Справа № 2 - 2762/11
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЬФА 777 ЛТД» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої
черги, визнання недійсними договорів
купівлі-продажу і договору дарування
квартири та угоди про відшкодування
прав на квартиру ; і за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про визнання угоди про
відшкодування прав на квартиру

дійсною ;

ВСТАНОВИВ :

В липні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ТОВ «АЛЬФА 777 ЛТД» про встановлення
факту проживання однією сім'єю з
ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
починаючи з січня 1999 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ; про визнання
спадкоємцем четвертої черги за законом
до майна ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ; про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
і договору дарування квартири АДРЕСА_1
в м.Одеса, а саме : договору
купівлі-продажу від 14.02.2007 року за р.№
1077, договору купівлі-продажу від 06.03.2007
року за р.№ 2129, договору
купівлі-продажу від 05.06.2007 року за р.№
2512, договору дарування від 21.12.2007 року
за р.№ 4362; та про визнання недійсною
угоди про відшкодування прав від 08.11.2007
року (т.1 а.с.3-5, т.2 а.с.103-108).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач
ОСОБА_3 вказує, що в січні 1999 року він
вселився в квартиру АДРЕСА_1 в м.Одеса
за усною згодою власника цієї квартири
ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
та з вказаного часу постійно проживав
однією сім'єю з померлою ОСОБА_12 і
ОСОБА_7, який також проживав з ОСОБА_12,
до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1
року, та при цьому вони мали спільний
бюджет, вели спільне господарство та
піклувалися один про одного, зокрема,
доглядали за квартирою, купували
продукти харчування, готували їжу і
купляли ліки для ОСОБА_12, яка була
самотньою людиною похилого віку, а
після її смерті, він разом з ОСОБА_7 за
власні кошти поховали її та
організували поминальний обід, отже
відповідно до ст.1264 ЦК України він має
право на спадкування в четверту чергу
за законом після смерті ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та саме для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_12 йому необхідно встановити в
судовому порядку факт постійного
проживання однією сім'єю з останньою в
період з січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Також позивач зазначає, що невідомі
йому особи шахрайським шляхом зробили
довіреність від імені померлої ОСОБА_12
на право розпорядження її майном, яка
датована 07.11.2006 року, тобто вже після
смерті ОСОБА_12, та рішенням
Суворовського районного суду мОдеси
від 17.10.2007 року у справі № 2-2858/07, що
набрало законної сили 29.10.1007 року, ця
довіреність визнана недійсною, але на
підставі цієї довіреності квартира
АДРЕСА_1 в м.Одеса, що належала на праві
приватної власності померлій ОСОБА_12,
була відчужена на користь ОСОБА_4 за
договором купівлі-продажу від 14.02.2007
року за р.№1077, а згодом ця квартира ще
декілька разів була відчужена, а саме
на користь ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 06.03.2007 року за р.№
2129, на користь ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 05.06.2007
року за р.№ 2512 та на користь ТОВ «АЛЬФА
777 ЛДТ» на підставі договору дарування
від 21.122007 року за р.№ 4362.

З огляду на наведене, позивач ОСОБА_3
вважає, що оспорювані ним договір
купівлі-продажу від 14.02.2007 року за р.№
1077, договір купівлі-продажу від 06.03.2007
року за р.№ 2129, договір купівлі-продажу
від 05.06.2007 року за р.№ 2512 та договору
дарування від 21.12.2007 року за р.№ 4362 є
недійсними з підстав ч.2 ст.203 та ч.1, 2
ст.215 ЦК України.

Крім того, позивач вказує, що 08.11.2007 року
ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_5 угоду про
відшкодування прав, за умовами якої
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 7000,00 дол.США, що в
еквіваленті по курсу НБУ на вказану
дату становить 35350,00 грн., в якості
відшкодування прав ОСОБА_7
(спадкування, власності та
користування, відшкодування
матеріальної та/або моральної шкоди) на
квартиру АДРЕСА_1 в м.Одеса, але ця угода
порушує його права та інтереси та
підлягає визнанню у судовому порядку
недійсною, оскільки, по-перше, ця угода
спрямована на приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу
квартири, який насправді був вчинений
між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, отже цей правочин є
удаваним згідно з ч.1 ст.235 ЦК України ;
по-друге, на дату укладання згаданого
правочину ОСОБА_7 не був власником
квартири АДРЕСА_1 в м.Одеса, тобто не
отримав в установленому законом
порядку будь-якого
правовстановлюючого документу, який би
підтверджував його право власності на
цю квартиру, а насправді власником цієї
квартири був ОСОБА_5. на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 05.06.2007 року за р.№
2512, зареєстрованого в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»
Одеської міської ради 19.06.2007 року, отже
цей правочин є нікчемним згідно з ч.4, 5
ст.203, ч.1,2 ст.215, ч.1 ст.220 ЦК України ; і,
по-третє, цей правочин був укладений
під час знаходження квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса під арештом, накладеним ухвалою
Суворовського районного суду м.Одеси
від 03.04.2007 року, та цей арешт був
скасований лише ухвалою Суворовського
районного суду м.Одеси від 04.12.2007 року,
отже в період з 03.04.2007 року по 04.12.2007 року
згадана квартира не могла бути
відчужена у будь-який спосіб.

Під час судового розгляду даної справи
відповідачі ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЬФА 777
ЛТД» подали зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання
угоди про відшкодування прав від 08.11.2007
року, укладеної між ОСОБА_7 і ОСОБА_5,
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 в м.Одеса та визнання дійсним
цього договору купівлі-продажу, а також
про визнання ТОВ «АЛЬФА 777 ЛТД»
добросовісним набувачем згаданої
квартири та визнання за ним права
власності на цю квартиру (т.1 а.с.340-343),
але ухвалою суду від 26 серпня 2010 року
відмовлено у прийнятті цієї зустрічної
позовної заяви - в частині позовних
вимог ТОВ «АЛЬФА 777 ЛТД» про визнання
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1 в м.Одеса на визнання права
власності на цю квартиру (т.1 а.с.348).

Обгрунтовучи свої зустрічні позовні
вимоги, ОСОБА_5 вказує, що, по-перше,
набув право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в м.Одеса на підставі
укладеного між ним і ОСОБА_6
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 05.06.2007 року за р.№
2512, зареєстрованого в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»,
але рішенням Суворовського районного
суду м.Одеси від 17.10.2007 року у справі №
2-2858/07 було визнано недійсною
довіреність від 07.11.2006 року від імені
ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_8 на право
розпорядження майном, а також
встановлено, що ОСОБА_7 є єдиним
спадкоємцем четвертої черги за законом
померлої ОСОБА_12, та за ОСОБА_7 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
м.Одеса в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_12 ; по друге,
ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 20.11.2007 року у справі № 2-5853/07
було прийнято відмову ОСОБА_7 від
позову до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса та закрито провадження у цій
справі, та у відповідності до п.4 ч.1 ст.512
ЦК України, після відшкодування ним,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 прав (спадкування,
власності та користування) на згадану
квартиру, він фактично виконав
обов'язок відповідачів за позовом
ОСОБА_7, який ним було заявлено у справі
№ 2-5853/07, що розглядалася в
Суворовському районному суді м.Одеси,
та набув право вимагати від ОСОБА_7 цю
квартиру ; по-третє, фактично між ним і
ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса, оскільки було визначено всі
суттєві умови, передбачені ст.ст.638, 655
ЦК України для цього виду договору
(предмет договору, ціна, порядок
проведення розрахунку, права та
обов'язки сторін, відповідальність), та
цей договір відповідає вимогам,
визначеним ст.203 ЦК України, що
необхідні для чинності правочину, але
формально ОСОБА_7 в момент укладання
цього договору купівлі-продажу не був
власником квартири, тому нотаріальне
посвідчення договору не було можливим,
отже згідно з ч.2 ст.215 ЦК України цей
правочин може бути визнаний судом
дійсним ; і, по-четверте, з урахуванням
ст.1269 ЦК України та рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 17.10.2007 року у справі № 2858/07, він є
добросовісним набувачем, а відповідно
до ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього.

З огляду на наведене, ОСОБА_5 вважає, що
угоду від 08.11.2007 року, укладену між ним і
ОСОБА_7, належить визнати договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
визнати його дійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
підтримав свої позовні вимоги та не
визнав зустрічні вимоги ОСОБА_5;
адвокат ОСОБА_2, який є представником
ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЬФА 777 ЛТД», не визнав
позов ОСОБА_3 та підтримав зустрічний
позов ОСОБА_5 ; відповідач ОСОБА_7 визнав
позов ОСОБА_3 в частині вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої
черги та визнання недійсними договорів
купівлі-продажу і договору дарування
квартири, не визнав позов ОСОБА_3 в
частині вимог про визнання недійсною
угоди про відшкодування прав від 08.11.2007
року, та визнав зустрічний позов ОСОБА_5
; відповідач ОСОБА_6 не визнала позов
ОСОБА_3 і визнала зустрічний позов
ОСОБА_5 ; представник прокуратури
Одеської області - Зітюта М.С.
підтримала зустрічний позов ОСОБА_14 та
заперечувала проти позову ОСОБА_3

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 не повідомили суду причини
своєї неявки, хоча про дату і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, про що свідчать
зворотні поштові повідомлення про
одержання ними судових повісток.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, думку
прокурора та допитавши свідків, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 підлягають задоволенню
частково, а зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом установлено, що в січні 1999
року позивач ОСОБА_3 вселився в
квартиру АДРЕСА_1 в м.Одеса за усною
згодою власника цієї квартири ОСОБА_12,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та з
вказаного часу постійно спільно
проживав з померлою ОСОБА_12 і ОСОБА_7, до
дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1
року, та при цьому вони мали спільний
бюджет, вели спільне господарство,
піклувалися один про одного та мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
доглядали за квартирою, зробили
дрібний поточний ремонт в квартирі,
прибиралися в квартирі, прали свої речі
та білизну, купували продукти
харчування, готували їжу і купували
ліки для ОСОБА_12, яка була самотньою
людиною похилого віку, та тощо, а після
смерті останньої, позивач разом з
ОСОБА_7 за власні кошти поховали її та
організували поминальний обід.

Вказані обставини повністю
підтвердили відповідач ОСОБА_7 та
допитані судом свідки ОСОБА_36 ОСОБА_1 і
ОСОБА_15, які є мешканцями будинку
АДРЕСА_2 і свідок ОСОБА_16, та у суду
відсутні підставі не довіряти
показанням цих свідків.

Також вищевказані обставини
підтверджуються письмовими
поясненнями свідка ОСОБА_17, які
приєднані судом до матеріалів справи.

При цьому, суд бере до уваги, що
рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 17.10.2007 року у справі № 2-2858/07,
яке набрало законної сили 29.10.2007 року,
зокрема, встановлено, що ОСОБА_7
проживав однією сім'єю з ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 1999 року (т.1
а.с.218-220).

Крім того, той факт, що позивач ОСОБА_3 з
січня 1999 року по липень 2006 року
доглядав ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та постійно проживав
з нею в квартирі під АДРЕСА_1 в м.Одеса
та в квартирі під АДРЕСА_3 встановлено
рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 08.10.2008 року у справі № 2-5815/08,
яке набрало законної сили 19.10.2008 року,
згідно з яким ОСОБА_3 визнано таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням за адресою : АДРЕСА_4 (т.2
а.с.109).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині встановлення факту проживання
однією сім'єю з ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з січня 1999
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд виходить
з наступного.

Актом міжнародного визначення України
як демократичної правової держави
стало прийняття її 09 листопада 1995 року
до країни Членів Ради Європи та
ратифікація Верховною Радою України
Європейської Конвенції про захист прав
і основних свобод людини та протоколів
до неї.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини, суди України при розгляді справ
застосовують Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод та
Протоколи до неї, а також практику
Європейського суду - як джерело права.

Хоч органи Конвенції і дозволяють
приватним особам посилатися на кровні
зв'язки як на відправний пункт і
підтвердження існування сімейних
зв'язків, вони не визнають його
визначальними, тому слід враховувати
також і такі фактори, як фінансова та
психологічна залежність сторін, які
посилаються на це право.

Найбільш переконливим доказом
існування «сімейного життя» є факт
«сімейного проживання осіб», які
посилались на це право.

Таким чином, аналіз Європейської
судової практики щодо захисту права
людини на сімейне життя, дозволяє суду
прийти до висновку, що термін
«сімейного проживання осіб» не
охоплюється лише поняттям кровної
спорідненості та родинних стосунків, а
має оцінюватись судом з урахуванням
фінансової та психологічної
залежності сторін.

У відповідності до ч.2, 4 ст.3 Сімейного
Кодексу України сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом, і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Вирішуючи позовні вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з особою, яка померла після 1
січня 2004 року, суд застосовує норми ЦК
України, що набрав законної чинності на
час відкриття спадщини, тобто ЦК
України 2003 року.

У відповідності до ст.256 ЦПК України суд
розглядає справо про встановлення
юридичних фактів, в тому числі факту
спільного проживання осіб однією
сім'єю.

З огляду на наведене, суд вважає
доведеним факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю з ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з січня 1999
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За змістом ст.1264 ЦК України, у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 розділу VІІ
Прикінцевих положень Сімейного
Кодексу України цей Кодекс набуває
чинності одночасно з набуттям чинності
Цивільним Кодексом України, тобто з 1
січня 2004 року.

Відповідно до приписів п.4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України 2003 р.
вказаний Кодекс застосовується також
до відносин, що виникли або продовжують
існувати після набрання чинності ЦК
України 2003 р.

Таким чином, законодавцем імперативно
визначено, що п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності СК України.

Виходячи з викладеного, суд вважає
доведеними позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
визнання його спадкоємцем четвертої
черги за законом до майна ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд

Вирішуючи вимоги ОСОБА_3 щодо визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
і договору дарування квартири АДРЕСА_1
в м.Одеса, а саме : договору
купівлі-продажу від 14.02.2007 року за р.№
1077, договору купівлі-продажу від 06.03.2007
року за р.№ 2129, договору
купівлі-продажу від 05.06.2007 року за р.№
2512, договору дарування від 21.12.2007 року
за р.№ 4362, суд виходить з наступного.

ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
набула право приватної власності на
квартиру під АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
за р.№ 8-17159, виданого Управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради 21.04.2005 року,
зареєстрованого в КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» 05.10.2005
року (номер запису : 481 в книзі : 579пр-218.

Восени 2006 року, керівники злочинної
групи, довідавшись від невстановлених
осіб про наявність квартири АДРЕСА_1 та
смерть власника ОСОБА_12, виготовили
підроблені документи, зокрема,
підроблений паспорт громадянина
України на ім'я померлої ОСОБА_12 з
вклеєною в нього фотографією
відповідача ОСОБА_9, підроблену довідку
про ідентифікаційний номер на ім'я
померлої ОСОБА_12 та підроблений
паспорт громадянина України на ім'я
відповідача ОСОБА_8 з вклеєною в нього
фотографією відповідача ОСОБА_9,
підроблені правовстановлюючі
документи на згадану квартиру на ім'я
померлої ОСОБА_12 (свідоцтво про право
власності, розпорядження органу
приватизації та технічний паспорт), та
підроблений паспорт громадянина
України на ім'я відповідача ОСОБА_4 з
вклеєною в нього фотографією
відповідача ОСОБА_10, а 07 листопада 2006
року відповідач ОСОБА_9 прибула в офіс
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу
Просвіркіної Т.В., де використовуючи
вищевказані підроблений паспорт
громадянина України на ім'я ОСОБА_12 з
вклеєною в ньому своєю фотографією та
підроблену довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру на ім'я
ОСОБА_12, оформила видачу довіреності
від імені ОСОБА_12, згідно з якою
уповноважила ОСОБА_8 розпоряджатися
усім майном, та ця довіреність була
посвідчена приватним нотаріусом
Просвіркіною Т.В. за р.№ 949.

Продовжуючи свої злочинні дії, 14 лютого
2007 року відповідачі ОСОБА_9 і ОСОБА_10
прибули в офіс приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу Пачевої І.І., де ОСОБА_9,
використовуючи фіктивну довіреність
від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_8 від
07.11.2007 р., підроблену довідку про
ідентифікаційний номер на ім'я ОСОБА_12,
підроблений паспорт громадянина
України на ім'я відповідача ОСОБА_8 з
вклеєною в нього своєю фотографією та
підроблені правовстановлюючі
документи на квартиру АДРЕСА_1 в м.Одеса
на ім'я померлої ОСОБА_12 (свідоцтво про
право власності, розпорядження органу
приватизації та технічний паспорт),
уклала договір купівлі-продажу цієї
квартири з відповідачем ОСОБА_10, який
діяв на підставі підробленого паспорту
громадянина України на ім'я
відповідача ОСОБА_4 з вклеєною в нього
своєю фотографією, та цей договір був
посвідчений приватним нотаріусом
Пачевою І.І. за р.№ 1077 та зареєстрований
в КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 16.02.2007 року (номер запису :
481 в книзі : 579пр-218).

Продовжуючи свої злочинні дії, 06
березня 2007 року відповідачі ОСОБА_10 і
ОСОБА_6 прибули в офіс приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу Пачевої І.І., де
використовуючи підроблений паспорт
громадянина України на ім'я
відповідача ОСОБА_4 з вклеєною в нього
фотографією відповідача ОСОБА_10,
підроблену довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру на ім'я
ОСОБА_4 та фіктивний договір
купівлі-продажу від 14.02.2007 року за р.№
1077, уклали ще один фіктивний договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса, який був посвідчений приватним
нотаріусом Пачевою І.І за р.№ 2129, на
підставі якого 12.03.2007 року в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»
було зареєстровано право власності на
вказану квартиру за відповідачем
ОСОБА_6

Крім того, продовжуючи свої злочинні
дії, з метою продажу квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса добросовісному покупцю,
відповідач ОСОБА_6, використовуючи
фіктивний договір купівлі-продажу від
06.03.2007 року за р.№ 2129, продала цю
квартиру відповідачу ОСОБА_5 на
підставі укладеного між ними 05.06.2007
року договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Колмаковою Н.В. за р.№ 2512,
зареєстрованого в КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» 19.06.2007
року (номер запису : 481 в книзі 579пр-219).

Вказані обставини повністю
підтверджуються матеріалами справи, в
тому числі вироком апеляційного суду
Одеської області від 25 лютого 2013 року
та ухвалою Вищого Спеціалізованого
Суду України від 01 липня 2014 року у
кримінальній справі за звинуваченням :
ОСОБА_22 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 162 ч.1, 27
ч.3, 28 ч.3 - 358 ч.2, 27 ч.3, 28 ч. 3 - 358 ч.3, 358 ч.3, 27
ч.3 - 366 ч.2 КК України ; ОСОБА_23 по ст.ст.190
ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України ;
ОСОБА_24 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358
ч.3 КК України ; ОСОБА_10 по ст.ст.190 ч.4, 15
ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3, 162 ч.1 КК України ;
ОСОБА_9 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 162 ч.1, 358
ч.2, 358 ч.3 КК України ; ОСОБА_6 по ст.ст.190
ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України ;
ОСОБА_25 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358
ч.3 КК України ; ОСОБА_26 по ст.ст.190 ч.4, 15
ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України ; ОСОБА_27
по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК
України ; ОСОБА_28 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190
ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3, 384 ч.2 КК України ; ОСОБА_29
по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3, 27
ч.5, 28 ч.3 - 358 ч.3, 27 ч.5 - 366 ч.2 КК України ;
ОСОБА_30 по ст.ст.190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3, 162 ч.1 КК
України ; ОСОБА_31 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190
ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України ; ОСОБА_32 по
ст.ст.366 ч.2, 27 ч.5, 190 ч.4 КК України ;
ОСОБА_33 по ст.ст.190 ч.4, 15 ч.2 - 190 ч.4, 358 ч.2, 358
ч.3 КК України ;

Згідно частини четвертої статті 61 ЦПК
України, вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, обов'язковий
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якого ухвалено вирок, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Також суд враховує, що рішенням
Суворовського районного суду м.Одеси
від 17 жовтня 2007 року у справі № 2-2858/07, що
набрало законної сили 29.10.2007 р., визнано
недійсною довіреність від 07.11.2006 року,
посвідчену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Просвіркіною Т.О. за р.№ 949, за
якою ОСОБА_12 уповноважила ОСОБА_8
розпоряджатися всім своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Також судом установлено, що згодом
ОСОБА_5 відчужив квартиру АДРЕСА_1 в
м.Одеса на користь ТОВ «АЛЬФА 777 ЛТД» на
підставі укладеного між ними договору
дарування квартири від 21.12.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Сімоновою О.Ю. за р.№ 4362,
зареєстрованого КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» 30.01.2008
року (номер запису : 481 в книзі : 26м/с-178).

За правилами ч.1, 2 та 5 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
судочинства, а також моральним засадам
суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Недійсність правочину виникає через
те, що дія схожа на правочин, але за
своєю суттю не відповідає його
характеристикам. Недійсність
правочину зумовлюється наявністю
дефектів його елементів: дефекти
(незаконність) змісту правочину;
дефекти (недотримання) форми; дефекти
суб'єктного складу; дефекти волі -
невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Вирішуючи дану справу, суд враховує
роз'яснення, які містяться у
Узагальненнях судової практики
«Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», підготовлених суддями
Верховного Суду України Я.М. Романюком,
В.Й. Косенко та старшим консультантом
управління вивчення та узагальнення
судової практики З.П. Мельник, а саме, що
стосовно положення ч. 2 ст. 215 ЦК про те,
що суд не вимагає визнання правочину
недійсним, якщо його недійсність
встановлена законом, необхідно
зазначити, що така потреба може
виникнути у разі, коли: сторони
виконали певні умови нікчемного
правочину, який нотаріально
посвідчений; він порушує права третіх
осіб; він зареєстрований у державних
органах тощо.

Оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, а
відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
прийняття спадщини, та беручи до уваги
необхідність розмежовувати право на
спадщину як майнове право (об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна, тому суд
доходить висновку, що позивач ОСОБА_3
має право вимагати визнання в судовому
порядку недійсним договору
купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 в
мОдеса від 14.02.2007 року за р.№ 1077.

Водночас суд бере до уваги, що якщо
після укладення недійсного правочину
було укладено ще декілька, то
вбачається правильним визнавати
недійсними не всі правочини, а лише
перший і заявляти позов про
витребування майна в останнього
набувача.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 в
мОдеса від 14.02.2007 року за р.№ 1077
підлягають задоволенню, а позовні
вимоги в частині визнання недійсними
наступних правочинів, на підставі яких
була відчужена ця квартира, а саме
договору купівлі-продажу від 06.03.2007
року за р.№ 2129, договору
купівлі-продажу від 05.06.2007 року за р.№
2512, договору дарування від 21.12.2007 року
за р.№ 4362 - не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині визнання недійсною угоди про
відшкодування прав від 08.11.2007 року та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд
виходить з наступного.

08.11.2007 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_5 в
простій письмовій формі угоду про
відшкодування прав, за умовами якої
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 7000,00 дол.США, що в
еквіваленті по курсу НБУ на вказану
дату становить 35350,00 грн., в якості
відшкодування прав ОСОБА_7
(спадкування, власності та
користування, відшкодування
матеріальної та/або моральної шкоди) на
квартиру АДРЕСА_1 в м.Одеса, тобто
фактично сторони уклали цю угоду з
метою приховання договору
купівлі-продажу нерухомого майна, який
вони насправді вчинили.

Частина друга статті 235 ЦК України
встановлює, що якщо буде встановлено,
що правочин був вчинений для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

У відповідності до ст.658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові.

Згідно ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

За приписами частини першої статті 220
ЦК України, у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Як зазначено вище, рішенням Київського
районного суду м.Одеси від 17.10.2007 року у
справі № 2-2858/07, що набрало законної
сили 29.10.2007 року, встановлено факт,
відповідно до якого ОСОБА_7 проживав з
ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
однією сім'єю з 1999 року.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно ч.1, 3 ст.1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно приписів ч.1 ст.1297, ч.1 ст.1298, ч.1,2
ст.1299 ЦК України, спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно. Свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини. Якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна
(стаття 182 цього Кодексу). Право
власності на нерухоме майно виникає з
моменту державної реєстрації цього
майна.

Однак станом на 08.11.2007 року та до
теперішнього часу ОСОБА_7 не подав
заяву про прийняття спадщини до майна
ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
до нотаріальної контори, не звернувся
до суду із заявою про визначити йому
додаткового строку для подання ним
заяви про прийняття спадщини до майна
померлої ОСОБА_12, в установленому
законом порядку не отримав свідоцтво
про право на спадщину на квартиру
АДРЕСА_1 в м.Одеса або будь-який інший
правовстановлюючий документ на право
власності на цю квартиру, а також не
зареєстрував своє право власності на
це нерухома майно.

Крім того, судом установлено, що ухвала
Суворовського районного суду м.Одеси
від 03.04.2007 року про забезпечення позову
у справі № 2-2858/07, згідно з якою було
накладено арешт, зокрема на квартиру
АДРЕСА_1 в м.Одеси, надійшла до Першої
одеської державної нотаріальної
контори на була зареєстрована в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомості майна 04.04.2007 року ;
ухвала Суворовського районного суду
м.Одеси від 20.11.2007 року про зняття
арешту з квартири АДРЕСА_1 в м.Одеса до
Першої одеської державної
нотаріальної контори надійшла 30.11.2007
року та ухвала Суворовського районного
суду м.Одеси від 27.11.2007 року про
виправлення описки в ухвалі
Суворовського районного суду м.Одеси
від 20.11.2007 року до Першої одеської
державної нотаріальної контори
надійшла 05.12.2007 року ; Четвертою
одеською державною нотаріальною
конторою 30.05.2007 року до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна було внесено відомості про
вилучення обтяження квартири АДРЕСА_1 в
м.Одесі ; ухвала Суворовського
районного суду м.Одеси від 03.04.2007 року
про забезпечення позову у справі №
2-2858/2007 за вих..№ 16024 від 20.07.2007 року про
накладення арешту, зокрема на квартиру
АДРЕСА_1 в м.Одеса до Першої одеської
державної нотаріальної контори
надійшла та була зареєстрована в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 20.07.2007 року ;
ухвала Суворовського районного суду
м.Одеси від 04.12.2007 року про зняття
арешту, зокрема з квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса до Першої одеської державної
нотаріальної контори надійшла та була
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна 12.12.207 року (т.1 а.с.247).

Отже, станом на 08.11.2007 року до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна у встановленому
законом порядку вже було внесено
відповідний запис про обтяження
квартири під АДРЕСА_1 в м.Одеса.

Відповідно роз'яснень, викладених у п.18
постанови Пленуму Верхового Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», перелік правочинів, які є
нікчемними та такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтю 228
ЦК України, зокрема, є правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права.

Більш того, станом на 08.11.2007 року ОСОБА_5
вже був власником згаданої квартири на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 05.06.2007
року за р.№ 2512, зареєстрованого в КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 19.06.2007 року (номер запису :
481 в книзі 579пр-219).

Згідно роз'яснень, які містяться в
Постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Проте, якщо права
на нерухоме майно підлягають державній
реєстрації, то право власності у
набувача виникає з дня такої
реєстрації відповідно до закону
(стаття 334 ЦК) та з урахуванням
положення про дію закону в часі на
момент виникнення спірних
правовідносин (стаття 5 ЦК). Набувач не
може бути визнаний добросовісним, якщо
на момент вчинення правочину з набуття
майна право власності в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
було зареєстроване не за відчужувачем
або у цьому реєстрі був запис про
судовий спір відносно цього майна
(обтяження).

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
визнання недійсною угоди про
відшкодування прав від 08.11.2007 року
підлягають задоволенню, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Встановити факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з
січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати ОСОБА_3 спадкоємцем
четвертої черги за законом до майна
ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
м.Одеса, укладений від імені ОСОБА_8,
діючої на підставі фіктивної
довіреності від імені ОСОБА_12,
посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Просвіркіною Т.В. 07 листопада 2006
року за р.№ 9499, та від імені ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Пачевою І.І. 14 лютого 2007 року за
р.№ 1077.

Визнати недійсною угоду про
відшкодування прав, укладену 08
листопада 2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5.

У задоволенні решти частини
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволені зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_6 -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської

області через Приморський районний суд
м.Одеси шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення складено 02 грудня
2014 року.

Суддя
Н.А. Ільченко

27.11.2014