Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/1155/14р.
Головуючий у 1 інстанції: Куценко О.О.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Спас О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 15.05.2014 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі представника
ОСОБА_6, треті особи: Відділ опіки та
піклування Кирилівської сільської
ради Якимівського району Запорізької
області, Якимівський районний сектор
УДМС України в Запорізькій області про
виселення осіб та зняття їх з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі законного
представника ОСОБА_6, треті особи:
Відділ опіки та піклування
Кирилівської сільської ради
Якимівського району Запорізької
області, Якимівський районний сектор
УДМС України в Запорізькій області про
виселення осіб та зняття їх з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що 16 серпня 2012 між
позивачкою та ОСОБА_4 було укладено
договір позики за умовами якого, ОСОБА_4
взяла у позивачки грошові кошти в сумі
223804грн. з кінцевим терміном повернення
16 грудня 2012 року. Цього ж дня на
забезпечення виконання зобов'язання за
вказаним договором позики між
сторонами було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого в
іпотеку було передано житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку
(кадастровий номер :01:002:0146) за цією
ж адресою.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
боргових зобов'язань, позивачка у
відповідності до умов договору іпотеки
звернувшись до Реєстраційної служби
Якимівського районного управління
юстиції Запорізької області із заявою
про державну реєстрацію права
власності набула права на предмет
іпотеки.

Посилаючись на те, що у вказаному
будинку зареєстровані та проживають
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і їх було
попереджено про добровільне виселення
у місячний термін, позивач просила суд
виселити з вказаного житлового будинку
та зняти з реєстраційного обліку
відповідачів.

Заочним рішенням Якимівського
районного суду Запорізької області від
06 грудня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено.

Виселено з житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які там
зареєстровані і проживають, а також
малолітню ОСОБА_7, яка в цьому будинку
не зареєстрована, але проживає та знято
з реєстраційного обліку в Якимівському
районному секторі УДМС України в
Запорізькій області ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15 травня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_6
задоволено, заочне рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 06 грудня 2013
року скасовано, ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
апеляційного суду Запорізької області
із заявою про перегляд вказаного
рішення апеляційного суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
посилаючись те, що підставою для
ухвалення цього рішення стало те, що
рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року визнано недійсним договір іпотеки
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і тому у
останньої не було підстав для
виселення відповідачів. Проте в
подальшому, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року за
касаційною скаргою ОСОБА_3 скасовано
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 10 квітня 2014 року, а рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого 2014
року про відмову у визнанні недійсним
договору іпотеки залишено в силі.
ОСОБА_3 просить переглянути у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 15 травня 2014 року та скасувати
вказане рішення та постановити ухвалу
про відхилення апеляційної скарги
ОСОБА_6 і залишення без змін заочного
рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 06 грудня 2013
року.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи, заяву, рішення суду, колегія
суддів вважає, що заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України підстава
для перегляду рішення, ухвали суду чи
судового наказу у зв'язку з
нововиявленими обставинами є
скасування судового рішення, яке стало
підставою для ухвалення рішення чи
постановлення ухвали, що підлягає
перегляду.

ОСОБА_3, як на нововиявлену обставину
вказала на те, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року за її
касаційною скаргою, скасовано рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 10 квітня 2014 року, що стало підставою
для ухвалення рішення апеляційного
суду Запорізької області від 15 травня
2014 року, яке підлягає перегляду.

З роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 4 «Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судових
рішень у зв'язку з нововиявленими
обставинами»(далі - Постанова)
вбачається, що скасування судового
рішення (пункт 3 частини другої статті
361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою
обставиною лише в тому випадку, коли
суд обґрунтував ухвалене судове
рішення скасованим (воно було
підставою для ухвалення такого
судового рішення) або виходив із нього,
хоча прямо й не посилався на нього на
підтвердження наявності вказаних
обставин, а також якщо наслідком
скасування судового рішення є інше за
змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування
судового рішення із зазначених
підстав, суди мають виходити з
преюдиційного зв'язку судових рішень,
зокрема, із того, що між рішеннями має
існувати матеріально-правовий зв'язок,
факти, встановлені в одній із справ,
мають значення для іншої справи.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року визнано недійсним договір іпотеки
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15 травня 2014
року скасоване заочне рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 06 грудня 2013
року і відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 з будинку, що був
предметом іпотеки.

Скасовуючи, за апеляційної скаргою
ОСОБА_6, вказане заочне рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області, колегія суддів
спиралась на рішення апеляційного суду
від 10 квітня 2014 року, яким визнано
недійсним договір іпотеки від 16.08.2012
року, на підставі якого ОСОБА_3
зареєструвала право власності на
житловий будинок, який був предметом
іпотеки і тому правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 про
виселення відповідачів з вказаного
будинку не має.

Отже, 15 травня 2014 року апеляційний суд
Запорізької області ухвалюючи рішення
про скасування рішення суду першої
інстанції від 06 грудня 2013 року,
повністю обґрунтовував його рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 10 квітня 2014 року, і тому між ними
наявний матеріально-правовий зв'язок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 вересня 2014
року скасовано рішення апеляційного
суду Запорізької області від 10 квітня
2014 року, а рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
11 лютого 2014 року про відмову у визнанні
недійсним договору іпотеки залишено в
силі.

Таким чином, зазначені ОСОБА_3
обставини є нововиявленими, що є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 15 травня 2014 року.

З роз'яснень п.19 Постанови вбачається,
що у разі скасування у зв'язку з
нововиявленими обставинами ухваленого
судом апеляційної інстанції нового
рішення справа розглядається ним на
загальних підставах за раніше поданими
апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
заочне рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 06 грудня
2013 року скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити. При цьому ОСОБА_6,
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішення в
апеляційному порядку не оскаржено, до
апеляційної скарги вони не
приєднались, отже відносно вказаних
відповідачів колегія суддів рішення не
перевіряє.

Судом встановлено, що 16 серпня 2012 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
позики за умовами якого, ОСОБА_4
отримала грошові кошти в сумі 223804 грн. з
кінцевим терміном повернення 16 грудня
2012 року. Цього ж дня на забезпечення
виконання зобов'язання за вказаним
договором позики між вказаними
сторонами було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого в
іпотеку ОСОБА_4 було передано житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
(кадастровий номер :01:002:0146) за цією
ж адресою.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
боргових зобов'язань, ОСОБА_3 у
відповідності до п.п.27- 27-1 умов договору
іпотеки звернувшись до Реєстраційної
служби Якимівського районного
управління юстиції Запорізької
області із заявою про державну
реєстрацію права власності набула
права на предмет іпотеки, а саме на
вказаний житловий будинок та земельну
ділянку.

Відповідно до частини третьої статті 33
Закону України "Про іпотеку" звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36
Закону України "Про іпотеку" договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання в порядку, встановленому
статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Пунктами 27, 27-1 договору іпотеки від 16
серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
передбачено, що у разі порушення
договору позики іпотекодержатель, має
право на звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі цього
договору. У такому випадку цей договір
вважається договором про задоволення
вимог іпотеко держателя та є
правовстановлюючим документом на
предмет іпотеки і правовою підставою
для реєстрації права власності на
предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 37
Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з положень частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України "Про іпотеку" не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

Встановлено, що підставою набуття
ОСОБА_3 права власності на вказаний
житловий будинок стало звернення
стягнення на предмет іпотеки у
позасудовому порядку згідно умов
договору іпотеки.

Позивач зазначала і встановлено судом,
що у вказаному житловому будинку
проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказані
особи, окрім малолітньої ОСОБА_7 мають
відповідну реєстрацію проживання за
адресою вказаного будинку.

Згідно із частинами 1,2 статті 40 Закону
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 3 статті 109 ЖК
України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Виходячи із аналізу наведених правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Аналогічна позиція викладена у пункті
43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин".

Таким чином, обов'язковою умовою для
виселення апелянта по справі є
отримання останньою повідомлення про
добровільне звільнення житлового
приміщення, після чого законодавством
обумовлений місячний термін для
виселення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 направила письмову вимогу лише
ОСОБА_4 про усунення порушення, в якій
зазначила стислий зміст порушеного
зобов'язання, а також запропонувала
звільнити будинок, на яке звернуто
стягнення, протягом місяця в
добровільному порядку ( а. с. 17 ). Вказану
вимогу особисто отримала ОСОБА_4

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази направлення на ім'я
ОСОБА_6 відповідної вимоги.

Недотримання вищезазначеної процедури
є підставою для відмови в позові про
виселення ОСОБА_6 та її малолітньої
доньки ОСОБА_7 з житлового будинку, що
був предметом іпотеки, і на яке
звернуто стягнення в позасудовому
порядку.

Вказані обставини суд першої інстанції
в повному обсязі не встановив, допустив
неправильне застосування норм
матеріального права, що призвело до
невірного вирішення справи в частині
виселення ОСОБА_6 та її малолітньої
доньки ОСОБА_7 з житлового будинку
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 в частині
повного скасування рішення суду в
цілому є неприйнятною, з огляду на те,
що у апелянта не має відповідних
повноважень представляти інтереси
інших відповідачів, а останні, як
зазначалось вище, рішення суду не
оскаржили і до апеляційної скарги не
приєднались.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 361, 365 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 15 травня 2014 року за нововиявленими
обставинами - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 15 травня 2014 року скасувати
у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Заочне рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 06 грудня
2013 року в частині виселення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_6 разом з
ОСОБА_7 - скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: