Справа № 464/385/14
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4773/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Глинського О.А.,

з участю: представника ПАТ
«Державний ощадний банк» - Кушнерик
О.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 28 лютого 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

17 липня 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просив
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
№ 2874 від 26.02.2008р. в сумі 81657,63 грн. та
понесені судові витрати в сумі 816,57 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 28 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії -
Львівське обласне управління АТ
«Ощадбанк» 81 657 гривень 63 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 2874 від 26.02.2008р. та 816 гривень 57 коп.
понесених судових витрат.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 12 травня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржив
відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі покликається на
те, що банком невірно визначено суму
заборгованості, що підлягала
стягненню. Вважаю, що в заявлених
банком позовних вимогах не враховано
здійснені погашення від 25.02.2009 року у
розмірі 384,00 доларів США, що в
еквіваленті до гривні становило 2961,00
гривень.

Вказує, що позивачем не надано
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, з якого можна було
б визначити розмір основної
заборгованості, розмір нарахованих
відсотків, розмір сплаченого тіла
кредиту, відсотків та нарахованої пені.

Просить заочне рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 28 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

13 листопада 2014 року представник за
довіреністю ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку із зайнятістю в іншому
судовому процесі, яке колегією суддів
відхилено як необґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника банку - Кушнерик О.С.,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що 26 лютого 2008 року між
позивачем ПАТ «Державний ощадний банк»
та відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 2824 про надання
кредиту у розмірі 178455,00 гривень під 14%
річних на 60 місяців з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 26 лютого 2013 року (а.с. 7-11).

Позивачем належно виконано умови
договору, надано відповідачу грошові
кошти в сумі 178455,00 грн.

Для забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору №2824 від 26.02.2008
року відповідачем ОСОБА_3 за договором
застави механічного транспортного
засобу від 26.02.2008р. в заставу надано
автобус марки Богдан А-09202,
тип-автобус-D, 2008 року випуску,
державний реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с.
14-18).

26 лютого 2008 року між банком та
відповідачкою ОСОБА_4 було укладено
договір поруки, згідно якого ОСОБА_4
(поручитель) взяла на себе зобов'язання
відповідати за виконання
позичальником умов кредитного
договору та нести солідарну
відповідальність у випадку його
невиконання чи неналежного виконання
відповідачем ОСОБА_3(а.с. 12-13).

У відповідності до вимог п.п. 3.3.3
кредитного договору встановлено
обов'язок відповідача ОСОБА_3 повернути
кредит в сумі 178455,00 гривень.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору
за порушення взятих на себе зобов'язань
по своєчасному поверненню основної
суми кредиту та своєчасній сплаті
процентів за користування кредитом,
комісійних винагород та інших платежів
за цим договором, відповідач ОСОБА_3
зобов'язався сплатити на користь банку
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми несплаченого
платежу за кожний день прострочення.

Як встановлено судом, станом на 09.07.2013
року загальна сума заборгованості по
кредитному зобов'язанню ОСОБА_3 перед
ПАТ «Державний ощадний банк України»
за кредитним договором № 2824 від 26.02.2008р.
становить 81657,63 гривень, з яких 64225,83 грн.
- заборгованість по кредиту, 3691,44 грн. -
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитними коштами, 13235,16
грн. - пеня по кредиту, 505,20 грн. -пеня по
відсотках.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про порушення
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору, що призвело до невиконання
взятих на себе зобов'язань.

Як убачається з матеріалів справи, з
метою забезпечення виконання
зобов'язання згідно з договором поруки
від 26.02.2008р. № 2824 відповідач ОСОБА_4
взяла на себе зобов'язання відповідати
за виконання відповідачем ОСОБА_3 умов
кредитного договору та відповідно до
п.п. 3.1, 3.2. договору поруки,
зобов'язуються нести солідарну
відповідальність у випадку його
невиконання чи неналежного виконання
останнім.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, або від будь-кого
з них окремо.

Отже, за невиконання відповідачем
ОСОБА_3 кредитного договору
відповідальність за порушення
зобов'язання лежить також на
поручителю ОСОБА_4

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
підставність позову та про стягнення
солідарно з відповідачів ОСОБА_3 як
позичальника, та ОСОБА_4 як поручителя
суми заборгованості по кредитному
договору № 2824 від 26.02.2008р. у розмірі
81657,63 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Апелянтом не представлено суду доказів
стосовно сплати ним 25.02.2009 року 2961 грн.
заборгованості за кредитним договором,
як зазначено ним в апеляційній скарзі.

У той же час, представником відповідача
надано в суд апеляційної інстанції
відповідні розрахунки заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором № 2824 від
26.02.2008 року, з яких убачається, що жодних
проплат за кредитним договором
відповідач 25.02.2009 року не проводив.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.