ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Дубаса
В.А.,

при секретарі:
Ридзель О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за межі
України, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась до Дарницького районного
суду м.Києва з позовом до відповідача
ОСОБА_3 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_4 за межі
України.

У подальшому 14.11.2014 року представником
ОСОБА_2 до суду подано заяву про
збільшення та уточнення позовних
вимог, зміну предмету і підстав позову,
у якій представник просив суд надати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд
разом з її неповнолітньою дитиною
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на постійне місце
проживання до Федеративної республіки
Німеччини, дозвіл на оформлення
проїздних документів, а також просив
надати позивачу дозвіл на одноособове
ухвалення рішень на території
Федеративної республіки Німеччини
стосовно захисту прав та законних
інтересів неповнолітньої ОСОБА_4,
зокрема надати дозвіл на ухвалення
рішень щодо: питань охорони здоров'я
дитини, медичного втручання
(хірургічні операції, консультації
лікарів та інші процедури) у разі
виникнення необхідності, питань
віросповідання дитини, питань
отримання дитиною освіти/навчання,
питань організації вільного часу
дитини, в тому числі визначення місця
відпочинку в будь-яких країнах світу,
визначення місця проживання дитини,
щодо питань адаптації, в період
спільного проживання за межами
України, вчиняти необхідні платежі,
здійснювати всі дії та формальності,
пов'язані з перебуванням дитини на
території Федеративної республіки
Німеччини, подання будь-яких заяв і
отримання будь-яких документів, в тому
числі віз до будь-яких країн світу, а
також щодо будь-яких інших рішень (дій)
пов'язаних із захистом прав та законних
інтересів дитини, які вимагає чинне
законодавство Федеративної республіки
Німеччини.

Обгрутовуючи позов ОСОБА_2 посилалась
на те, що вона та ОСОБА_3 перебували у
шлюбі з 14.02.2009 року, який зареєстровано
у відділі актів цивільного стану
Подільського РУЮ у м. Києві, однак цей
шлюб згідно рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 13.11.2012 року
було розірвано. Від шлюбу у сторін у
справі є донька: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У
подальшому, 20.02.2014 року ОСОБА_2
зареєструвала шлюб з громадянином
Німеччини ОСОБА_6

Позивач також наполягала на тому, що її
батьки теж мешкають у Німеччині у м.
Дрездені.

Теперішній чоловік ОСОБА_6 бажає
воз»єднання сім»ї, він хоче
якнайскорішого переїзду на постійне
проживання до Німеччини позивача та її
доньки, ОСОБА_6 має постійне місце
роботи, тому зможе утримувати сім»ю,
має житлове приміщення, тоді як в
України фактично йде війна, а
економічна ситуація призводить до
зубожіння громадян.

Зважаючи на викладене, позивач просила
суд її позовну задовольнити, оскільки
відповідач добровільно не надає
позивачу відповідного нотаріального
дозволу на виїзд дитини разом з матір»ю
на постійне місце проживання до
Німеччини.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, однак подав до
суду заяву про розгляд справи у
відсутність представника позивача,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд їх задовольнити,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином (у тому числі за
допомогою оголошення у газеті
«Урядовий кур'єр» від 01.11.2014 року за
№203(5332), про причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи у
його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ст.ст.169
ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки
представник позивача не заперечував
проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2 ,3 ст. 154 СК України батьки
мають право звертатися до суду, органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та громадських
організацій за захистом прав та
інтересів дитини, а також
непрацездатних сина, дочки як їх
законні представники без спеціальних
на те повноважень. Батьки мають право
звернутися за захистом прав та
інтересів дітей і тоді, коли відповідно
до закону вони самі мають право
звернутися за таким захистом.

Судом встановлено, що сторони у справі
мають спільну дитину: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить свідоцтво
про народження, видане ВДРАЦС
Оболонського РУЮ у м. Києві, актовий
запис №2922.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків, або одного з них,
з ким вона проживає.

Матеріали справи не містять доказів
наявності спору між сторонами щодо
місця проживання доньки, встановлено,
що дитина проживає разом з матір'ю.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13.11.2012 року шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 було розірвано.

У подальшому, 20.02.2014 року ОСОБА_2
зареєструвала шлюб з громадянином
Німеччини ОСОБА_6 та змінила прізвище
на ОСОБА_6, що підтвержується
свідоцтвом про шлюб, який видано
відділом РАГС Естрінген І, запис про
укладення шлюбу, Е3/2014.

Як вбачається з нотаріально
посвідченої заяви від 03.04.2014 року
ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 із
пропозицією надати їй нотаріально
посвідчену заяву, якою погодити виїзд
спільної дочки ОСОБА_4 разом з матір»ю
на постійне місце проживання до
Німеччини.

Однак ОСОБА_3 жодним чином не
прореагував на цю заяву ОСОБА_2

Як вбачається з листа громадянина
Німеччини ОСОБА_6, останній звернувся
до всіх кого це може стосуватись з
метою воз»єднання сім»ї та просив
сприяти йому у якнайскорішому переїзді
на постійне проживання до Німеччини
його дружини ОСОБА_2 та її доньки
ОСОБА_4. Цим листом ОСОБА_6 засвідчував,
що має постійне місце роботи, а також
працює доцентом на умовах гонорарної
оплати, чим цілком зможе забезпечити
сім»ю, він має житлове приміщення, його
дружина та її донька застраховані у
«ВКК Vaillant».

З довідки з місця проживання
вбачається від 19.02.2014 року вбачається,
що ОСОБА_6 прописаний у квартирі у
АДРЕСА_1

З довідки про прописку від 15.08.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 прописана у тій
же квартирі у АДРЕСА_1

З тимчасової довідки від 21.08.2014 року
встановлено, що ОСОБА_2 отримала
посвідку на проживання у Німеччині
згідно Закону про перебування.

Відповідно до змісту ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання.

Статтею 33 Конституції України
гарантується кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, свобода пересування, вільний
вибір місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Згідно з ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 pоку №57 (із
змінами і доповненнями), передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16- річного віку,
здійснюється лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку.

На виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків, згода другого з
батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянина,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 вказаних Правил передбачено,
що оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

У преамбулі Конвенції про права дитини
від 20.11.1989 року, яка набула чинності для
України з 27.09.1991 року, зазначено, що
дитина,в наслідок її фізичної і
розумової незрілості потребує
спеціальної охорони і піклування,
включаючи належний правовий захист як
до, так і після народження, до
досягнення нею повноліття.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено,
що в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення чи
іншими питаннями, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Зазначена Конвенція про права дитини
від 20.11.1989 року, передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну. Щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення, або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п.
2).

Із указаними нормами кореспондуються
положення ст. 313 ЦК України, відповідно
до яких фізична особа має право на
свободу пересування (ч. 1), фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі, або в супроводі
осіб, які уповноважені ними (ч. 3),
фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом (ч. 4), а
також аналогічні положення ст. 1
спеціального законодавчого акту
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України»(Закон № 3857-XII). Правила
перетинання державного кордону
України громадянами України
встановлюються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зазначеного
Закону та інших законів України (ст. 3
Закону № 3857-XII).

Законом № 3857-XII установлено, що
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон; за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду; проїзний
документ дитини видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання
(ст. 4 ч. 2).

Згідно з Правилами оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231, відомості про дітей, які
їдуть за кордон разом з батьками
(законними представниками), вписуються
в паспорти батьків чи одного з батьків
(законних представників) на підставі
заяви громадянина, у чий паспорт
вписуються діти, у разі потреби
самостійного виїзду дитини, яка
постійно проживає в Україні, за кордон
оформляється проїзний документ, а у
випадках, передбачених пунктом 4 цих
Правил, - паспорт (п. 17); оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально,
за наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду (п. 18).

За приписами Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57, виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків, або інших осіб,
уповноважених одним з батьків,
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення певних документів,
або їх нотаріально засвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2
абз. 9).

Відповідно до згаданої Конвенції,
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини, таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини (ст. 9 п. 1); відповідно
до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9
заява дитини чи її батьків на в'їзд у
Державу-учасницю або виїзд із неї з
метою возз'єднання сім'ї повинна
розглядатися Державами-учасницями
позитивним, гуманним і оперативним
чином, Держави-учасниці надалі
забезпечують, щоб подання такого
прохання не призводило до
несприятливих наслідків для заявників
та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та
інтересу може бути, зокрема, припинення
дії, яка порушує право, а також інший
спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч.
2 ЦК України).

За змістом ст.ст. 150, 155 СК України,
здійснюючи свої права та виконуючи
обов'язки, батьки повинні передусім
дбати про інтереси дитини, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3
ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не
надано жодних належних та допустимих
доказів в заперечення позовних вимог,
не здобуто таких доказів і в ході
судових засідань.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, зважаючи на те,
що дитина ОСОБА_4 постійно проживає з
позивачем у справі ОСОБА_2, а її чоловік
ОСОБА_6 бажає воз»єднання сім»ї, він має
місце роботи у Німеччині та отримує
стабільний дохід, має орендоване
помешкання, що підтверджується
наданими позивачем письмовими
доказами, шлюб між сторонами у цій
справі розірвано, відповідач проживає
окремо від ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не
контактує з ними, а тому отримати від
нього нотаріальну згоду на виїзд
дитини разом з матір'ю на постійне
місце проживання до Німеччини є
неможливим, чим порушуються як права
позивача так і права дитини на
безперешкодне пересування за межі
України, а також порушується право на
зміну свого постійного місця
проживання на іншу країну тощо.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

в и р і
ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Надати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Луцька, Україна) дозвіл на
виїзд за межі України разом з її
неповнолітньою дитиною ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Києва,
Україна) на постійне місце проживання
до Федеративної республіки Німеччини
без нотаріально посвідченої згоди
батька дитини ОСОБА_3 (1982 року
народження).

Надати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Луцька, Україна) дозвіл на
оформлення проїздних документів її
дитини ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка
м. Києва, Україна) для виїзду на
постійне місце проживання за межі
України без нотаріально посвідченої
згоди батька дитини ОСОБА_3 (1982 року
народження).

Надати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Луцька, Україна) дозвіл на
одноособове ухвалення рішень на
території Федеративної республіки
Німеччини стосовно захисту прав та
законних інтересів її неповнолітньої
дитини ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка
м. Києва, Україна), зокрема, надати
дозвіл на ухвалення рішень щодо: питань
охорони здоров'я дитини, медичного
втручання (хірургічні операції,
консультації лікарів та інші
процедури) у разі виникнення
необхідності, питань віросповідання
дитини, питань отримання дитиною
освіти/навчання, питань організації
вільного часу дитини, в тому числі
визначення місця відпочинку в
будь-яких країнах світу, визначення
місця проживання дитини, щодо питань
адаптації, в період спільного
проживання за межами України, вчиняти
необхідні платежі, здійснювати всі дії
та формальності, пов'язані з
перебуванням дитини на території
Федеративної республіки Німеччини,
подання будь-яких заяв і отримання
будь-яких документів, в тому числі і віз
до будь-яких країн світу, а також щодо
будь-яких інших рішень (дій) пов'язаних
із захистом прав та законних інтересів
дитини, які вимагає чинне
законодавство Федеративної республіки
Німеччини.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Дарницький районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС