Справа №585/1564/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковець О. Ф.Номер
провадження 22-ц/788/2069/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. ,
Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4
на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2014
року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства «
Укрсоцбанк » до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В
И Л А :

В квітні 2014 року ПАТ « Укрсоцбанк » (
далі - ПАТ ) звернулось до Роменського
міськрайонного суду Сумської області з
даним позовом і свої вимоги мотивує
тим, що 30 серпня 2007 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку
« Укрсоцбанк », правонаступником якого
є ПАТ та ОСОБА_5 був укладений договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії №758/2/388, згідно умов якого
останній було видано кредит в сумі 300 000
грн., зі сплатою 15,0% річних та комісій за
користування кредитом, строком до 10
серпня 2017 року. Оскільки ОСОБА_5 не
виконує належним чином взяті на себе
зобов'язання, позивач просить стягнути
з неї борг по договору на свою
користь.

Ухвалою Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 15 травня 2014
року було задоволено клопотання
ОСОБА_5, залучено до участі в справі в
якості співвідповідача майнового
поручителя ОСОБА_4

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2014
року, позовні вимоги ПАТ задоволено.
Стягнуто з позичальника ОСОБА_5 та
майнового поручителя ОСОБА_4 на користь
ПАТ в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 234 638 грн. 12 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухваливши нове, яким суму боргу за
кредитним договором стягнути з ОСОБА_5

Вказує, що суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку про те, що
апелянт, як майновий поручитель, несе
солідарну відповідальність з
позичальником за вимогами банку про
стягнення кредитної заборгованості.
Зазначає, що позов був заявлений до
належного відповідача - ОСОБА_5,
клопотань про залучення до участі в
справі ОСОБА_4 співвідповідачем, ПАТ
взагалі не заявлялося та вимог до нього
не висувалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта, який
підтримав доводи скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення суду відповідає не в повній
мірі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 30 серпня 2007 року між ПАТ та
ОСОБА_5 був укладений договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії №758/2/388, згідно з умов якого
останній було видано кредит в сумі 300 000
грн., зі сплатою 15,0% річних та комісій за
користування кредитом, строком до 10
серпня 2017 року ( а.с. 6-10 ).

В забезпечення виконання
зобов'язань, за даним кредитним
договором, 30 серпня 2007 року ОСОБА_4 в
іпотеку банку було передано нерухоме
майно, а саме адміністративні та
службові будівлі цегляні, загальною
площею 565,8 кв.м., що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 46-48 ).

Відповідач ОСОБА_5 не виконує
належним чином взяті на себе
зобов'язання за кредитним
договором, станом на 09 грудня 2013 року
утворилася заборгованість в сумі 234 682
грн. 12 коп., в тому числі:

113 297 грн. 61 коп. - заборгованість за
кредитом;

106 406 грн. 07 коп. - заборгованість за
відсотками;

7 грн. 78 коп. - пеня за несвоєчасне
повернення кредиту;

13 660 грн. 05 коп. - пеня за
несвоєчасне повернення відсотків;

2 грн. 02 коп. - інфляційні збитки за
кредитом;

1 264 грн. 60 коп. - інфляційні збитки
за відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі не виконали своїх
зобов'язань перед кредитором, а тому
відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 553-554
ЦК України з них підлягає стягненню на
користь позивача в солідарному порядку
сума заборгованості за кредитним
договором.

Проте з висновком суду, в частині
стягнення заборгованості в
солідарному порядку з ОСОБА_4,
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає справи не інакше
як за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог.

В пункті 9 постанови №5 пленуму ВССУ
від 30 березня 2012 року
« Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають з кредитних
правовідносин » роз»яснено, що право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від
особи іпотекодавця (майновий
поручитель), одночасне заявлення вимог
про стягнення заборгованості
з позичальника з вимогами про
стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки, належні іпотекодавцю,
який не є позичальником, розірвання
кредитного договору, набуття права
власності на предмет іпотеки тощо)
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Як вбачається зі змісту позовної заяви
( а.с. 2-4 ), позивач просив стягнути саме з
ОСОБА_5 заборгованість за кредитним
договором, жодних вимог до ОСОБА_4
заявлено не було.

За змістом статей 11, 31 та 119 ЦПК України,
як сама позовна заява, так і відповідні
зміни до неї повинні бути подані до
суду та вручені іншим учасникам
процесу саме у письмовій формі.

Матеріали справи свідчать про те, що
позовні вимоги під час розгляду справи
в суді першої інстанції позивачем не
уточнювались і не змінювались.

Окрім того, дана справа була розглянута
за відсутності представника позивача,
який неодноразово протягом
квітня-жовтня 2014 року до суду подавав
заяви ( а.с. 13, 29, 34, 40, 74, 76, 109 ), в яких
просив розглянути справу саме в межах
заявлених вимог.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України, залучення
до участі в справі іншої особи як
співвідповідача, здійснюється
виключно за клопотанням позивача.

Однак, ОСОБА_4 судом був залучений до
участі в справі в якості
співвідповідача лише за клопотанням
відповідача ОСОБА_5, без з»ясування
думки позивача. Представник
останнього в судовому засіданні 15.05.2014
року присутнім не був та свою думку з
приводу клопотання відповідачки не
висловлював ( а.с. 22, 24 ).

Колегія суддів вважає за необхідне
відмітити і те, що задоволення позову
кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Відповідно до ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

У п. 23 згаданої постанови пленуму ВССУ
роз'яснено також, що при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до статті 11 Закону України
«Про заставу», статей 1, 11 Закону
України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК
України застава (іпотека) та порука є
різними видами забезпечення виконання
зобов'язання, тому норми, що регулюють
поруку (статті 553-559 ЦК) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо-іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку з цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Пунктом 4.1 іпотечного договору від 30
серпня 2007 року встановлено, що в разі
невиконання або неналежного виконання
позичальником основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Отже, ОСОБА_4, як майновий поручитель,
несе відповідальність перед ПАТ
за невиконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань за кредитним договором,
виключно в межах вартості
предмета іпотеки.

З урахуванням того, що солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя не передбачена як
умовами іпотечного договору, так і
нормами матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини,
суд першої інстанції помилково
стягнув з ОСОБА_4 в солідарному порядку
з позичальником суму боргу за
кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
скасування рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4
в солідарному порядку на користь ПАТ
заборгованості за кредитним договором
та, у відповідності до пунктів 3) та 4)
ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в цій частині.

В зв'язку з наявністю підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог
до вказаного відповідача, рішення суду
першої інстанції також підлягає зміні
в частині розподілу судових витрат, які
необхідно стягнути одноособово з
відповідача ОСОБА_5 на користь ПАТ.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з ПАТ на користь ОСОБА_4
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1173 грн. 19 коп. за розгляд справи
в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_4 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства «
Укрсоцбанк » заборгованості за
кредитним договором №758/2-388 від 30
серпня 2007 року у розмірі 234 638 гривень 12
копійок скасувати.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства «
Укрсоцбанк » до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2014
року в частині розподілу судових
витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Укрсоцбанк » судовий збір в сумі 2 346
гривень 38 копійок за розгляд справи в
суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства « Укрсоцбанк » на користь
ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1173 гривні 19
копійок за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -