Провадження : 22ц/790/8373/14
Головуючий 1-ї інстанції - Грищенко
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Харківської області на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності; зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Харківська міська рада про визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності відповідачу,
посилаючись на те, що у червні 2013 року
ОСОБА_2 взяв у нього в борг 40 000 грн. для
придбання зазначеної квартири, які
зобов'язався повернути в строк до 20
червня 2014 року.

У червні 2013 року відповідач
придбав цю квартиру, проте повернути
борг не може, посилаючись на
відсутність грошових коштів.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив визнати за ним право власності
на нежитлові приміщення першого
поверху, колишні квартири №3,4 літ.
«А-12» будинку АДРЕСА_1 в м. Харкові
загальною площею 166,3 кв.м.,; колишні
квартири №2,3 літ «А-12» загальною площею
171,9 кв.м. та квартиру №4, загальною
площею 30,9 кв.м. за тією ж адресою.

В обґрунтування позову посилався
на те, що у червні 2013 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено договори
купівлі-продажу квартир №№ 2, 3, 4
загальною площею 32,4 кв.м., 44,9 кв.м. та 66,2
кв.м. відповідно будинку АДРЕСА_1 в м.
Харкові. Після придбання зазначених
квартир він провів їхню реконструкцію
з улаштуванням прибудови та окремих
входів нежитлових приміщень, внаслідок
якої отримав житлову квартиру під
номером 4, загальною площею 30,9 кв.м. та
нежитлові приміщення, загальною площею
171,9 кв.м. В зв'язку з тим, що
реконструкцію проведено з додержанням
будівельних, пожежних та санітарних
норм та правил, але без отримання
відповідних дозволів, він не може
оформити право власності.

Позивач за первісним позовом
свої позовні вимоги підтримав
повністю, стосовно зустрічних позовних
вимог не заперечує проти їх часткового
задоволення з урахуванням того, що на ?
частину квартири №2 право власності
повинно бути визначено за ним.

Представник відповідача за
первісним позовом проти позову
заперечував, вважаючи його
безпідставним, оскільки строк
повернення грошей ще не настав.

Представник Харківської міської
ради надав письмовий відзив на позови.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 20 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на нежитлові приміщення першого
поверху (колишні квартири №№ 3,4) літ.
«А-12» : №3-1, площею 112,8 кв.м., №3-5, площею
1,7 кв.м., №3-6, площею 16,2 кв.м., №4-2, площею
16,9 кв.м., №4-3, площею 18,7 кв.м., загальною
площею166,3 кв.м., що знаходяться по
АДРЕСА_1 в м. Харкові, а також право
власності на нежитлові приміщення
першого поверху (колишні квартири №№
2,3) літ. «А-12» : №2-1, площею 110,4 кв.м., №2-5,
площею 16,3 кв.м., №2-6, площею 18,7 кв.м., №3-2,
площею 12,5 кв.м., №3-3, площе. 2,1 кв.м., №3-4,
площею 11,9 кв.м., загальною площею 171,9
кв.м. за вказаною адресою.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею
30,9 кв.м., яка складається з наступних
приміщень - кімната, площею 17,2 кв.м.,
кухня, площею 6,1 кв.м., вбиральня, площею
1,1 кв.м., ванна кімната, площею 2 кв.м.,
коридор, площею 4,5 кв.м.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Харківської області просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в повному обсязі та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
слухання справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З урахуванням вимог
процесуального закону щодо дотримання
розумних строків розгляду справи судом
апеляційної інстанції та належного
повідомлення учасників процесу про
слухання справи, колегія суддів
вважала за можливе розглянути справу
за відсутності апелянта та сторін у
справі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_2 і визнаючи за ним право
власності на самочинно збудовані та
реконструйовані приміщення, суд першої
інстанції, керувався тим, що спірне
самочинно збудоване нерухоме майно
відповідає встановленим будівельним
технічним санітарним та пожежним
нормам, не суперечить суспільним
інтересам і не порушує права інших
осіб,

Однак такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального закону , оскільки
неправильно застосовані норми
матеріального права, які регулюють
питання самочинного будівництва.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3,
загальною площею 32,4 кв.м.АДРЕСА_4 за
цією ж адресою загальною площею 44,9
кв.м. та квартири № 4 у цьому ж будинку
загальною площею 66,2 кв.м. на підставі
договорів купівлі-продажу від 27 червня
2013 року (а.с.20-26).

