ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
Шклянка М.П.

при секретарі
Калініченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві,
Київської міської ради про визнання
права власності на будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4, звернулася до суду з
позовом до відповідачів, в якому
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування на житловий
удинок АДРЕСА_1. при цьому посилалась на
те, що спірний будинок був побудований
ще в 1954 році. Він був дерев'яний,
житловою площею 48 кв.м.. До 1980 року
вказаний будинок мав поштову адресу:
АДРЕСА_1. З 1981 року нумерація
спірного будинку була змінена з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1. В 1982 році
власником спірного будинку стала її
бабуся - ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу. 27.11.1982 року наказом
№691 від 27.11.982 року Бортницького
комітету, в зв'язку придбанням спірного
будинку, за бабусею позивачки було
закріплено земельну ділянку загальною
площею 0,20 га., по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла і після її смерті
відкрилася спадщина. Згідно із
заповітом ОСОБА_5 залишила позивачці
усе своє майно. 27.10.1983 року вона
отримала свідоцтво про право власності
на спадщину за заповітом. Згідно із
вказаним свідоцтвом спадкове майно, на
яке видано свідоцтво складається з
надвірних побудов, що розташовані в
селі Бортничі, Бориспільського району,
Київської області та належали померлій
ОСОБА_5, на підставі довідки про право
власності на будинок, виданий
Бортницькою сільською радою 19.03.1983 року
за №429.

На час видачі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом
спірний будинок не підлягав
обов'язковій державній реєстрації.

При цьому в будинковій книзі було
зроблено запис про те, що з цього часу
позивачка є власником особового
рахунку.

В 1988 році смт. Бортничі було приєднано
до м. Києва. Внаслідок цього приєднання
нумерація будинків була змінена, а тому
номер спірного будинку змінився з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Проте, документ на підставі якого була
проведена зміна нумерації будинків
Київрадою знайти не має можливості, за
їх відсутністю в районному та
центральному архіві.

29.05.2014 року позивачка звернулась до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві із заявою
про проведення державної реєстрації
прав на спірний будинок, як наслідок їй
було відмовлено в державній
реєстрації, в зв'язку з чим вона
вирішила звернутись до суду із
захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник
позивача та позивачка вимоги позову
підтримали просили його задовольнити.

Представники відповідачів Київської
міської Ради та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в судове
засідання не з'явились, були
повідомлені належним чином.
Представник Київської міської Ради
направив на адресу суду лист в якому
просив винести рішення у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши
докази, що містяться в матеріалах
справи, приходить до наступного
висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
спірний будинок був побудований в 1954
році. Будинок був дерев'яний, житловою
площею 48 кв.м..

До 1980 року вказаний будинок мав поштову
адресу: АДРЕСА_1.

З 1981 року нумерація спірного
будинку була змінена з АДРЕСА_1 на
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з
архіву №16/к-3628 від 29.12.2009 року та
наказом №691- від 27.11.982 року
Бортницького.

В 1982 році власником спірного будинку
стає ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу.

27.11.1982 року наказом №691 від 27.11.982
року Бортницького комітету, в зв'язку
придбанням спірного будинку, за ОСОБА_5
було закріплено земельну ділянку
загальною площею 0,20 га., по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помирає, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, та після її смерті відкрилася
спадщина.

Згідно із заповітом від 27.11.1982 року
ОСОБА_5 залишила усе своє майно ОСОБА_2.

27.10.1983 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво
про право власності на спадщину за
заповітом, яке зареєстровано в реєстрі
за № 1852, номер спадкової справи 137.

Згідно із вказаним свідоцтвом спадкове
майно, на яке видано свідоцтво
складається з надвірних побудов, що
розташовані в селі Бортничі,
Бориспільського району, Київської
області та належали померлій ОСОБА_5, на
підставі довідки про право власності
на будинок, виданий Бортницькою
сільською радою 19.03.1983 року за №429.

Судом встановлено, що на час видачі
позивачці свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом
спірний будинок не підлягав
обов'язковій державній реєстрації.

При цьому в будинковій книзі було
зроблено запис про те, що з цього часу
ОСОБА_2 є власником особового рахунку.

В 1988 році смт. Бортничі було приєднано
до м. Києва. Внаслідок цього приєднання
нумерація будинків була змінена, а тому
номер спірного будинку змінився з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Проте, документ на підставі якого була
проведена зміна нумерації будинків
Київрадою знайти не має можливості, за
їх відсутністю в районному та
центральному архіві. Розпоряджень про
присвоєння або зміну поштової адреси
до БТІ м.Києва не нажходило, згідно
відомостями Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 10.09.2014 року,
наданими на запит суду.

Відповідно до листа КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
м.Києва» ЖЕД №207, інформація про зміну
нумерації будинків внаслідок
приєднання Бортнич до м.Києва на
підприємстві відсутня

На спірний будинок є в наявності
технічний паспорт, відповідно до якого
його адреса: АДРЕСА_1, площею 52, 2 кв.м..

Також, судом встановлено, що в 1994 році
було розроблено та затверджено робочий
проект газифікації та в 2000 році проект
телефонізації спірного будинку , що
підтверджується наявними в матеріалах
справи відповідними робочими
проектами.

Також, згідно даних міського
земельного кадастру, станом на 09.08.2013
року за мною обліковується земельна
ділянка код 90:213:030, площа 1356, 12 на
АДРЕСА_1 на підставі технічного звіту
по встановленню зовнішніх меж
землекористування.

29.05.2014 року позивачка звернулась до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві із заявою
про проведення державної реєстрації
прав на спірний будинок.

За наслідками розгляду поданих
документів державний реєстратор прав
на нерухоме майно виніс рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №13861147 від 18 червня 2014 року.
Як на підставу відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, в
рішенні зазначено, що подані документи
не дають змоги встановити право
власності за позивачкою на спірний
будинок.

Причиною відмови у проведенні
державної реєстрації спірного будинку
було те, що 27.10.1983 року позивачка
отримала свідоцтво про право власності
на спадщину за заповітом,
зареєстровано в реєстрі за № 1852, згідно
із яким спадкове майно, на яке видано
свідоцтво складається з надвірних
побудов, що розташовані в селі
Бортничі, Бориспільського району,
Київської області, що належали
померлій ОСОБА_5.

Жодних конкретних даних про те, який
саме будинок успадкувала позивачка
(точна адреса, загальна площа, тощо) у
вказаному свідоцтві не зазначено.

Окрім цього, відбувалось приєднання
смт. Бортничів до м. Києва, змінено
нумерацію будинків, а жодних
документів з цього приводу не має.

Отже, фактично, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
в повноваження якої входить прийняття
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень фактично не визнає права
позивачки ОСОБА_2 на спірний будинок,
адже правовстановлюючий документ
(свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом) не містить даний
про його повну адресу та інші необхідні
характеристики.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
з способів захисту є визнання права.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла до інших осіб.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, шо належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок смерті (ст. 1218 ЦК
України).

Обов'язкової державної реєстрації
спірного, будинку на час вступу у
спадщину чинним законодавством не
передбачалось, а тому отримавши
свідоцтво про право власності
позивачка стала власником спірного
будинку.

Так, державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
на час закінчення будівництва спірного
житлового будинку (1950 рік) регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженою 31 січня
1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року (була чинною до 13 грудня 1995
року), не підлягають реєстрації будинки
і домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах, які
адміністративно підпорядковані містам
або селищам міського типу, але до них не
приєднані.

Підстави набуття права власності на
житловий будинок, споруди та
належність цього майна особі
визначаються законодавством, чинним на
час набуття права власності.

Законодавством, яке діє на час
відкриття спадщини, врегульовано
питання спадкування цього майна, а не
його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання
права власності на спадкове майно суду
слід керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самого спадкодавця на момент
закінчення будівництва будинків, а
також положеннями ЦК Української РСР
1963 року, Законом України «Про
власність», Законом України «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування в
Україні», постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 «Про порядок
обліку житлового фонду в Українській
РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 45/5
від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 1/5
від 19 січня 1976 року, підтвердженням
належності будинку може служити
відповідна довідка виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, в якій, крім підтвердження
належності жилого будинку (частини
будинку) відчужувачу на підставі
запису в погосподарській книзі,
повинно бути також зазначено: дані про
склад будинку; розмір загальної жилої
площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі є запис в
погосподарських книгах, ведення яких
на той час передбачалось наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим. Виникнення
права власності на жилі будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права чи від
прийняття його до експлуатації.

Однак, та обставина, що в свідоцтві про
право власності за заповітом № 1852 не
вказано адресу будинку та відбулась
подальша зміна його нумерації
позбавляє позивачку, як спадкоємця
можливості зареєструвати свої
спадкові права у відповідному реєстрі.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в
повному обсязі, оскільки вони є
доведеними та обґрунтованими.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7, ст. ст. 16, 321, 328, 384, 392,
1216, 1268, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 74, 208,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві,
Київської міської ради про визнання
права власності на будинок -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування на житлоий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 52,2
кв.м., житловою площею - 35,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя: