Справа №482/1171/14-ц 01.12.2014 01.12.2014 01.12.2014
Провадження №22-ц/784/3079/14
Провадження № 22-ц/784/3079/14
Головуючий у 1-й інстанції Ітрін М.В.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

01 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Богуславською О.М.,

за участю:

- представника третьої особи -
ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 06
жовтня 2014 року, ухвалене у справі за
позовом ОСОБА_3 до Новоодеської
державної нотаріальної контори
Миколаївської області, третя особа -
ОСОБА_4, про встановлення фактів
родинних відносин та прийняття
спадщини, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом та
визнання права власності на частку у
нерухомому майні у порядку спадкування
за законом,

встановила:

20 червня 2014 року ОСОБА_3 пред'явив
до суду до Новоодеської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області вищезазначений позов, який
обґрунтовував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько
ОСОБА_5, який проживав однією сім'єю, без
реєстрації шлюбу, з його матір'ю ОСОБА_6

Після його смерті відкрилася
спадщина на 1/5 частину жилого будинку,
що розташований по АДРЕСА_1.

Він прийняв спадщину, фактично
вступив в управління та володіння
спадковим майном, взявши у власність
старинний кишеньковий годинник на
ланцюжку та бак для води, що належали
спадкодавцю. Інших спадкоємців не було.

В його свідоцтві про народження
відомості про батька відсутні.

Проте, факт родинних відносин з
ОСОБА_5 підтверджується фотографією,
військовим квитком, книгою обліку
учнів Новоодеської середньої школи № 1
за 1972 рік.

Посилаючись на вищевикладене,
позивач просив встановити, що померлий
ОСОБА_5 був його рідним батьком та після
його смерті він прийняв спадщину.

Крім того, позивач вказував, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати
ОСОБА_6.

16 січня 2014 року він подав
приватному нотаріусу заяву про
прийняття спадщини після її смерті.

09 грудня 2013 року таку ж заяву
подано неповнолітнім ОСОБА_4, на ім'я
якого його мати залишила заповіт на 2/5
частини вказаного будинку.

-2-

Йому стало відомо, що після смерті
ОСОБА_5, 03 березня 2009 року Новоодеською
державною нотаріальною конторою
Миколаївської області його матері -
ОСОБА_6 видане свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/5 частину
спірного житлового будинку на підставі
ст. 1264 ЦК України та п. 4
Прикінцевих та перехідних Положень ЦК
України.

Позивач зазначав, що ОСОБА_6 з
ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі не
перебувала, а тому після його смерті не
є спадкоємцем.

Посилаючись на те, що державний
нотаріус Новоодеської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області Магда Г.В. незаконно видала
ОСОБА_6 вказане свідоцтво про право на
спадщину за законом на майно
ОСОБА_5, оскільки застосовано ЦК
України, який не підлягав застосуванню,
позивач просив визнати це свідоцтво
недійним та визнати за ним право
власності на 1/5 частину вказаного
будинку в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Новоодеського районного
суду Миколаївської області від
06 жовтня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
обрав неналежний спосіб захисту своїх
прав щодо встановлення факту родинних
відносин зі спадкодавцем звернувшись з
вимогами у порядку ст. 256 ЦПК України,
замість пред'явлення вимог про
встановлення факту батьківства згідно
ст. 53 КпШС України.
Інші вимоги, суд вважав похідними.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
вимогам закону та фактичним обставинам
справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

В обґрунтування позову ОСОБА_3
вказував, що ОСОБА_5 був його батьком, а
він, як єдиний спадкоємиць, прийняв
спадщину після його смерті.

Згідно запису акта про народження
№ 114, позивач ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_4. В графі мати зазначена
ОСОБА_6, в графі батько відомості
відсутні (а.с. 89, 91).

Відповідно до ст. 53 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, походження
дитини від батьків, які не перебувають
між собою в шлюбі, встановлюється
шляхом подачі спільної заяви батьком і
матір'ю дитини в державні органи
реєстрації актів громадянського стану.
В разі народження дитини у батьків, які
не перебувають в шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків, батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку.

Згідно з положенням п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
травня 1995 року № 5 «Про судову практику
в справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», суд
розглядає заяви про встановлення факту
батьківства в разі смерті особи, яку
заявник вважає батьком дитини, і
вирішує їх з урахуванням обставин,
передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та
сім'ю України.

-3-Заяви про
встановлення факту визнання
батьківства щодо дитини, народженої до
1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у
випадках, коли померла особа визнавала
себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів
батьківства чи визнання батьківства
розглядаються судом, якщо у свідоцтві
про народження певна особа не вказана
батьком дитини (наприклад, відповідно
до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю
запис про батька дитини проведено за
вказівкою матері, яка не перебувала у
шлюбі, або ж такий запис зовсім
відсутній) і можуть бути подані матір'ю,
опікуном чи піклувальником дитини чи
самою дитиною після досягнення
повноліття.

Згідно з положенням постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», оскільки
підстави для визнання батьківства за
рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК
України, істотно відрізняються від
підстав його встановлення,
передбачених у ст. 53 КпШС України, суди
вирішуючи питання про те, якою нормою
слід керуватися при розгляді справ
цієї категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Кодексу про шлюб
та сім'ю України чинним на момент
виникнення правовідносин між
сторонами.

В позові ОСОБА_3 вимог про
встановлення факту батьківства чи
визнання батьківства не пред'являв.
Отже, вимоги позивача про встановлення
факту родинних відносин зі
спадкодавцем, у актовому записі про
народження якого взагалі відсутній
запис про батька, є безпідставними.
Тому посилання ОСОБА_3 на докази щодо
підтвердження цього факту не
заслуговують на увагу.

За такого, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що позивач обрав неналежний спосіб
захисту своїх прав. Тому вірно відмовив
у задоволенні цих вимог.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відмову у задоволенні інших позовних
вимог, які є похідними та залежать від
вирішення вимог щодо встановлення
факту батьківства.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що відмова у задоволенні
вказаних вимог позбавить його права
повторно звернутися до суду для їх
вирішення є необґрунтованими та
пов'язані з невірним тлумаченням норм
цивільно-процесуального права.

Також слід зауважити, що в п. 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30 травня
2008 року роз'яснено, що у справах про
спадкування нотаріуси не є
заінтересованими особами і не повинні
залучатися до участі у справі.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України
особами, які беруть участь у справі, є
сторони, треті особи, їх представники.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України
сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач, тобто особи,
матеріально-правовий спір між якими є
предметом вирішення в цивільному
судочинстві. Третіми особами, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, є суб'єкти цивільних
процесуальних правовідносин, які
беруть участь у справі на стороні
позивача або відповідача з метою
захисту своїх суб'єктивних прав та
інтересів (ст. 35 ЦПК України).

-4-

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про нотаріат» нотаріат - це система
органів і посадових осіб, на які
покладено обов'язок посвідчувати
права, а також факти, що мають юридичне
значення, та вчиняти інші нотаріальні
дії, передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із системного аналізу
зазначених правових норм слід зробити
висновок, що при вирішенні справ, які
стосуються оспорювання прав і
обов'язків сторін, набутих на підставі
вчинених нотаріальних дій -
посвідчення договорів, угод (крім справ
за скаргами на нотаріальні дії чи
відмову в їх вчиненні), нотаріуси в
розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України не є
особами, прав і обов'язків яких
стосується спір сторін, оскільки
відсутня їх юридична
заінтересованість у результатах
вирішення справи судом і реалізації
ухваленого в ній рішення.

Як вбачається з позову, ОСОБА_3
вимог про оскарження нотаріальної дії
державного нотаріуса з підстав
недотримання ним вимог чинного
законодавства при вчиненні
нотаріальних дій не пред'являв. Тому
Новоодеська державна нотаріальна
контора Миколаївської області за даним
позовом є неналежним відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, апеляційна скарга не
містить доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
судом вимог цивільного та
процесуального законодавства, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Новоодеського
районного суду Миколаївської області
від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: