АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/4765/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/2169/К/14
суддя Шум Л.І.
Категорія № 54 ( І )
Суддя-доповідач - Турік В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді:
Турік В.П.

суддів:
Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі:
Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 09
вересня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про визнання
наказу незаконним та поновлення на
роботі.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4,

представники відповідача Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - Ніколенко
Євген Вікторович та Колесніченко Інна
Володимирівна, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про визнання
наказу незаконним та поновлення на
роботі, в якому зазначив, що працював
на підприємстві відповідача.

Наказом № 827-к від 28.03.2014 року його
було звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на робітника трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку, яке він вважає
незаконним оскільки його звільнено без
надання згоди ППО НПГУ ПАТ
«Кривбасзалізрудком», членом якої він
є.

Уточнивши позовні вимоги, росив
суд: визнати протиправним та повністю
скасувати Наказ № 827-к від 28.03.2014 року
про звільнення ОСОБА_2 з посади
електромеханіка
ремонтно-екскаваторної дільниці
ремонтного цеху УЗТ ПАТ
«Кривбасзалізрудком», з 28.03.2014 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на
робітника трудовим договором та
правилами внутрішнього трудового
розпорядку згідно до п. 3 ст. 40 КЗпП
України; поновити його з 28.03.2014 року на
посаді електромеханіка
ремонтно-екскаваторної дільниці
ремонтного цеху УЗТ ПАТ
«Кривбасзалізрудком»; стягнути з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» на його користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, яка станом на 27.05.2014 року
складає 9 037,20грн., та на відшкодування
моральної шкоди 12 180,00 грн,; допустити
рішення до негайного виконання.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2014
року ОСОБА_2 у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, суд не взяв до уваги, що у
позивача не було відібрано пояснень
щодо підстав звільнення, згода на його
звільнення була надана профспілковим
комітетом Управління залізничного
транспорту ПАТ «Кривбасзалізрудком»
Профспілки трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості
України, який не є первинною
профспілковою організацією.

Крім того, судом не було враховано, що
позивач є членом Первинної
профспілкової організації НПГУ ПАТ
«Кривбасзалізрудком», у зв'язку з чим
він просив суд зупинити провадження
про справі до отримання згоди на його
звільнення виборного органу
зазначеної профспілки, однак суд
безпідставно відмовив у задоволенні
цього клопотання.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги і заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає цим
вимогам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що невиконання трудових
обов'язків позивачем носило
систематичний характер, допускалось
неякісне виконання деяких доручень,
застосовувались заходи
дисциплінарного впливу попередньо
перед звільненням, а тому вимоги
позивача про поновлення на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
неправомірним звільненням з займаної
посади не є доведеними та
обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у разі
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП
України звільнення за передбаченими
пунктом 3 статті 40 КЗпП України
підставами є заходом стягнення, що
застосовується до працівника за
порушення ним трудової дисципліни.

Працівник може бути звільнений з
роботи на підставі пункту 3 статті 40
КЗпП України, якщо після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення, яке не
втратило юридичної сили за давністю і
не зняте достроково (стаття 151 КЗпП
України), він знову вчинив проступок на
роботі.

При звільненні працівника за цією
підставою слід враховувати, що на
працівника покладаються обов'язки, які
є складовими його трудової функції чи
іншими обов'язками, передбаченими
правилами внутрішнього трудового
розпорядку. Підставою для розірвання
трудового договору за пунктом 3 статті
40 КЗпП України є систематичне
невиконання працівником трудових
обов'язків, яке полягає в тому, що
працівник допустив не менше двох
дисциплінарних проступків, за перші з
яких на нього протягом року роботи
перед звільненням застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.
Оскільки невиконання трудових
обов'язків має бути без поважних
причин, то обов'язковою умовою для
звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП
України є вина працівника в
неналежному виконанні трудових
обов'язків. При встановленні наявності
вини працівника в неналежному
виконанні трудових обов'язків слід
враховувати як об'єктивні (умови праці),
так і суб'єктивні фактори (досвід,
кваліфікацію).

Для звільнення працівника за
систематичне порушення трудової
дисципліни необхідно, щоб працівник
вчинив конкретний дисциплінарний
проступок, тобто допустив невиконання
або неналежне виконання трудових
обов'язків, щоб це невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків було протиправним та винним
і носило систематичний характер, а за
попередні порушення трудової
дисципліни (одне чи декілька) до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення з додержанням порядку їх
застосування, але вони не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.
Систематичним порушенням трудової
дисципліни вважається порушення,
вчинене працівником, який і раніше
порушував трудову дисципліну, за що
притягувався по дисциплінарної
відповідальності та порушив її знову.

Звільнення є дисциплінарним
стягненням, яке може бути накладено на
працівника в місячний строк з дня
виявлення проступку. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинні враховувати ступінь
тяжкості проступку, спричинену ним
шкоду, обставини, за яких скоєно
проступок, попередню роботу працівника
тощо. Доцільність застосування
адміністрацією конкретної міри
дисциплінарного стягнення за
порушення трудової дисципліни
перевіряється судом з урахуванням
вищезазначених обставин. Крім того,
раніше застосовані стягнення
працівник вправі оскаржити сумісно з
позовом про поновлення на роботі і суд
зобов'язаний перевірити правильність
накладення цих стягнень.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП
України за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення, як то догана чи
звільнення.

Стаття 148 КЗпП України передбачає, що
дисциплінарне стягнення
застосовується безпосередньо за
виявленням проступку. Виявлення
проступку означає не лише виявлення
факту (події), а й визначення
працівника, що порушив трудові
обов'язки, характеру порушення,
шкідливих наслідків, причинного
зв'язку між правопорушенням і
шкідливими наслідками, вини
працівника.

Відповідно п.п. 22, 23 постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41
КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника. За передбаченими п.3 ст.40
КЗпП підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у відповідача з 01.02.1996
року у залізничному цеху №3 дільниці
РЕУ1 в/о «Кривбасруда», правонаступник
ПАТ «Кривбасзалізрудком»
електрослюсарем черговим та з ремонту
обладнання 4 розряду згідно з
розпорядженням 13к від 01.02.1996 року.

08.10.1996 року він був переведений
електромеханіком РЕУ1 ЖДЦ №3 в/о
№Кривбасруда» згідно наказу 3147 від
05.10.1996 року.

31.01.2014р. в.о. начальника ремонтного цеху
управління залізничного транспорту
Бардасєм В.О. було видано завдання
підлеглому електромеханіку
ремонтно-екскаваторної дільниці РЦ
УЗТ, позивачу ОСОБА_2, скласти та видати
наряди на проведення робіт робітникам
ремонтно-екскаваторної дільниці.

Електромеханік ремонтно-екскаваторної
дільниці РЦ УЗТ ОСОБА_2, який 28.11.2012р. був
письмово ознайомлений з вимогами
«Порядку складання, видачі та
виконання нарядів на проведення робіт
в УЗТ ПАТ «Кривбасзалізрудком»,
затвердженого наказом Голови
правління ПАТ «Кривбасзалізрудком» №
1473 від 08.11.2012 року, наряди робітникам
дільниці не видав, чим порушив вимоги
п.п. 1.5., 4.1. «Порядку складання, видачі та
виконання нарядів на проведення робіт
в УЗТ ПАТ «Кривбасзалізрудком», п. 2.4.
«Посадової інструкції електромеханіка
ремонтно-екскаваторної дільниці РЦ» та
п.п. 2.1.1., 2.1.4. «Правил внутрішнього
трудового розпорядку ПАТ
«Кривбасзалізрудком».

Згідно з вимогами ст.149 КЗпП України
ОСОБА_2 було запропоновано надати
пояснення, проте він своїм правом не
скористався, у зв'язку з чим, було
складено акт від 31.01.2014р. про відмову, що
повністю спростовує доводи
апеляційної скарги про те, що у
позивача не було відібрано пояснення.

До цього, ОСОБА_2 наказами Голови
правління ПАТ «Кривбасзалізрудком»
Караманиць Ф.І. №1299 від 19.09.2013р., №1392
від 03.10.2013р., №1406 від 04.10.2013р., №1780 від
28.11.2013р., №1821 від 02.12.2013р., неодноразово
притягувався до дисциплінарної
відповідальності за невиконання ним
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
та правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Вище вказані накази були оскаржені
ОСОБА_2 в судовому порядку, проте
рішеннями Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 16 січня 2014 року та від
03 лютого 2014 року, які були залишені без
змін ухвалами апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року та від 20 березня 2014 року, у
задоволенні позовних вимог про
визнання їх незаконними позивачу було
відмовлено (а.с. 65-69).

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з чим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що протягом 2013 року
він неодноразово притягувався до
дисциплінарної відповідальності, а
тому наявні підстави для його
звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що згода на його звільнення була
надана профспілковим комітетом
Управління залізничного транспорту
ПАТ «Кривбасзалізрудком» Профспілки
трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості
України, який не є первинною
профспілковою організацією, а тому не
може вважатись законною, колегією
суддів відхиляються, оскільки згідно
п.п. 4.7., 4.12.43 Статуту Профспілки
трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості України
первинна організація самостійно
визначає свою структуру та має право
передати частину своїх повноважень
президіуму та цеховим комітетам, що й
було зроблено у даному випадку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач є членом Первинної
профспілкової організації НПГУ ПАТ
«Кривбасзалізрудком», у зв'язку з чим
роботодавець повинен був звернутися
саме до цієї профспілки за згодою на
його звільнення, колегією суддів
відхиляються, оскільки ОСОБА_2 є членом
Профспілки трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості України
з лютого 1996 року та заяви про вихід з
профспілкової організації не надавав,
а згідно з положеннями ч. 6 ст. 43 КЗпП
України згоду на звільнення
працівника дає виборний орган тієї
профспілки, до якої звернувся власник
або уповноважений ним орган (за умови,
що працівник є членом цієї профспілки).

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_2 є
членом Профспілки трудящих
металургійної та гірничодобувної
промисловості України, ПАТ
«Кривбасзалізрудком» мало право
звернутися саме до виборного органу
цієї профспілки із подання на надання
згоди на звільнення ОСОБА_2, а тому
підстави для зупинення провадження
про справі до отримання згоди на
звільнення ОСОБА_2 виборного органу
Первинної профспілкової організації
НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», і
доводи апеляційної скарги в цій
частині є необгрунтованими.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
невиконання обов'язків позивачем
носило систематичний характер,
допускалось неякісне виконання деяких
доручень, застосовувались заходи
дисциплінарного впливу. Такі обставини
справи свідчать про те, що звільнення
ОСОБА_2 відповідає вимогам трудового
законодавства, а позивачем не було
доведено той факт, що при звільненні
ПАТ «Кривбасзалізрудком» порушено
порядок, встановлений КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 09 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: