Справа № 367/7108/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого
судді Линника В.Я.

при секретарі
Магльона О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду позовну заяву ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу офісу
недійсним та визнання права власності,
-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду надійшов
зазначений вище позов, який позивачі
мотивують тим, що 08.12.2011 р. між позивачем
ОСОБА_5 і забудовником ОСОБА_4 було
укладено попередній договір про
придбання офісу № 14, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Під час підписання даного
договору позивачем ОСОБА_1 забудовнику
ОСОБА_4 було передано 100 % предоплату у
сумі 20 000 дол. США., які йому особисто
дала його матір ОСОБА_2 Проте, в
подальшому для оформлення документів
на даний офіс не вистачило коштів і
було прийнято рішення оформити договір
купівлі-продажу на менший по площі офіс
№ 13 за тією ж адресою, щоб різницю між
вартістю офісів сплатити за оформлення
документів.

Вказують, що в той час ОСОБА_1 зловживав
спиртними напоями і скориставшись тим,
що він перебуває у нетверезому стані,
його дружина із своєю матір'ю ОСОБА_3
прийшли до агентства нерухомості
«Рідний дім», де ОСОБА_1 написав
розписку, в якій просив розірвати
попередній договір з ОСОБА_4 на
придбання офісу, а надані ним кошти
зарахувати за офіс №13 по АДРЕСА_1. При
цьому, у розписці просить договір
купівлі-продажу офісу оформити на його
тещу ОСОБА_3

Скориставшись даною розпискою, 21.12.2012 р.
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу офісу № 13, що
розташований в АДРЕСА_1. Позивачу
ОСОБА_1 не було взагалі повідомлено про
укладення даного договору.

У зв'язку із вищенаведеним просить
визнати недійсним договір від 21.12.2012 р
купівлі-продажу офісу № 13 по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
внаслідок вчинення його під впливом
помилки та визнати право власності на
офіс № 13 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В судове засідання позивачі не
з'явились, їх представник в судовому
засіданні позов підтримала,
підтвердила обставини, наведені в
позовній заяві, просила задовольнити
позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, їх представник проти
задоволення позову заперечувала,
вказувала, що оспорюваний договір був
укладений із додержанням усіх вимог
передбачених законом, його укладення
не порушує прав позивачів, жоден з
учасників договору не помилявся щодо
обставин, що мають істотне значення.

Суд, заслухавши доводи та заперечення
учасників розгляду справи, дослідивши
письмові докази по справі, дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 21.12.2012 р. між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, було укладено договір
купівлі-продажу офісу № 13, що
розташований в АДРЕСА_1. (а.с. 8).

Також судом встановлено, що 18.12.2012 р.
ОСОБА_1 написав розписку, в якій просив
вважати попередній договір із ОСОБА_4
від 08.12.2012 р. розірваним, а надані ним
кошти за офіс № 14 зарахувати в рахунок
купівлі офісу № 13 по АДРЕСА_1. Просив
оформити договір купівлі-продажу офісу
№ 13 на ОСОБА_3 як представника його
неповнолітньої доньки ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1

Відносини між сторонами, що є предметом
спору, врегульовуються Цивільним
кодексом України (надалі - ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 229 ЦК України якщо особа яка
вчинила правочин помилилась щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Позивачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України не надано доказів того, що
договір купівлі-продажу спірного офісу
від 21.12.2012 порушує їх права. Посилання
на те, що підставою для визнання
договору недійсним є те, що особа яка
вчинила правочин помилилась щодо
обставин, що мають істотне значення,
суд не приймає до уваги, оскільки
позивачі не є сторонами даного
договору, сторони договору не визнають,
що помилились щодо обставин, що мають
істотне значення.

Крім того, посилання позивачів на те, що
спірний офіс дасть змогу забезпечити
дитину житлом є безпідставними,
оскільки офіс є нежитловим
приміщенням, а отже не може вважатись
житлом.

Не підлягає також задоволенню вимога
про визнання права власності, оскільки
з такою вимогою в порядку ст. 392 ЦК
України може звернутись лише власник
такого майна, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.
Позивачами не надано доказів того, що
ОСОБА_2 є чи була власником спірного
нерухомого майна, її право кимось
оспорюється, чи нею втрачено
відповідні документи про право
власності.

Оскільки позивачами не надано доказів
вартості відчужуваного майна, суд
дійшов висновку, що позивачами не в
повній мірі сплачено судовий збір, тому
суд стягує з них на користь держави у
рівних частках недоплачену суму
судового збору у розмірі 1 274,00 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України,
ст.ст. 10, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу офісу
недійсним та визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь
держави в рівних частках судовий збір в
розмірі 1 274,00 грн. (Одну тисячу двісті
сімдесят чотири гривні 00 коп.).

Повний текст рішення буде складено до
07.12.2014 р.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особою, яка не була присутня під час
його оголошення, - з дня отримання копії
рішення.

Суддя: В. Я. Линник