Єдиний унікальний номер 205/4952/14-ц
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про
забезпеченні позову

12 червня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська Мовчан Д.В.,
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
недійсним в частині договору довічного
утримання.

Одночасно із зверненням до суду з
вищевказаним позовом представник
позивача звернувся до суду з належно
оформленою заявою, в якій просить суд
у порядку забезпечення позову вжити
заходи забезпечення позову шляхом
накладення арешту на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, що зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_2.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що вказана заява
про забезпечення позову не підлягає
задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа,
в день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
приписів ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
майнового характеру забезпечується, у
тому числі, накладенням арешту на майно
або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб та забороною вчиняти
певні дії.

Пленум Верховного Суду України у п. 4
своєї постанови від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
яка звернулась з такою заявою, позовним
вимогам. Вирішуючи питання
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не лише позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

В даному випадку, суд приходить до
висновку, що позивач у заяві
посилається лише на припущення, що
незабезпечення позову може утруднити
або зробити неможливим виконання
майбутнього рішення, при цьому
належних доказів щодо причин, у зв'язку
з якими необхідно забезпечити позов не
надав. Суд вважає, що викладене в заяві
про забезпечення позову носить
характер ймовірних припущень, без
зазначення конкретних фактів та опису
обставин, а за загальним принципом,
передбаченим ч.4. ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Тому суд доходить висновку, що в
забезпеченні позову слід відмовити з
названих вище причин.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним в частині договору довічного
утримання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги на таку ухвалу суду
протягом 5-ти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 5-ти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя:
Мовчан Д.В.