АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/3081/13-ц 22-ц/774/1637/К/14
Провадження № 22-ц/774/1637/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 212/3081/13-ц
інстанції - Пустовіт О.Г.
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.О.,

за участю: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
«ЄВРАЗ Суха Балка» - Павлової Наталії
Федорівни, представника третьої особи
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м Кривому Розі -
Мороз Нінель Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ЄВРАЗ Суха Балка» на заочне рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 25 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка», третя особа - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м Кривому Розі,
про відшкодування шкоди, заподіяної
позивачу ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» (далі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»),
третя особа Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м Кривому Розі
(далі-ВВД ФСС НВ), про відшкодування
шкоди, заподіяної позивачу ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, та, уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
такими, що відповідачем - ПАТ «ЄВРАЗ
Суха Балка» не є виконаними умови
Галузевих угод між Міністерством
промислової політики, добровільними
виробничими об'єднаннями і ЦК
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
на 1996-1999 роки, Галузевій угоди між
Міністерством промислової політики
України, Національним агентством
України з управління державними
корпоративними правами, виробничими
об'єднаннями, Асоціацією та ЦК
профспілки трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості України
на 2000 рік щодо проведення ОСОБА_7
перерахунку розміру відшкодування
шкоди за ушкодження здоров'я, пов'язане
з виконанням трудових обов'язків,
одночасно з підвищенням на
підприємстві тарифних ставок і
посадових окладів на коефіцієнт
фактичного підвищення заробітної
плати за даною професією; стягнути на
його користь з ПАТ «Євраз Суха Балка»
заборгованість по щомісячним
страховим виплатам відшкодування
втраченого заробітку за період з 1
січня 1996 року до 1 квітня 2001 року в сумі
5862,55грн.; зобов'язати відповідача
надати до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області у
встановленому порядку нову довідку про
розмір щомісячних виплат
відшкодування втраченого заробітку
станом на 01 квітня 2001 року в сумі 306 грн.,
виходячи із фактичного
середньомісячного заробітку
прохідника по підприємству за квітень
2000 року 765 грн. і ступеня втрати
професійної працездатності позивача -
40%; стягнути на його користь з
відповідача компенсацію втрати
відшкодування шкоди (заробітної плати,
доходів) у зв'язку з порушенням строків
виплати за період з 01 січня 1998 року по 01
квітня 2001 року станом на 01 січня 2014 року
в сумі 10130,28 грн.; визнати
загальновідомими обставинами
наявність моральних страждань людини
при порушені відносно неї права та
спричиненні їй матеріальної шкоди;
стягнути на його користь з відповідача
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної порушенням трудових прав
позивача, що спричинили матеріальну
шкоду та пов'язані з нею моральні
страждання, компенсацію в грошовій
формі у розмірі 10000 грн.

Заочним рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2014
року позов ОСОБА_7 задоволено, визнано
такими, що відповідачем - ПАТ «ЄВРАЗ
Суха Балка» не є виконаними умови
Галузевих угод між Міністерством
промислової політики, добровільними
виробничими об'єднаннями і ЦК
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
на 1996-1999 року, Галузевій угоди між
Міністерством промислової політики
України, Національним агентством
України з управління державними
корпоративними правами, виробничими
об'єднаннями, Асоціацією та ЦК
профспілки трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості України
на 2000 рік щодо проведення ОСОБА_7
перерахунку розміру відшкодування
шкоди за ушкодження здоров'я, пов'язане
з виконанням трудових обов'язків,
одночасно з підвищенням на
підприємстві тарифних ставок і
посадових окладів на коефіцієнт
фактичного підвищення заробітної
плати за даною професією; стягнуто на
його користь з ПАТ «Євраз Суха Балка»
заборгованість по щомісячним
страховим виплатам відшкодування
втраченого заробітку за період з 1
січня 1996 року до 1 квітня 2001 року в сумі
5862,55грн.; зобов'язано відповідача
надати до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області у
встановленому порядку нову довідку про
розмір щомісячних виплат
відшкодування втраченого заробітку
станом на 01 квітня 2001 року в сумі 306 грн.,
виходячи із фактичного
середньомісячного заробітку
прохідника по підприємству за квітень
2000 року 765 грн. і ступеня втрати
професійної працездатності позивача -
40%; стягнуто на його користь з
відповідача компенсацію втрати
відшкодування шкоди (заробітної плати,
доходів) у зв'язку з порушенням строків
виплати за період з 01 січня 1998 року по 01
квітня 2001 року станом на 01 січня 2014 року
в сумі 10130,28 грн.; стягнуто з ПАТ «Євраз
Суха Балка» на користь ОСОБА_7
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000 грн. та 243,60 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«Євраз Суха Балка» ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, суд не врахував, що суми
відшкодування шкоди позивачу,
починаючи з 01 листопада 1992 року,
збільшувались у відповідності до
постанов Кабінету Міністрів України
щодо підвищень розмірів заробітної
плати та державної допомоги деяким
категоріям громадян від 03.12.1992р.№ 676,
26.01.1993 р.№ 46, 02.06.1993 р. № 392, 30.08.1993р. № 671,
02.12.1993р. № 974,20.10.1994р. № 720, 08.02.1995 р. № 102 і
п.28 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків. Крім того, судом не
враховано, що у липні 1994 року у зв'язку
зі збільшенням тарифних ставок та
окладів працівників пропорційно
збільшилася частка основної
заробітної плати та зменшилась частка
додаткової заробітної плати, тому
розмір заробітної плати працівників на
той час в 2 рази не збільшувався, а
навіть зменшився. Також у січні 1996 року
розмір заробітної плати працівників
підприємства після збільшення
тарифних ставок і окладів в 2,5 рази
фактично не збільшився, а зменшився, у
зв'язку з цим застосування коефіцієнта
збільшення тарифних ставок і окладів
за даний період при коригуванні
базової заробітної плати призвело б до
того, що відшкодування шкоди позивачу
значно б перевищувало розмір
втраченого заробітку відносно
працівників підприємства, тому
відповідач правомірно зробив
корегування базового заробітку
позивача саме на коефіцієнт
коригування - 1,25. У жовтні 1993 року та в
листопаді 1993 року суми відшкодування
шкоди потерпілим на підприємстві були
підвищені в 1,5 та в 2,1333 рази без
одночасного підвищення тарифних
ставок та окладів на підприємстві. У
зв'язку з цим застосування судом сум
відшкодування шкоди позивача і
коефіцієнту підвищення тарифних
ставок та окладів 2,5 в січні 1996 року є
безпідставним. Вважає, що позивачем не
доведений факт заподіяння йому
моральної шкоди та до вимог позивача
щодо стягнення заборгованості по
щомісячним сумам відшкодування шкоди
необхідно застосувати трирічний строк
позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_7-ОСОБА_9
просить залишити без задоволення
апеляційну скаргу, як необґрунтовану,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 працював у
відповідача ПАТ «Євраз Суха Балка» на
шахті «Ювілейна» прохідником 6 розряду
з повним робочим днем у підземних
умовах.

У 1993 році у позивача виявлено
професійне захворювання і за
результатами огляду МСЕК йому
встановлено 25% утрати професійної
працездатності, а з 1994 року - 40% утрати
професійної працездатності і третя
група інвалідності.

У вересні 1993 року відповідач розпочав
позивачу виплати відшкодування шкоди
(одноразову допомогу, щомісячні
виплати відшкодування утраченого
заробітку).

Наказом від 23 вересня 1993 року № 348
відповідач встановив ОСОБА_7
середньомісячний заробіток для
нарахування відшкодування
шкоди(щомісячних виплат відшкодування
утраченого заробітку та одноразової
допомоги) з розрахунку фактичного
середньомісячного заробітку позивача
за три місяці, що передували стійкої
втрати професійної працездатності (за
травень, червень, липень 1993 року у сумі
162510 крб.).У 1993-2000 роки відповідач
коректував розмір відшкодування шкоди
відповідно до наказів по підприємству,
спільних постанов адміністрації та
профспілкового комітету так, що на
місяць передачі особової справи
потерпілого до Відділення Фонду
щомісячні виплати відшкодування
ОСОБА_7 40% утраченого заробітку склали
112 грн., що в перерахуванні на 100% утрати
професійної працездатності відповідає
середньомісячному заробітку 280 грн., у
той час, як фактична заробітна плата
відповідного працівника - прохідника
ще у квітні 2000 року становила 765 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_7

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст.11 Закону України "Про
охорону пращ", пп. 4, 9 Правил
відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 (далі -
Правила), у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
відшкодування шкоди, завданої
працівнику ушкодженням здоров'я,
складається з виплати втраченого
заробітку (або відповідно його частини)
залежно від ступеня втрати потерпілим
професійної працездатності.

Відповідно до п. 28 Правил,
перерахування розміру відшкодування
шкоди на (втраченого заробітку, витрат
на соціальну і медичну допомогу)
проводиться у разі підвищення тарифних
ставок (окладів) працівників
госпрозрахункових підприємств, а також
заробітної плати відповідно до
колективного договору.

Поняття «заробітна плата», згідно ст.1
Закону України „ Про оплату праці це
винагорода, обчислена, як правило у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповно важений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати за лежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, ре зультатів його
праці та господарської діяльності
підприємства. У розумінні Закону „ Про
оплату праці ",а також п.1.2 Інструкції з
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Мінстату України
№323 від 11.12.1995г. заробітна плата
складається з:

- основної заробітної плати (
винагороди за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці,
яка встановлюється у вигляді тарифних
ставок ( окладів) і відрядних розцінок
для робітни ків та посадових окладів
(для службовців),

- додаткової заробітної плати (
винагороди за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці, яка включає доплати , надбавки,
гарантійні і компе нсаційні виплати ,
передбачені законодавством; премії ,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій),

- інших заохочувальних та
компенсаційних виплат ( до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями ,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми).

Виходячи із вище наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що при
зростанні основної заробітної плати і
одночасному зменшенні додаткової
зарплати та інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, загальний
рівень заробітної плати може
залишатися без змін або навіть
зменшуватися. Таке регулювання розміру
заробітної плати на підприємстві
цілком правомірне, оскільки Законом
України „Про оплату праці" (ст.15), та
Законом України „ Про підприємства" (п.4
ст.19) підприємствам надане право
самостійно встановлювати форми,
системи і розміри оплати праці , а також
інші види доходів працівників згідно з
законодавством.

Як убачається із матеріалів справи, у
липні 1994 року та січні 1996 року, під час
роботи позивача на підприємстві
відповідача, склалася ситуація, при
якій збільшен ня тарифних ставок і
окладів не призвело до такого ж
підвищення заробітної плати
працівників, або їх заробітна плата, як
сума основної і додаткової заробітних
плат не підвищилась, а навіть
зменшилась.

Так, у липні 1994 року, у зв'язку зі
збільшенням тарифних ставок і окладів
працівників пропорційно збільшилася
частка основної заробітної плати (ч. 1
статті 2 Закону України «Про оплату
праці»), а зменшилась частка додаткової
заробітної плати (ч.2 статті 2 Закону
України «Про оплату праці»). Розмір
заробітної плати працівників
підприємства після збільшення
тарифних ставок і окладів у липні 1994
року в 2 рази не збільшився, а навіть
зменшився, що підтверджується
матеріалами справи, а саме: даними
статистичної звітності ОАО „Суха
Балка" за відповідні періоди ( код рядка
004) та довідкою ВАТ „Суха Балка" № 1954
від 03.06.2004 року про відсутність зросту
заробітної плати на підприємстві в
цілому.

Також розмір заробітної плати
працівників підприємства після
збільшення тарифних ставок і окладів у
січні 1996 року в 2,5 рази фактично не
збільшився, а навіть зменшився.
Враховуючи вимоги статті 455 ЦК УРСР, з
якої випливає, що підприємство
зобов'язане відшкодувати шкоду
потерпілому у розмірі втраченого
заробітку (розміру заробітної плати), а
сама заробітна плата працівників
підприємства, що працюють за подібною
професією (посадою) фактично
зменшилась, то відповідач правомірно
зробив коригування базового заробітку
потерпілого саме на коефіцієнт
коригування - 1,25. Застосування
коефіцієнта збільшення тарифних
ставок і окладів за даний період при
коригуванні базової заробітної плати
призвело б до того ,що відшкодування
шкоди потерпілому значно б
перевищувало розмір втраченого
заробітку відносно працівників
підприємства , що працюють за подібною
професією, що суперечило б вимогам
статті 455 ЦК УРСР, статті 11 Закону
України „Про охорону праці"( у редакції
від 14 жовтня 1992р.). пунктів 4те 28 Правил.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про підприємства в Україні",
підприємство при здій сненні
господарської та іншої діяльності має
право з власної ініціативи приймати
будь-які рішен ня, що не суперечать
законодавству України. Рішення ВАТ
"Суха Балка" про коригування заробі тку
для обчислення розміру відшкодування
позивачу втраченого заробітку (або
відповідної його частини) саме на
коефіцієнт фактичного підвищення
заробітної плати, не суперечило
чинному на той час законодавству - ні
законам України, ні Правилам, ні
Роз'ясненням Міністерства праці
України.

Крім того, відповідно до положень ст. 9
Закону України "Про галузевих угод між
Міністерством промислової політики,
галузевих угод між Міністерством
промислової політики, добровільними
виробничими об'єднаннями і ЦК України
профспілки трудящих металургійної та
гірничодобувальної промисловості
України", які є нормами прямої дії, Указ
Президента України від 09 січня 1996 року
№ 41/96 "Про додаткові заходи щодо
матеріального і морального заохочення
працівників вугільної промисловості",
відповідно до яких при зростанні
тарифних ставок посадових окладів з
метою збільшення їх частки в
середньомісячній заробітній платі в
межах встановленого фонду споживання,
при якому змінювалась лише структура
заробітної плати (одночасно
зменшувалися інші складові заробітної
плати без зміни її загального розміру),
підстав для проведення перерахування
щомісячних страхових виплатна
коефіцієнт росту посадових окладів і
тарифних ставок не передбачено.

Положення про перерахунок сум
відшкодування шкоди передбачено
Галузевими угодами між Міністерством
промислової політики України та
виробничими об'єднаннями і ЦК
профспілок трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
на 1995-2000 рр., а саме: роботодавець
проводить перерахунок відшкодування
шкоди, пов'язаної з виконанням трудових
обов'язків одночасно з підвищенням на
підприємстві тарифних ставок та
посадових окладів на коефіцієнт
фактичного підвищення заробітної
плати за даною професією (п. 5.23
Галузевої угоди на 1996 рік, дію якої
продовжено й на 1997 рік, п. 4.23 Галузевої
угоди на 1998 рік, дію якої продовжена й
на 1999 рік, п. 4.22 Галузевої угоди на 2000
рік з внесеними змінами).

Як убачається із матеріалів справи в
оскаржувальний період підприємство
відповідача правильно застосувало
коефіцієнти реального зросту
заробітної плати:2,0 відповідно до
наказу № 297 від 02.02.1993 року; 1,36
відповідно до наказу № 392 від 30.08.1993
року; 1,5 згідно спільної постанови з
01.10.1993 року; 2,13330 згідно спільної
постанови з 01.11.1993 року; 3,0 відповідно до
наказу № 633 від 13.12.1993 року; 2,0
відповідно до наказу № 758 від 05.10.1994
року;; 3,0 згідно наказу № 191 з 28.02.1995 року;
1,25 згідно спільної постанови з 01.07.1996
року; 1,5 згідно спільної постанови з
01.07.1997 року при здійсненні
перерахування щомісячних виплат
відшкодування шкоди.

Позивачем, відповідно до вимог ст.
ст.10,60 ЦПК України, не надано належних
та допустимих доказів про необхідність
застосування до щомісячних виплат
відшкодування шкоди коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок та
посадових окладів за оспорюваний
період, тому, на думку колегії суддів, у
суду першої інстанції не було підстав
для перерахування цих платежів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
визнання того, що ПАТ «Суха Балка» не
виконувало умови Галузевих угод між
Міністерством промислової політики,
добровільними виробничими
об'єднаннями і ЦК профспілки трудящих
металургійної і гірничодобувної
промисловості України на 1996-1999 року,
Галузевій угоди між Міністерством
промислової політики України,
Національним агентством України з
управління державними корпоративними
правами, виробничими об'єднаннями,
Асоціацією та ЦК профспілки трудящих
металургійної та гірничодобувної
промисловості України на 2000 рік щодо
проведення ОСОБА_7 перерахунку розміру
відшкодування шкоди за ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, одночасно з
підвищенням на підприємстві тарифних
ставок і посадових окладів на
коефіцієнт фактичного підвищення
заробітної плати за даною професією та
стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на
користь позивача заборгованості по
щомісячним страховим виплатам
втраченого заробітку не відповідають
чинному, на момент виникнення спірних
правовідносин законодавству України
та не підлягають задоволенню.

Крім того, обставини з приводу
перерахування розміру відшкодування
шкоди ОСОБА_7, вже були предметом
дослідження під час розгляду
цивільної справи за його позовом до ВАТ
"Суха Балка", Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування шкоди, що
підтверджується рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 16
квітня 2009 року, залишеним без змін
ухвалою Верховного суду України від
31.05.2010 року, яким встановлено, що
оскільки в період з 1994 року до часу
передачі особової справи до Відділення
Фонду при зростанні тарифних ставок і
посадових окладів на підприємстві з
метою збільшення їх частки в
середньомісячній заробітній платі в
межах встановленого фонду споживання,
змінювалась лише структура заробітної
плати (одночасно зменшувалися інші
складові заробітної плати без зміни її
загального розміру), то підстави для
проведення перерахування щомісячних
страхових виплат на коефіцієнт росту
посадових окладів і тарифних ставок
відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
встановлені судом апеляційної
інстанції вказані обставини є
преюдиціальними й не підлягають
доведенню при розгляді даної справи.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»
надати ВВД ФСС НВ нову довідку про
розмір щомісячних виплат
відшкодування втраченого заробітку,
оскільки, відповідно до Правил
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23.06.1993 року, на момент передачі
справи до Відділення Фонду розмір
щомісячних страхових виплат
відшкодування втраченого заробітку
підприємством встановлено відповідно
до вимог чинного на той час
законодавства, а обраний позивачем
спосіб захисту своїх прав шляхом
зобов'язання відповідача надати нову
довідку до ВВД ФСС НВ не передбачений
нормами ЦПК України.

У зв'язку із необхідністю відмови в
задоволенні основних позовних вимог
позивача колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди також не
підлягають задоволенню, оскільки судом
не встановлено порушення прав
позивача.

На підставі вище викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ
«ЄВРАЗ Суха Балка» підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
з ухваленням, відповідно до п.п. 3, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, ст.. 313 314,
316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 25 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» про відшкодування шкоди,
заподіяної позивачу ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: