Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
на рішення Рівненського міського суду
від 13 жовтня 2014 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за надані послуги та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рівнетеплоенерго» про відшкодування
матеріальних та моральних збитків,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 жовтня 2014 року в позові
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
(далі - ТзОВ «Рівнетеплоенерго») до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
період 2007-2014 років відмовлено за
недоведеністю та безпідставністю
позовних вимог.

В позові ТзОВ «Рівнетеплоенерго» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
період 1999-2006 року відмовлено за спливом
строку позовної давності.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» про відшкодування
матеріальних та моральних збитків
відмовлено за недоведеністю та
безпідставністю позовних вимог.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» покликався на його
незаконність та необгрунтованість
через неповне з'ясування судом
обставин справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Вказував на помилковість висновку суду
про відсутність правових підстав для
задоволення їх позову, оскільки факт
надання послуг в помешкання
відповідачем не заперечувався, розмір
проведених нарахувань було
підтверджено витягом з особового
рахунку споживача, а факт наявності
правовідносин - договором про надання
відповідних послуг.

Доводив, що відмовляючи ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» в задоволенні
позову, суд керувався показами
відповідача про неналежну якість та
неповноту послуг з теплопостачання,
які жодним доказом не підтверджені, і
не врахував, що з наявних у справі актів
вбачається, що температурний режим в
квартирі відповідав усім санітарним
нормам.

Крім того, стверджував, що відповідно
до ч.1 п. 29 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005
року «Про затвердження правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення», ст. 18 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» та
Постанови КМУ №151 від 17.02.2010 року «Про
затвердження Порядку проведення
перерахунків розміру плати за надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення в разі ненадання їх або
надання не в повному обсязі, зниження
якості» у разі ненадання послуг чи
надання неналежної якості, споживач
має право на зменшення розміру плати.

________________________________________________________________________
_________________________

Справа №569/8253/14-ц
Головуючий в суді І інст. -
Куцоконь Ю.П.

Провадження № 22-ц /787/2430/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Вказував на неправильність визначення
судом періоду, щодо якого застосовано
наслідки пропуску строку позовної
давності, оскільки пунктом 2.6
укладеного між сторонами договору про
надання послуг з централізованого
опалення та підігріву води №37491 від
30.11.2010 року встановлено 5-річний строк
позовної давності, а тому такий строк
мав враховуватися виключно щодо
заборгованості нарахованої до 30.11. 2010
року.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 13 жовтня 2014 року змінити,
стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» 6105,61 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію, нараховану за період з 01.12.2010
по 01.05.2014 року, 441,18 грн. -3% річних, 369,76
грн. інфляційних витрат та 243,60 грн.
судового збору.

Представник ТзОВ «Рівнетеплоенерго»
ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Вирішуючи спір, та відмовляючи в
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що до вимог за період з 1999 року по
2006 рік позивачем пропущено строк
позовної давності, а відповідачем
заявлено про застосування наслідків
такого пропуску, а щодо вимог за період
з 2007 року по 2014 рік за недоведеністю та
безпідставністю позовних вимог.

Такий висновок не в повній мірі
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надає відповідачу послуги з
централізованого опалення та
підігріву води в квартиру АДРЕСА_1
відповідно до укладеного між ними
договору №37491 від 30.11.2010 року (а.с.18).

Згідно поданої роздруківки особового
рахунку ОСОБА_2 вона умови договору не
виконує та допустила заборгованість
по сплаті наданих їй послуг з
теплопостачання та підігріву води в
сумі 6026,88 грн., хоч відповідно до
діючого законодавства, зокрема ч.2 ст.68
ЖК України, п.5 ч. Ст.20 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги " , ст.19
Закону України „Про теплопостачання ",
п. 18 Постанови КМ України № 630 від 27
липня 2005 року та п.2.4 умов договору
платежі мала здійснювати щомісячно, не
пізніше 20 числа за попередній місяць
(а.с.4-7).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2.6 зазначеного договору
сторони домовились про встановлення
5-річного строку позовної давності для
звернення підприємства до суду для
стягнення заборгованості із Споживача.

ОСОБА_2 подала по справі заяву про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності (а.с.41).

Відповідно до п. 4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Отже, в частині позовних вимог ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» та нарахованої до
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
період з січня 1999 року по листопад 2010
року включно (до укладення договору між
сторонами) в сумі 4010,59 грн. слід
відмовити за спливом строку позовної
давності (а.с.4-6).

До стягнення з відповідачки підлягає
заявлена позивачем сума
заборгованості за період з грудня 2010 по
травень 2014 року з вирахуванням 4010,59 грн.
та сплаченого платежу за травень 2014
року в сумі 101,6 грн., що складе 2016,29 грн.
(а.с.8 зворот).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку трьох процентів
річних від простроченої суми вони
склали 441,18 грн., а інфляційні втрати
склали 369,76 грн., отже, ці суми також
підлягають до стягнення з відповідачки
на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При поданні позову позивачем було
сплачено 243,6 грн. судового збору, а при
поданні апеляційної скарги 121,8 грн.
(а.с.16,17,60), а тому до стягнення з
відповідачки на користь позивача
підлягає 365,4 грн. понесених ним судових
витрат.

Загальна сума, яка підлягає до
стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ
«Рівнетеплоенерго», складає 3192,63 грн.

Посилання ОСОБА_2 на надання їй ТзОВ
«Рівнетеплоенерго» неякісних послуг
не є підставою для відмови в позові, а
лиш підставою для зменшення оплати за
такі послуги.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З наявних в матеріалах справи копій
актів обстеження житла ОСОБА_2
температурні показники в квартирі
нижче + 19 не зафіксовано (а.с.34-37).

Зустрічних вимог про зменшення суми
заборгованості ОСОБА_2 не заявляла і
відповідним розрахунком та належними і
допустимими доказами не
обґрунтовувала.

В частині відмови в зустрічному позові
ОСОБА_2 до ТзОВ «Рівнетеплоенерго» про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків рішення місцевого
суду не оскаржувалось та не було
предметом апеляційного перегляду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
повній мірі відповідають обставинам
справи, а тому рішення суду першої
інстанції слід скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ТзОВ «Рівнетеплоенерго» та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317,324,325
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рівнетеплоенерго» задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду від
13 жовтня 2014 року скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ТзОВ «Рівнетеплоенерго».

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за надані послуги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
заборгованість за надані послуги за
відпуск теплової енергії для опалення
та гарячого водопостачання за період
грудень 2010 року - травень 2014 року в
розмірі 2016,29 грн., а також 441,18 грн. - 3%
річних, 369,76 грн. інфляційних витрат та
365,4 грн. судового збору, а всього 3192,63
грн..

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: