Справа № 451/1057/13
Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/6812/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 31 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»,
-

в с т а
н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2, діючи через
свого представника ОСОБА_4, звернувшись
в суд з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю (далі СТзОВ
«Прогрес»), просив визнати недійсним
договір оренди землі, укладений між ним
та Колективним виробничо-комерційним
підприємством (далі КВКП) «Сапсан» 07
листопада 2005 року.

Вимоги обґрунтовував тим, що у
листопаді 2005 року між позивачем та КВКП
«Сапсан», правонаступником якого є
СТзОВ «Прогрес», був укладений договір
оренди землі, який зареєстрований у
Радехівському відділі регіональної
філії центру державного земельного
кадастру, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 16 грудня 2005
року за № 13. В травні 2013 року йому
стало відомо, що в оспорюваному
договорі, без відома та без погодження
з позивачем, були внесені дописки та
вчинені закреслення, які не засвідчені
підписом особи у встановленому законом
порядку. Згоди на внесення відповідних
записів чи закреслень позивач не давав
та наміру укладати договір на інших
умовах, а ніж ті, що були первинно
зазначені в договорі, він наміру не мав.
Вважає, що орендар ввів його довірителя
в оману щодо прав та обов'язків сторін.
Просив визнати договір недійсним, а
судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Радехівського районного
суду Львівської області від 31 липня 2014
року вищезазначений позов задоволено
частково.

Судом постановлено визнати
частково недійсним договір оренди
землі від 7 листопада 2005 року, укладений
між ОСОБА_2 та КВКП «Сапсан» в частині
внесення виправлень і змін у пункти 2.3,
4.1 зазначеного договору, а договір
вирішено вважати дійсним в редакції,
чинній на момент його підписання,
зокрема щодо викладення пунктів
договору у такій редакції: 2.3
Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 23172,35 гривень; 4.1.
Орендна плата нараховується Орендарем
та оплачується Орендодавцю в розмірі,
не меншому 10 % від ціни вирощеного
врожаю, але не нижче 250 грн. за 1 га. У
випадку неврожайних років орендна
плата нараховується в розмірі, не
меншому ніж 250 грн. за 1 га.

Окрім того судом стягнуто із
СГТзОВ «Прогрес» (місце реєстрації
Львівська область, Радехівський район,
с.Сморжів, вул. Головна,10, )
на користь ОСОБА_2, жителя с. Стремільче
Радехівського району понесені ним
судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп. У
решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який в апеляційній
скарзі посилається на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що
задовольняючи позов районний суд
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
позивач просив визнати договір
недійсним в цілому на підставі ст. 230 ЦК
України, при цьому суд визнав договір
недійсним частково на підставі ст. 217 ЦК
України та вирішив що договір слід
вважати дійсним в редакції, чинній на
момент його підписання, однак, таких
вимог у позовній заяві не було. Суд
встановив, що дописування, закреслення
та виправлення у договорі були вчинені
орендарем ще до державної реєстрації
договору.

На переконання апелянта, в момент
укладення договору сторонами не було
досягнуто в належній формі згоди з усіх
істотних умов договору, а подальші дії
КВКП "Сапсан" свідчать про обман
орендодавця, а умисел обману очевидний
- зменшення розміру орендної плати.

Встановивши вказані обставини,
суд помилково у рішенні не визнав
договір недійсним в цілому,
потрактувавши можливість укладення
договору і без закреслень, дописувань,
виправлень вчинених орендарем.

Також, суд визнаючи укладеними
пункти 2.3, 4.1 Договору в редакції, яка
зазначена в резолютивній частині
рішення не врахував, що вони не
відповідали внутрішній волі орендаря
на момент укладення договору, про що
свідчать вчинені ним односторонні
виправлення та дописування, проведення
державної реєстрації з іншими
істотними умовами та фактичне
виконання договору саме з іншими
істотними умовами.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити позовні вимоги ( том 1 а.с.
295-301)

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, тому колегія суддів приходить
до висновку про можливість розгляду
справи у відсутності сторін та
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без
здійснення фіксації судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши відповідно до ст.303 ЦПК
України законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено,
що 07.11.2005 року між позивачем та КВКП
«Сапсан» укладено договір оренди землі
строком на 10 років. Згідно з даними
Єдиного Державного реєстру юридичних
та фізичних осіб підприємців, 24.11.2008
року державна реєстрація КВКП «Сапсан»
припинена, правонаступником
реорганізованого підприємства шляхом
приєднання стало СТзОВ «Прогрес».

Відповідно до п.1.1 умов договору
оренди, орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення,
яка розташована на території сільської
ради с.Стремільче Радехівського району
Львівської області. Цим же договором
визначено нормативно грошову оцінку
земельної ділянки та розмір орендної
плати.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» від 6.10.1998 року (в
редакції на час укладення договору
оренди землі), істотними умовами
договору оренди землі є, зокрема, об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначення її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки
яка передається в оренду;
відповідальність сторін. Відсутність у
договорі оренди землі однієї із
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми, умови, визначені в п.2.3.,4.1
договору оренди землі, укладеного між
сторонами та зареєстрованого у
встановленому законом порядку 16.12.2005
року, є істотними.

Матеріалами справи встановлено, і
це визнається сторонами, що орендарем в
односторонньому порядку без згоди
орендодавця після підписання договору
і до його державної реєстрації 16.12.2005
року внесено виправлення і зміни у п.2.3.
договору щодо нормативно грошової
оцінки земельної ділянки з 23172,35 грн. на
19142 грн.63 коп. та в п.4.1. внесено
доповнення словами та цифрами «умовних
за весь пай 605 грн.».

Враховуючи зазначене,
обґрунтованим є висновок місцевого
суду, що умови оспорюваного договору
оренди землі, визначені у пунктах 2.3, 4.1,
відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» є істотними,
оскільки ними визначена нормативна
грошова оцінка земельної ділянки та
нарахування орендної плати в
залежності від врожайності (не
врожайності) років.

Зміна вказаних істотних умов в
односторонньому порядку орендарем є
неприпустимою, оскільки цим
порушуються права орендодавця на
отримання належної оплати за передану
в оренду земельну ділянку.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у пунктах 2, 7 постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
16.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину, правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав
визначених законом.

Разом з цим, як роз'яснено у п.9
вказаної Постанови, згідно зі ст.217 ЦК
України, правочин не може бути визнаний
недійсним в цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини,
й обставини справи свідчать про те, що
він був би вчинений і без включення
недійсної частини. У цьому разі
відповідно до статті 217 ЦК суд може
визнати недійсною частину правочину.

Дослідивши наявні у справі докази
та надавши їм належну оцінку, з
урахуванням дійсних обставин справи,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для визнання договору
оренди недійсним в цілому, а лише
визнав недійсними п.2.3. та 4.1, в які були
відповідачем внесені зміни та
виправлення з порушенням норм діючого
законодавства, що має наслідком
визнання дійсним договір оренди
земельної ділянки в редакції на момент
його підписання сторонами.

Враховуючи наведене, судова
колегія погоджується з висновком
районного суду, про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
права якого порушено, при цьому суд
врахував фактичні обставини виконання
істотних умов договору з часу
укладення і до сьогоднішнього дня (а.с.
48-83).

Підстав для визнання договору
недійсним в цілому позивачем не
наведено, а судом апеляційної
інстанції відповідно не встановлено.

Будь яких інших належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції,
передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК
України, які б мали доказове значення
та заслуговували на увагу, чи порушень
норм процесуального права, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309
ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ч.1 ст. 308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радехівського районного
суду Львівської області від 31 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.