РІШЕННЯ

Іменем України

30 липня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого -
судді Троценко Т. А.

При секретарі:
Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
вселення,

- за зустрічними позовами: ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням,

- ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,

Встановив:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом, де вказали, що вони разом зі
своїм сином ОСОБА_3 мешкали в квартирі
АДРЕСА_1, яка була надана ОСОБА_1 на
проживання усією сім»єю на підставі
рішення виконавчого комітету міської
ради народних депутатів м. Бердянська
від 09. 08. 1997 року і рішення комісії по
обміну житлових площ, ордер № 647. Він,
ОСОБА_1 був і є на даний час
відповідальним квартиронаймачем. Вони
усі зареєстровані у квартирі.

Після одруження сина і вселення в
квартиру невістки відносини між ними
погіршилися, остання постійно
провокувала сварки між ними, вони
виїхали в с. Андрівка Бердянського
району, а у 2013 році відповідачі змінили
замки на вхідних дверях, і на даний час
вони позбавлені можливості
користуватися житловим приміщенням,
хоча в квартирі залишися їх особисті
речі, меблі, побутова техніка.

Вони зверталися до відповідачів з
проханням впустити їх до квартири, але
ключі їм не надали, вони звернулися до
Бердянського МВ УМВС України у
Запорізькій області, де їм було
запропоновано звернутися до суду.

Просять вселити їх у спірну квартиру і
зобов'язати відповідачів не
перешкоджати їм в користуванні
житловими приміщеннями.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 з
представником за довіреністю ОСОБА_5 і
ОСОБА_2 підтримали свій позов і
пояснили, що після того, як вони
поміняли надану їм за ордером квартиру
по АДРЕСА_1, вони перевезли до нової
квартири всі речі, що знаходилися у
попередній квартирі, і мешкали там
разом з сином ОСОБА_3

Для вирішення проблем із забезпеченням
продуктами харчування вони побудували
в с. Андрівка Бердянського району
житловий будинок, для проживання як на
дачі, вирощування тварин і
забезпечення своєї сім»ї харчами.
Приблизно з 1997 року проживали і в
будинку, і в квартирі, але у них з сином
була домовленість про те, що за ними
буде закріплено у квартирі кімнату,
куди вони зможуть безперешкодно
приїздити у будь - який час. Для цього у
них завжди були свої ключі. Після
одруження сина і вселення у квартири
невістки відносини поступово стали
погіршуватись, вона провокувала
скандали між ними, тому вони у квартирі
з»являлися рідко. У серпні 2013 року вони
приїхали у м. Бердянськ, у ОСОБА_2
піднявся тиск, вони хотіли зайти у
квартиру, щоб відпочити та викликати
швидку допомогу, але виявилося, що на
вхідних дверях замінені замки, ключі їм
ніхто не дав, тому вони написали заяву
до міліції. У силу свого віку і стану
здоров»я їм важко жити в селі, де немає
належної медичної допомоги, тому вони
хочуть повернутися до м. Бердянська і
мешкати в квартирі, до якої ніколи не
втрачали інтересу. Раніше вони просили
сина, щоб він купив їм однокімнатну
квартиру в м. Бердянську, а сам
залишився у трикімнатній квартирі
разом зі своєю сім»єю, він
погоджувався, але останнім часом
відмовився це робити і заперечує про
наявність такої домовленості.

Відповідач ОСОБА_3 судовому засіданні
позов не визнав і пояснив, що його
батьки - конфліктні люди, завидують
йому, тому між ними постійно виникають
сварки, неприязнені відносини між ними
існують близько 20 років. У квартирі
батьки ніколи не проживали, бо на
момент переїзду до неї у них вже був
житловий будинок у с. Андрівка
Бердянського району. Батьки залишили
йому квартиру, гараж, але не дали ніяких
меблів, посуду, не цікавилися ані
квартирою, ані його сім»єю, тому він
заперечує проти їх вселення у квартиру.

Представник відповідачки ОСОБА_4 за
довіреністю ОСОБА_6 позов не визнала і
пояснила, що не можна вселятися у
квартиру, де відсутні особисті речі
позивачів, у квартирі є тільки їх
реєстрація, ОСОБА_2 прописали у 2011 році
тільки для її лікування у м. Бердянську,
а не для проживання, насправді їм
квартира не потрібна, у них є постійне
місце проживання в житловому будинку с.
Андрівка Бердянського району.

У зустрічному позові ОСОБА_3 вказав, що
у спірній квартирі були зареєстровані
він та його батько ОСОБА_1, а його мати
ніколи не була там прописана і ніколи в
квартирі не мешкала. Зареєстрована
вона у АДРЕСА_2, де проживала і постійно
мешкає до теперішнього часу.

07. 09. 2002 року він зареєстрував шлюб з
ОСОБА_4, від якого у них народилося двоє
дітей, і уся їх родина зареєстрована та
постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачі ніколи не несли витрат на
оплату комунальних послуг у квартирі,
не здійснювали її ремонт, в квартирі
відсутні їх особисті речі

Станом на день звернення до
Бердянського МВ УМВС України у серпні
2013 року відповідачі вже більше, ніж 6
місяців не мешкали у квартирі, і на цій
підставі він просить визнати їх такими,
що втратили право на користування
жилим приміщенням у спірній квартирі.

В судовому засіданні свій позов
підтримав у повному обсязі і просить
задовольнити. Пояснив, що він не міняв
замки на вхідних дверях і не
перешкоджав батькам користуватися
квартирою, вони добровільно змінили
місце свого проживання. З 1997 року по 2002
рік батьки вільно користувалися усією
квартирою у будь - який час дня і ночі,
тому річ про окрему кімнату ніколи не
йшла.

У зустрічному позові ОСОБА_4 вказала, що
відповідачі постійно з 1995 року
мешкають у с. Андрівка, у квартирі не
з»являються, вибули на постійне місце
проживання у інший населений пункт, і
тільки у 2011 році на прохання ОСОБА_2 її
зареєстрували у квартирі на випадок
необхідності лікування в м. Бердянську,
ніякої розмови про її постійне місце
проживання у квартирі не йшлося. На її
ім.»я надано дозвіл на будівництво
житлового будинку в с. Андрівка,
виділена земельна ділянка під
домоволодіння як присадибна ділянка,
виписані особові рахунки про сплату за
комунальні послуги. Відповідачі там
мешкають постійно без реєстрації на
протязі довгого часу, будинок
придатний для проживання. В усіх
офіційних документах і заявах
відповідачі вказували місцем свого
постійного проживання АДРЕСА_2, на цю
адресу вони отримують кореспонденцію.

У спірній квартирі постійно мешкає її
чоловік, вона, та двоє їх неповнолітніх
дітей, відповідачі не мешкають в
квартирі понад 16 років, своїх речей не
тримають, витрат по оплаті комунальних
послуг не несуть.

У зв'язку з добровільною зміною місця
проживання на інше постійне і на
вибуття до с. Андрівка на підставі ст. 107
ЖК України просить визнати ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідачі за
зустрічними позовами ОСОБА_7, і ОСОБА_2
позови не визнали і пояснили, що у
квартирі знаходилися їх особисті речі,
меблі і посуд, які син з невісткою
викинули без їх згоди, не доводили до їх
відома, що роблять ремонт, а комунальні
послуги не платили з тих підстав, що
залишили сину гараж, за оренду якого
він повинен був отримувати гроші і
витрачати на свої потреби. Як тільки
вони приходили до сина і невістки,
починалися скандали, і вони вимушені
були уходити. ОСОБА_2 хотіла проживати у
квартирі і прописатися в ній, але
знаючи, що невістка ніколи не надасть
на це своєї згоди, сказала, що
реєстрація потрібна для отримання
медичної допомоги. Вони завжди жили на
два жилих приміщення, і до останнього
часу знали, що за ними залишається
кімната у квартирі.

Свідок ОСОБА_8, яка є донькою позивачів
і сестрою відповідача по основному
позову суду пояснила, що батьки, хоча і
мешкали в с. Андрівка, завжди вільно
користувалися квартирою, де жили
ОСОБА_3 з дружиною і дітьми, поки їм не
почали чинити перешкоди і не змінили
замки на вхідних дверях. Батько
займався продажем молока, кожен день
бував у місті, завозив продукти для
сина та його сім»ї. Після того, постало
питання про виділення їм кімнати у
квартирі, почалися скандали з
невісткою.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суду пояснили,
що на дні народження у їх родині у 2010
році ОСОБА_4 і ОСОБА_3 підтверджували, що
у батьків є кімната у квартирі по
Мелітопольському шосе, що замість неї
вони придбають їм однокімнатну
квартиру, так як батьки часто хворіють,
особливо ОСОБА_2 Батьки ОСОБА_11
переїхали жити в село для вирішення
продовольчої проблеми у їх сім»ї, і
ОСОБА_1 постійно возив молоко і інші
продукти харчування онукам.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 пояснили суду,
що раніше вони часто бували у квартирі
АДРЕСА_1 як друзі ОСОБА_3, знали, що він
там жив один, а батьки мешкали у селі, у
квартирі були старі меблі, які
перевезли з квартири по пр. Леніна, дуже
мало посуду і був відсутній ремонт,
який ОСОБА_3 робив сам після того, як
одружився. Батько ОСОБА_11 інколи
приїздив і привозив продукти з села.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 суду
пояснили, що вони як жителі будинку по
АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_3 з дружиною і
дітьми, його матір не бачили ніколи, а
батько 5 або 6 років тому приїздив і
торгував у дворі молоком, інколи
заходив у квартиру.

Свідок ОСОБА_17 суду прояснив, що він
мешкає на одній сходинковій клітинці з
ОСОБА_3 і ОСОБА_2, вони самі робили
ремонт, встановлювали нові вхідні
двері, при цьому сказали йому, що
необхідно зробити запасні ключі для
батьків. Самих батьків він бачив один
раз у серпні 2013 році, коли вони
подзвонили у його квартиру і сказали,
що ключі не підходять до вхідних
дверей, що там і продемонстрували.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і
відмови у обох зустрічних позовах,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
копії ордеру № 647 від 09. 09. 1997 року
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 надана
ОСОБА_1 на підставі рішення комісії по
обміну житлової площі на склад сім»ї
ОСОБА_3 син, ОСОБА_18, донька.

Згідно довідок ОСББ «Витязь» від 05. 07.
2013 року, від 21. 10. 2013 року з 07. 10. 1997 року у
вказаній квартирі прописаний і
проживає ОСОБА_1, і має такий склад
сім»ї: ОСОБА_3 син, зареєстрований 07. 10.
1997 року, ОСОБА_4, невістка,
зареєстрована 20. 03. 2003 року, ОСОБА_7,
онук, зареєстрований 01. 12. 1985 року,
ОСОБА_19 онук, зареєстрований 19. 09. 2008 р.,
ОСОБА_2, зареєстрована 25. 01. 2011 року.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посилаючись на
неможливість потрапити до квартири
внаслідок заміни відповідачами замку
від вхідних дверей, просять зобов'язати
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити їм перешкоди
в користуванні квартирою і вселити їх.

Їх право на користування квартирою
підтверджено копією ордеру, та
довідкою про реєстрацію. Обгрунтовуючи
той факт, що вони ніколи не втрачали
інтересу до квартири, позивачі
вказують на те, що у 1997 року після
переселення їх сім»ї до цієї квартири
вони перевезли усі належні їм речі зі
старої квартири меблі, посуд, предмети
домашнього вжитку і залишили їх у
користуванні їх сина ОСОБА_3, який в
квартирі мешкав постійно. У зв'язку з
будівництвом дачного будинку в с.
Андрівка Бердянського району по
АДРЕСА_2 і необхідністю вирішувати
проблему із забезпеченням сім»ї
предметами харчування проживали у с.
Андрівка, маючи усну домовленість з
сином про надання у їх постійне
користування однієї кімнати у
квартирі.

Цей факт був підтверджений самим
відповідачем ОСОБА_3, який пояснив, що
до його одруження квартира була у
розпорядженні його батьків цілодобово,
вони мали ключі від вхідних дверей,
батько привозив продукти харчування.

Після того, як у 2003 році ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 позивачі
відвідували квартиру рідко у зв'язку з
тим, що склалися неприязнені відносини
з ОСОБА_4, яка провокувала скандали, а 13
серпня 2013 року на вхідних дверях
відповідачами було здійснено заміну
замків, через що позивачі потрапити до
квартири не змогли.

Наявність домовленості про
користування квартирою між сторонами
підтверджено у судовому засіданні
показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
ОСОБА_10, які пояснили суду, що у 2010 році
син позивачів з їх невісткою
підтверджували, що у батьків є своя
кімната у квартирі, і не заперечували,
що замість цієї кімнати куплять їм
однокімнатну квартиру.

Факт заміни замків підтверджено
копіями Висновком про результати
розгляду звернення громадянина ОСОБА_1
від 20. 08. 2013 року, складеного
Бердянським МВ УМВС у Запорізькій
області, показаннями свідків ОСОБА_17,
ОСОБА_14, які 13. 08. 2013 року безпосередньо
спілкувалися з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, і ті не
могли зайти у квартиру. Свідок ОСОБА_9 13.
08. 2013 року бачила ОСОБА_2 у машині хвору,
з великим тиском, яка дуже переживала,
що не змогла потрапити у квартиру і
викликати швидку допомогу.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1
і ОСОБА_2 збоку ОСОБА_3, і ОСОБА_4, які
постійно мешкають у квартирі, дійсно
було створено перешкоди для вільного
потрапляння у квартиру і користування
нею.

Згідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени
сім»ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачами
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Згідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім»ї, які
проживають з ним, вселити в займане
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб.

Суд вважає, що наявність житлового
будинку в с. Андрівка, де ніхто з
позивачів не зареєстрований і правова
реєстрація якого відсутня, не свідчить
про втрату інтересу позивачів до
спірної квартири, а тому вони
підлягають вселенню в квартиру в
судовому порядку, оскільки їх права на
вільне користування квартирою
порушуються відповідачами, що
безспірно встановлено у судовому
засіданні.

Вирішуючи питання по зустрічному
позову ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_7, і
ОСОБА_2 особами, що втратили право на
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 на підставі ч. 1 ст. 71
ЖК України, суд приходить до
наступного.

Частина 1 ст. 71 ЖК України передбачає, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім»ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Пунктом 10 Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12. 04. 1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім»ї такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно
з»ясувати причину відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім»х тощо) суд
може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім»ї, який
був відсутній понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в
позові про захист порушеного права
9вселення, обмін, поділ жилого
приміщення тощо).

Проте ОСОБА_3 не зазначив конкретний
термін, у який відповідачі були
відсутні у квартирі безперервно
протягом шести місяців, і з якого саме
часу його необхідно відраховувати.

Навпаки він сам неодноразово зазначав,
що батьки періодично з»являлися у
квартирі, відпочивали, коли приїздили
до міста, викликали швидку допомогу,
привозили продукти харчування, у
зв'язку з наявністю ключів від вхідної
двері вони могли робити це цілодобово.
Тільки після того, як погіршилися
відносини з його дружиною, вони стали
приїжджати рідко.

Такі взаємовідносини свідчать про те,
що відповідачі постійно проявляли
інтерес до спірної квартири, їх тривала
відсутність відбувалася з поважних
причин, їх бажання проживати в квартирі
підтверджується самим фактом їх
звернення до суду з позовом про
вселення.

За таких підстав суд вважає за
необхідним у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Аналізуючи зустрічний позов ОСОБА_4 про
визнання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК
України, суд зважає на той факт, що
згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Проте позивачка не зазначила, яке саме
її право порушено відповідачами, у чому
полягає це порушення і у який спосіб
воно повинно бути відновлено.

Способи захисту порушених прав чи
інтересів зазначено у ст. 16 ЦК України,
і ці підстави розширеному тлумаченню
не підлягають.

Звертатися до суду в порядку ст. 71 ЖК
України вони не може, оскільки тільки
зареєстрована у квартирі, але жодного
дня спільно з наймачем квартири ОСОБА_1
не проживала і не вела спільного
господарства, як то передбачають норми
ч. 2 ст. 64 ЖК України, де вказано, що до
членів сім»ї наймача належать дружина
наймача, їх діти та батьки. Членами
сім»ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що зустрічний позов ОСОБА_4 не
грунтується на законі, факт її
сумісного проживання з
квартиронаймачем не доведений
належними доказами, а тому позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 64,65,71 ЖК України, ст. 16
ЦК України, ст. ст. 3,10, 60,212-215 ЦПК України,
суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1

Зобов»язати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Бердянський
міськрайонний суд.

Суддя: Т. А. Троценко