Вказані квартири розташовані на
першому поверсі багатоквартирного
будинку і до них на землях , які
належать Харківській громаді ОСОБА_2
добудував два приміщення, загальною
площею 223,20 кв.м. (а.с.77).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне
правило про те, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК
України).

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

При розгляді такої категорії справ суд
відповідно до вимог статей 214, 215 ЦПК
повинен вирішити питання та встановити
в рішенні, чи заявлено позивачем позов
саме на цих підставах, з'ясувати
правовий статус земельної ділянки та
осіб, прав та інтересів яких торкається
цей спір, якщо земельна ділянка, на якій
здійснено будівництво, знаходиться у
власності (користуванні) кількох осіб,
чи врахована їхня думка при здійсненні
самочинного будівництва, чи не
порушуються їхні права цим
будівництвом.

Однак на порушення зазначених норм суд
ці питання не дослідив і в рішенні не
встановив, чи надавалась у
встановленому порядку ОСОБА_2 земельна
ділянка, на якій здійснене самочинне
будівництво; не з'ясував, хто є
власником (користувачем) цієї
земельної ділянки та чи не заперечує
він проти визнання за позивачем права
власності на самочинне будівництво на
цій земельній ділянці.

Доказів зазначеної підстави не надано
і в суд апеляційної інстанції.

За правилами диспозитивності
цивільного судочинства, зокрема ч. 1 ст.
11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Поряд із цим, правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси (ч.
ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен
встановити, чи були порушені, невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це (абз. 2 п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»).

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 215 - 217 ЦПК
України рішення місцевого суду не
містить висновків по суті позовних
вимог щодо пред'явленого позову до
ОСОБА_1, не з'ясовано чи є він належним
відповідачем за вказаним позовом.

При тому, що власника земельної
ділянки, на якій збудовані самочинні
будівлі, залучено у якості третьої
особи, а не відповідача.

З огляду на наведене та враховуючи, що
судом першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2
неправильно застосовані норми
матеріального права й допущені
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, і ці порушення не можуть бути
усунені апеляційним судом, судове
рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з відмовою у
задоволенні позову як заявленого
передчасно.

В той же час, апеляційна скарга
прокурора не містить будь-яких доводів
відносно законності чи
необґрунтованості рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1, і в цій частині прокурор не
ставить питання про перегляд судового
рішення, в той же час просить рішення
скасувати у повному обсязі, тому
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 грудня 2013 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Харківська міська рада про визнання
права власності скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
до ОСОБА_1, третя особа - Харківська
міська рада про визнання права
власності на нежитлові приміщення
першого поверху (колишні квартири №№
3,4) літ. «А-12» : №3-1, площею 112,8 кв.м., №3-5,
площею 1,7 кв.м., №3-6, площею 16,2 кв.м., №4-2,
площею 16,9 кв.м., №4-3, площею 18,7 кв.м.,
загальною площею166,3 кв.м., що
знаходяться по АДРЕСА_1 в м. Харкові, а
також право власності на нежитлові
приміщення першого поверху (колишні
квартири №№ 2,3) літ. «А-12» : №2-1, площею
110,4 кв.м., №2-5, площею 16,3 кв.м., №2-6, площею
18,7 кв.м., №3-2, площею 12,5 кв.м., №3-3, площе.
2,1 кв.м., №3-4, площею 11,9 кв.м., загальною
площею 171,9 кв.м. за вказаною адресою, та
визнання за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 30,9
кв.м., яка складається з наступних
приміщень - кімната, площею 17,2 кв.м.,
кухня, площею 6,1 кв.м., вбиральня, площею
1,1 кв.м., ванна кімната, площею 2 кв.м.,
коридор, площею 4,5 кв.м.

В іншій частині рішення суду не
переглядалось, оскільки сторонами та
прокурором не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
Судді