Номер провадження: 22-ц/785/6946/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Комаровської
Н.В.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю: ОСОБА_3 , представника ТДВ
«Чорноморгідробуд»-Жебрицької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 на рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 11
червня 2014 року по справі за позовом
Товариства з додатковою
відповідальністю «Чорноморгідробуд»
до ОСОБА_3 про виселення з кімнати
АДРЕСА_2, без надання йому іншого
житлового приміщення ,-

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2013 року позивач звернувся з
зазначеним позовом, який після
уточнення просив розглянути у
первісній редакції. Обґрунтовуючи свої
вимоги посилається на те, що
відповідачу як робітнику підприємства
було надано в гуртожитку койко-місце
для проживання на час роботи.
Відповідач був звільнений за власним
бажанням. Оскільки він припинив
трудові відношення позивач просить
його виселити на підставі ст. 132 ЖК
України. Також позивач вказує, що
відповідач був вселений без ордеру, у
зв'язку з чим на підставі ст. 129 , 61 ЖК
України у зв'язку з тим, що не укладався
договір найму житлового приміщення,
просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, вказуючи на
безпідставність позивних вимог,
зазначаючи, що він є пенсіонером і
звільнився у зв'язку з настанням
пенсійного віку. Також позивач подав
заяву про застосування строку позивної
давності.

Рішенням суду першої інстанції від 11
червня 2014 позовну заяву ТДВ
«Чорноморгідробуд» до ОСОБА_3 про
виселення задоволено.

ОСОБА_3 виселено з кімнати АДРЕСА_2, без
надання йому іншого житлового
приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТДВ
«Чорноморгідробуд» витрати по оплаті
судового збору у розмірі 243 гривні 60
копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи
вимоги послався на те, що ордер на
вселення позивачу не видавався,
договір найму житлового приміщення не
укладався, відповідач не
зареєстрований в гуртожитку. Судова
колегія не може погодитися з вказаним
рішенням з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. В зв'язку з
викладеним судова колегія розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги.

Судовою колегією встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 09 квітня 2001 року ВАТ
«Чорноморгідробуд» є власником
гуртожитку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2. Позивач є правонаступником
ВАТ «Чорноморгідробуд».

Відповідно до наказу №97-к від 12 жовтня
2005 року позивач прийнятий на роботу
машиністом-бульдозеристом 5 розряду в
будівельне управління №463 ТОВ
«Чорноморгідробуд».

Відповідно до листа №51 від 17 квітня 2006
року голові правління ТОВ
«Чорноморгідробуд», будівельне
управління №463 ТОВ «Чорноморгідробуд»
просило поселити на час роботи в
управлінні в гуртожиток по АДРЕСА_2 їх
працівника - машиніста бульдозера
ОСОБА_3 (а.с.6). Позивача було поселено в
зазначений гуртожиток.

Відповідно до наказу №3 від 24 листопада
2008 року відповідач звільнений з
займаної посади відповідно до ст. 36 п.1
КЗпП України. Після звільнення позивач
продовжував проживати в зазначеному
гуртожитку .

Згідно Наказу №89-К від 19 жовтня 2009 року
ОСОБА_3 прийнято на роботу слюсарем 4-го
розряду в будівельне управління №463
ВАТ «Чорноморгідробуд» (а.с.7).

Відповідач неодноразово звертався до
позивача з вимогою про реєстрацію
місця проживання у гуртожитку, в якому
він проживає. На його звернення йому
була надана відповідь , що відповідно
до наказу ТДВ «Чорноморгідрострой» №10
від 07 квітня 2008 року та №13 від 13
листопада 2011 року реєстрація громадян,
які проживають у гуртожитку по АДРЕСА_2
заборонена (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досяг пенсійного
віку. 22 вересня 2010 року отримав
пенсійне посвідчення. Відповідно до
довідки від 25.08.2010 року, ОСОБА_3 отримує
пенсію за віком.

Наказом №7-К від 07 лютого 2011 року ОСОБА_3
звільнено з роботи слюсаря 4-го розряду,
за власним бажанням (а.с.8). З пояснень
відповідача убачається , що він
припинив трудові відносини у зв'язку з
виходом на пенсію. Відповідач після
звільнення продовжував проживати у
гуртожитку.

Актом обстеження кімнати АДРЕСА_2,
складеного працівниками ТДВ
«Чорноморгідробуд» від 29.11.2013р.,
встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_2 без
дозволу ТДВ «Чорноморгідробуд», займає
койко-місце ОСОБА_3, який раніше
працював в ВАТ «Чорноморгідробуд» та
був поселений в гуртожиток на час
праці.

Судовою колегією на підставі довідок
Білгород-Дністровського МБТІ та
органів місцевого самоврядування,
пояснень відповідача встановлено, що у
відповідача іншого житла немає.

Судова колегія вважає, що відповідач не
підлягає виселенню з підстав
визначених у ч.2 ст. 136 ЖК України з
наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 132 ЖК України
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин.
Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може
бути виселено лише з наданням їм іншого
жилого приміщення.

Так, ст. 125 ЖК України, п. 41 Примірного
положення визначено, що без надання
іншого жилого приміщення у випадках,
зазначених у ст. 124 цього Кодексу, а саме
у разі, якщо робітники і службовці
припинили трудові відносини з
підприємством, установою, організацією
за власним бажанням, не може бути
виселено певне коло осіб, у тому числі
пенсіонерів по старості.

Пленум Верховного Суду України в п. 22
постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" зазначив, що, вирішуючи спори
про виселення з гуртожитків, судам слід
з'ясовувати, крім інших питань, і
питання щодо видачі відповідно до
Примірного положення ордера на
зайняття жилої площі в гуртожитку. Якщо
гуртожиток надано у зв'язку з роботою,
слід з'ясовувати вид трудового
договору, укладеного між позивачем і
відповідачем, і за яких підстав він був
припинений, маючи на увазі, що згідно зі
ст. 132 ЖК без надання іншого жилого
приміщення можуть бути виселені
сезонні, тимчасові працівники, які
припинили роботу, особи, які працюють
за строковим трудовим договором, а
також інші працівники, які звільнилися
за власним бажанням без поважних
причин, або звільнені за порушення
трудової дисципліни чи вчинення
злочину. При припиненні трудового
договору з інших підстав вони, як і
особи, перелічені в ст. 125 ЖК, можуть
бути виселені лише з наданням іншого
жилого приміщення.

Таким чином , у зв'язку з тим, що позивач
досяг пенсійного віку, у зв'язку з чим
звільнився за власним бажанням, в
відповідності до ст. 125 ЖК України його
неможливо виселити з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення.

Судова колегія вважає, що позивні
вимоги про виселення відповідача з
гуртожитку на підставі ст. 129 ЖК України
у зв'язку з тим, що він був вселений до
гуртожитку з порушенням порядку, а саме
без ордеру та з ним не укладався
договір найму житлового приміщення , не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Правила ст. 129 ЖК України про те, що на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
цю площу, не означають, що на зазначені
правовідносини поширюються положення
ст. 117 ЖК України про наслідки визнання
ордера недійсним. Глава 2 ЖК України про
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду, яка включає ст. 117, і гл.
4 ЖК України про користування
гуртожитками регулюють не аналогічні
правовідносини, і в останній немає
посилання на те, що на правовідносини,
які нею регулюються, поширюється дія
глави 2 ЖК. Підстав для висновку про її
поширення також немає.

Так само окремо регулює ЖК України у гл.
3 користування службовими жилими
приміщеннями, але на відміну від норм
цієї глави у гл. 4 не передбачено, що до
користування гуртожитками
застосовуються правила про договір
найму жилого приміщення і в тому числі
правила ст. 117 ЖК (Лист Верховного Суду
України від 26.05.2001 року "Правові позиції
щодо розгляду судами окремих категорій
судових справ (Житлове право)".

Крім того, відсутність спеціального
ордера на вселення у житлове
приміщення гуртожитку не є підставою
для виселення громадян з гуртожитків
без надання іншого житлового
приміщення. Враховуючи, що житлове
приміщення в гуртожитку надавалося
робітнику підприємства, відповідач
перебував у трудових відносинах із
підприємством та припинив роботу з
підстав, визначених частиною третьою
статті 132 ЖК України, приймаючи до
уваги, що він не зміг зареєструватися
по місцю проживання з вини позивача,
оскільки відповідно до наказу по
підприємству була заборонена
реєстрація в гуртожитку позивача,
беручи до уваги, що відповідач не має
іншого житла, тривалість проживання
відповідача в гуртожитку - з квітня 2006
року, тобто більш ніж 8 років, беручи до
уваги , що загальний трудовий стаж з
позивачем у відповідача склав біля
чотирьох років, судова колегія
приходить до висновку про відсутність
підстав для його виселення без надання
іншого житла.

В Листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.08.2013 року
"Аналіз судової практики застосування
Закону України "Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків"" роз'яснено, що є
правильною позиція про відмову в
задоволенні позову про виселення з
підстав відсутності ордеру, оскільки
спеціальний ордер на вселення у
житлове приміщення в гуртожитку
видається адміністрацією
підприємства, установи, організації,
які не завжди добросовісно виконували
покладені на них обов'язки.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
звернув увагу, що відповідач незаконно
займає койко-місце у гуртожитку та
підлягає виселенню , оскільки з 11 липня
по 01 вересня 2013 року працював охоронцем
на базі відпочинку «Портовик», яка не
має відношення до позивача та був
зареєстрований в АДРЕСА_1 з 28 серпня 2008
року по 08 жовтня 2013 року, що підтверджує
, що він не знаходиться в трудових
відношеннях з позивачем. Але судова
колегія звертає увагу, що відповідач
припинив трудові відносини будучи
особою пенсійного віку, а також, що
відповідач не зареєструвався в
гуртожитку, оскільки існує на це
заборона позивача. Відповідно до
пояснень відповідача необхідність
реєстрації проживання була обумовлена
постановкою на облік для
працевлаштування. Крім того судова
колегія вивчивши матеріали справи
звертає увагу, що позивач не заперечує,
що позивач поселився з гуртожитку з
його дозволу на час роботи.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
що є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення по суті позивних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п.
1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 11 червня 2014 року
-скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення , яким
в позові Товариства з додатковою
відповідальністю «Чорноморгідробуд»
до ОСОБА_3 про виселення -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.О. Суворов

І.А. Артеменко

Н.В.Комаровська