Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - служба у справах дітей
Жовтневої районної державної
адміністрації Миколаївської області,
про переведення прав та обов'язків
покупця, визнання права власності на
частку квартири, виселення,
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування моральної шкоди; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання добросовісним набувачем
частки квартири та відшкодування
витрат, пов'язаних з поліпшенням житла,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 7 серпня
2013 року, додаткове рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що вона та її колишній
чоловік ОСОБА_5 є співвласниками у
рівних частках квартири АДРЕСА_1. 19
червня 2006 року ОСОБА_5, який діяв у своїх
інтересах та в її інтересах на підставі
довіреності, нібито виданої нею 19
червня 2006 року, уклав договір
купівлі-продажу вказаної квартири з
ОСОБА_4 Рішенням суду, яке набрало
законної сили, визнано недійсними
зазначену довіреність та договір
купівлі-продажу, визнано за ОСОБА_3
право власності на Ѕ частину спірної
квартири. Проте у задоволенні позовної
вимоги про переведення прав та
обов'язків покупця їй було відмовлено,
оскільки на депозит не була внесена
грошова сума, яку за договором повинен
сплатити покупець. Посилаючись на те,
що вона усунула вказаний недолік,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
визнати порушеним її право на
переважне придбання Ѕ частки спірної
квартири, що належала ОСОБА_5; визнати
за нею право власності на цю частку
житла; виселити ОСОБА_4 та членів її
сім'ї з цієї квартири; зобов'язати
відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб зняти з
реєстрації за спірною адресою ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також стягнути з
відповідача на її користь 5 000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 пред'явила
зустрічний позов, у якому просила
визнати її добросовісним набувачем Ѕ
частки спірної квартири та зобов'язати
ОСОБА_3 відшкодувати їй витрати,
понесені у зв'язку з поліпшенням
спірної квартири, внаслідок чого
ринкова вартість квартири збільшилася.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 7
серпня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про переведення
прав та обов'язків покупця відмовлено,
у зв'язку із пропуском строку позовної
давності.

Повернуто ОСОБА_3 грошові кошти, що були
внесені на депозитний рахунок суду за
договором купівлі-продажу спірної
квартири.

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 17 жовтня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
порушеним її права як співвласника
спірної квартири на переважне право
придбання Ѕ частки цієї квартири у
співвласника-продавця ОСОБА_5 за
обумовлену та вказану у договорі
купівлі-продажу від 19 червня
2006 року суму; визнання за ОСОБА_3 права
власності на Ѕ частку
зазначеної квартири, що належала
ОСОБА_5; виселення ОСОБА_4 та членів її
сім'ї з Ѕ частки квартири, що належить
ОСОБА_3 та з Ѕ частки квартири, що
належить ОСОБА_5; зобов'язання зняти з
реєстрації ОСОБА_4 та членів її сім'ї;
стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 21 листопада
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 7 серпня 2013 року та додаткове
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 17 жовтня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що на час звернення
позивача до суду за захистом свого
порушеного права (11 квітня 2012 року)
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права, визначений п. 3
ч. 2 ст. 258 ЦПК України, сплинув.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 19 червня 2006 року
ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від
імені ОСОБА_3 на підставі довіреності
від 13 червня 2006 року, виданої
ОСОБА_3, продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1,
яка належала продавцям на праві
спільної часткової власності.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 10
березня 2010 року довіреність від 13
червня 2006 року, видану ОСОБА_3,
згідно якої вона уповноважила ОСОБА_5
представляти її інтереси з усіх питань,
пов'язаних з продажем належної їй на
праві власності Ѕ частки спірної
квартири, визнано недійсною. Зазначене
рішення в цій частині ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 2 червня 2010 року
залишено без змін та набрало законної
сили.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 2 червня
2010 року, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 березня 2012 року,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині Ѕ частки
зазначеної квартири. Визнано за ОСОБА_3
право власності на Ѕ частку квартири
АДРЕСА_1.

Згідно актового запису про смерть від 14
вересня 2010 року № 3858
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою слідчого СВ Жовтневого РВУ
МВС України у Миколаївській області
від 18 листопада 2012 року кримінальна
справа відносно ОСОБА_5, обвинуваченого
у вчиненні злочину, передбаченого ст.
ст. 357 ч. 3, 358 ч. 3, 1890 ч. 3 КК України,
закрита у зв'язку зі смертю винної
особи.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадків продажу з публічних торгів.

Відповідно до ст. ст. 258, 362 ЦК України
для вимог про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності встановлена
позовна давність в один рік.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 дізналася про
порушене право влітку 2007 року при
зверненні за отриманням довідки про
місце реєстрації для оформлення
державної допомоги у зв'язку з
народженням дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивач вперше звернулася до
суду за захистом свого порушеного
права лише у жовтні 2008 року.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, позивач в апеляційній
скарзі зазначала, що вперше вона
звернулася до суду з позовом про
переведення прав та обов'язків покупця
30 липня 2008 року, що підтверджується
наявною в матеріалах справи позовною
заявою з відміткою про її прийняття
помічником судді (а.с. 52), а до цього,
дізнавшись у 2007 році про
незаконний продаж спірної квартири,
вона звернулась з відповідною заявою
до прокуратури.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув, всупереч
вимогам статей 212 - 214 ЦПК України не
повно встановив обставини справи, не
дав належної оцінки наявним у справі
доказам, зазначивши у рішенні, що
перебіг річного строку позовної
давності за вимогою про переведення
прав та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу спірної
квартири починається 7 липня 2007 року,
коли позивач дізналася про порушення
свого переважного права на придбання
Ѕ частки квартири. Суд не звернув
увагу та не дав оцінки тому факту, що до
суду з відповідним позовом ОСОБА_3
звернулась 30 липня 2008 року, а до цього
намагалася захистити свої порушені
права шляхом звернення до
правоохоронних органів, що у
сукупності з незначним терміном
пропуску строку звернення до суду (23
дні) може свідчити про поважність
причин пропущення позовної давності.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги
щодо поважності причин пропущення
позовної давності, в ухвалі не зазначив
конкретних обставин і фактів, що
спростовують такі доводи і помилково
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Ураховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
справи, оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності і обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 17
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 21
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко І.К. ПаріноваСудді:В.І. Амелін