Справа № 465/3317/14
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/7310/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Франківського районного суду м.
Львова від 25 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
майном, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири.

ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_2.

Ухвалою Франківського районного суду
м.Львова від 25 вересня 2014 року в порядку
забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
заборонено ОСОБА_5, власнику квартири
-ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам
вчиняти будь-які дії або правочини щодо
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2, вважає,
що така постановлена з порушенням норм
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи, а
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи. В апеляційній
скарзі вказує на те, що судом не
зазначено підстав для обрання саме
такого виду забезпечення позову та
порушено ч.3 ст.151 ЦПК України, не
вказано яким чином невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим в майбутньому
виконання рішення суду. Вказує на те, що
вона не залучена до участі у справі, не
є ні відповідачем, ні співвідповідачем,
а тому суд не мав права застосовувати
заходи забезпечення позову щодо майна,
яке їй належить. Крім того, апелянт
покликається на те, що згідно постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006р. № 9 єдиною підставою для
забезпечення позову є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь - якої з осіб, котрі беруть участь у
справі. З наведених підстав просить
оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_4 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про
забезпечення позову, суд першої
інстанції прийшов до переконання про
необхідність накладення арешту на
квартиру відповідача, оскільки така
квартира останньому не належить, що
може ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у подальшому.

Однак погодитись з таким висновком
суду не можна з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

У відповідності до п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22 грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

З виділених матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 звернулась в суд
з позовом до ОСОБА_5 про зобов»язання
відповідлача привести квартиру
АДРЕСА_1 у попередній стан, який існував
до перепланування та про провести
ремонт водопровідної мережі з метою
усунення причин залиття, стягнути з
відповідача на її користь 9055 грн.
майнової шкоди, завданої залиттям
квартири, та 10000 грн. моральної шкоди.

Постановляючи ухвалу про забезпечення
позову за заявою ОСОБА_4 суд першої
інстанції не врахував положень п.1 ч.1
ст. 152 ЦКПК України та забезпечив позов
шляхом накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1, заборонив ОСОБА_5, власнику
квартири ОСОБА_2 та будь - яким іншим
особам вчиняти будь - які дії або
правочини щодо цієї квартири, яка на
час постановлення ухвали не належала
відповідачу, оскільки як вбачається з
долученого до виділених матеріалів
справи свідоцтва про право власності
спірна квартира на праві приватної
власності належить ОСОБА_2, а відтак
саме нею, а не відповідачем можуть
вчинятися дії по її відчуженню.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
те, що власником квартири, на яку
накладено арешт, є ОСОБА_2, яка не
залучалась судом до участі у справі як
відповідач чи як співвідповідач, така
ухвала у виділених матеріалах справи
відсутня.

В оскаржуваній ухвалі відсутнє
обгрунтування того, невжиття заходів
забезпечення позову у виді накладення
арешту на квартиру, належну на праві
власності ОСОБА_2, може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду про задоволення позову та
необхідність забезпечення позову
ОСОБА_4 шляхом накладення арешту на
квартиру, яка не належить відповідачу,
оскільки забезпечення позову
допускається, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Висновок суду першої інстанції про
необхідність накладення арешту на
квартиру відповідача, оскільки така
квартира останньому не належить, що
може ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у подальшому,
суперечить п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України,
зазначені судом обставини не можуть
бути підставами для забезпечення
позову ОСОБА_4 шляхом накладення арешту
на квартиру, яка на праві власності
належить ОСОБА_2, а не відповідачу.

В оскаржуваній ухвалі суд не зазначив
мотивів, із яких дійшов висновку про
обґрунтованість припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
може в майбутньому утруднити чи
зробити неможливим виконання судового
рішення. Не врахував суд і того, що
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 порушуються
права її власника, ОСОБА_2

Крім того, при зверненні до суду із
заявою про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно, що належить
відповідачу, позивач повинен, по -
перше, аргументовано обґрунтувати
причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов та необхідність у
цьому, по - друге, довести, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову. Якщо йдеться про
майно, що належить відповідачеві і
знаходиться в інших осіб, потрібно
подати докази наявності безспірного
права відповідача на зазначене майно. У
разі спірності права відповідача на
майно, суд не може задовольнити таку
заяву.

За змістом ч.1 ст. 151 ЦПК України єдиною
підставою для забезпечення позову є
відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь - якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції не звернув увагу на
заяву, подану ОСОБА_4, яка не є
мотивованою, а містить лише клопотання
про накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1 - а у м. Львові, яка належить не
відповідачу, а ОСОБА_2 Крім того,
звернувшись із такою заявою, ОСОБА_4 не
сплатила судовий збір.

Однак зазначене не було враховано
судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної ухвали суду від 25 вересня
2014 року.

Суд першої інстанції постановив
оскаржувану ухвалу без врахування
положень ч.3 ст. 152 ЦПК України,
відповідно до якої види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Оскільки питання забезпечення позову
було вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права,
оскаржувана ухвала суду підлягає
скасуванню з постановленням ухвали про
відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про
забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.303, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1
ст.312, ст.ст. 313, 314, 315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 25 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви
про забезпечення позову у виді
накладення арешту на квартир АДРЕСА_1.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.