АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/2355/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2079/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору - виконавчий
комітет Кам'янець - Подільської міської
ради, квартирно - експлуатаційний
відділ м. Чернівці, об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку „Камуфляж", про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 9 вересня 2014 року, -

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом, в якому просила визнати
ОСОБА_1 таким, що втратив право на
користування квартирою АДРЕСА_1
відповідно до вимог ст.ст. 71, 72, 107 ЖК
України.

Обґрунтовуючи вимоги позивач
зазначила, що з червня місяця 2011 року
відповідач добровільно не проживає у
спірній квартирі, хоча зареєстрований
в ній, має постійне місце проживання в
АДРЕСА_2, не здійснює виплат по
утриманню житла, тому його слід визнати
таким, що втратив право на користування
квартирою.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, надати ключ від квартири та
вселити в житлове приміщення.

На обґрунтування позовних вимог
зазначив, що є наймачем спірної
квартири, яка є його єдиним житлом,
постійно в ній зареєстрований.

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції -
Стельмах Д.В. Доповідач -
Гринчук Р.С.

Категорія № 43,46

В зв'язку з неприязними стосунками, які
склалися між ним та колишньою дружиною,
ОСОБА_2, він змінив місце проживання,
однак продовжував користуватися
спірним житлом, зберігав там власні
речі.

Оскільки в серпні місяці 2013 року
відповідач самовільно змінила замки на
вхідних дверях, ключі від яких йому
надати відмовилася, він позбавлений
можливості користуватися єдиним
належним йому житлом.

Рішенням Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 9 вересня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено, позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, надати ключі від квартири та
вселено останнього у вищевказане
житлове приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити, у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

При цьому зазначила, що нею були
надані суду достовірні дані на
підтвердження позовних вимог, однак
суд не прийняв їх до уваги, хоча доказів
на спростування наданих нею даних
відповідач не надав.

В судове засідання належним чином
повідомлений апелянт не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти
апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Кам'янець -
Подільському міської ради від 18.12.2003
року, №2603, ОСОБА_1, як
військовослужбовцю, та членам його
сім"ї, дружині ОСОБА_2 та дочкам ОСОБА_4
та ОСОБА_5, був наданий ордер на житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1 -
Подільському, яка має статус
службового житла. Балансоутримувачем
вказаного будинку є ОСББ „Камуфляж".

На час розгляду справи в суді в
спірній квартирі зареєстровані
сторони та їх діти, всього 4 особи.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 суд прийшов до висновку,
що право членів сім"ї
військовослужбовця на користування
службовим житловим приміщенням є
похідним від права самого
військовослужбовця користуватися цим
приміщенням. Крім того, в справі також
відсутні об'єктивні дані, які б
підтвердили вимоги ОСОБА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що він має право на проживання у
спірній квартирі, однак в зв'язку з
вчиненням з боку ОСОБА_2 дій,
спрямований на перешкоджання йому в
цьому, він позбавлений можливості
користуватися житлом.

Частиною 1 статті 118 ЖК України
передбачено, що службові жилі
приміщення призначаються для
заселення громадянами, які у зв'язку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи або
поблизу від нього.

Статтею 123 ЖК України встановлено,
що порядок користування службовими
жилими приміщеннями встановлюється
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. До користування
службовими жилими приміщеннями
застосовуються правила про договір
найму жилого приміщення, крім правил,
передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6
ст. 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім"ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Статтею 72 вказаного Кодексу
передбачено, що визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Частиною 2 статті 107 ЖК України
передбачено, що у разі вибуття наймача
та членів його сім"ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім"ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Пунктом 10 постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року, №2
„Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України"
передбачено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім"ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім"ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

В п. 11 вищевказаної постанови
пленуму ВС УРСР, зокрема, зазначено, що
суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої ст. 71
або 107 Житлового кодексу України.
Змінити підставу позову суд вправі
тільки за згодою позивача.

З врахуванням положень ст. 64 ЖК
України позивачами по такій категорії
справ можуть виступати члени сім"ї
наймача, а також особи, які перестали
бути членами сім"ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні.

Як вбачається зі змісту позовних
вимог ОСОБА_2, підставою для звернення
її до суду є та обставина, що ОСОБА_1 в
червні місяці 2011 року здійснив переїзд
на постійне місце проживання в інший
будинок у цьому ж населеному пункті, а
саме будинок АДРЕСА_2, хоча в позовній
заяві ОСОБА_2, як на підставу для
задоволення своїх вимог посилається як
на ст. 71, так і на ст. 107 ЖК України. В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 обґрунтовує
свою позицію з посиланням на ст. 71 ЖК
України.

За таких обставин, оскільки
рішенням суду в задоволенні позовних
вимог про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням було відмовлено за
безпідставністю, тому посилання суду
першої інстанції лише на ст. 71 ЖК
України не призвело до неправильного
вирішення спору і за таких підстав
рішення суду скасуванню або зміні не
підлягає.

Оцінивши докази в їх сукупності,
діючи у відповідності з вимогами ст. 212
ЦПК України суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що надані позивачем ОСОБА_2 докази
не свідчать про наявність правових
підстав для задоволення її позовних
вимог, в той час як докази ОСОБА_1 дають
підстави для висновку про
обґрунтованість його вимог.

ОСОБА_1 в суді не заперечував того
факту, що він з червня 2011 року і до цього
часу не проживає в спірній квартирі,
тому ця обставина відповідно до ч. 1 ст.
61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Однак аналізуючи причини
відсутності відповідача за первісним
позовом за місцем його постійної
реєстрації слід прийти до висновку, що
вони є поважними, оскільки між
сторонами, як бувшим подружжям, існує
конфлікт, тривалі неприязні стосунки, в
зв'язку з чим ОСОБА_2 у категоричній
формі заперечує можливість реального
проживання з ОСОБА_1 в одній квартирі.

Про це свідчать як дані, відображені
в акті перевірки паспортного режиму
від 08.04.2014 року, так і показання свідка
ОСОБА_6

Відповідно до цих доказів ОСОБА_1 в
березні та квітні 2014 року намагався
потрапити до спірної квартири, однак
зробити цього не зміг в зв'язку зі
зміною замків до вхідних дверей житла
та вчиненням перешкод з боку колишньої
дружини (а.с. 36). Заміна замку вхідних
дверей була підтверджена також ОСОБА_1,
яка пояснила, що замінила замок в
квітні 2014 року в зв'язку з ремонтом
дверей, на підтвердження чого надала
накладу №24 від 04.04.2014 року.

Показання свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які є подругами ОСОБА_2, надані
ними в суді про те, що ОСОБА_1 з літа 2011
року не проживає в спірній квартирі і
його особистих речей в ній не має дають
підстав зробити висновок про те, що
останній вибув на постійне місце
проживання в іншу місцевість. Слід
також врахувати, що про те, що ОСОБА_1 з
літа 2011 року не проживає в спірній
квартирі ОСОБА_8 дізналася зі слів
ОСОБА_2 Крім того при оцінці цих доказів
судом було правильно зазначено, що
вказані свідки перебувають у особливих
(дружніх) стосунках з ОСОБА_2, що ставить
під сумнів їх об'єктивність та
безсторонність як свідків при
вирішенні спору.

Рішенням Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду від 12.03.2014 року
було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 При вирішенні цього спору судом
не досліджувалися обставини,
передбачені ст.ст. 71, 107 ЖК України, тому
цей доказ не може вважатися належним та
допустимим в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК
України при вирішенні конкретної
справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Стаття 311 ЦК України встановлює,
що фізична особа не може бути виселена
або іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

Встановлені обставини справи
підтверджують лише факт непроживання
ОСОБА_1 за спірною адресою, однак не
містять даних, які б вказували на те, що
він вибув на постійне місце проживання
в іншу місцевість, не користувався
житлом для тимчасового проживання,
зберігання особистих речей.

Оскільки в судовому порядку не
встановлено правових підстав для
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, тому
позов ОСОБА_2 до задоволення не
підлягає.

В той же час в суді знайшли своє
підтвердження обставини, якими ОСОБА_1
обґрунтовував свої позовні вимоги,
тому їх слід задовольнити.

Судові витрати були розподілені
судом між сторонами з дотриманням
вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 9 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук