Номер провадження: 22-ц/785/7597/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 травня 2014
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка також виступає в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про
скасування реєстрації, виселення зі
зняттям з реєстраційного обліку, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У серпні 2013 року заступник начальника
філії Одеського обласного управління
АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з
проблемними активами - Козаченко В.В.
звернувся до Приморського районного
суду м. Одеси до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
також виступає в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 з позовом про
скасування реєстрації, виселення зі
зняттям з реєстраційного обліку,
мотивуючи це тим, що 19.08.2008 року між ВАТ
„Державний ощадний банк України" в
особі філії - Одеське міське управління
№ 7860 АТ „Ощадбанк" та ОСОБА_2 було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії № 1848, згідно якого банк
надав позичальнику кредит в сумі 1 749 711
гривень. Того ж дня між банком та
позичальником з метою забезпечення
виконання умов кредитного договору
було укладено іпотечний договір,
об"єктом якого виступила квартира
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 р.№ 2354.

10.11.2009 року Приморським районним судом
м.Одеси постановлено заочне рішення,
яким позовні вимоги банку задоволено
повністю та стягнуто на користь банку
заборгованість у розмірі 1 938 510 гривень
02 коп. Рішення набрало законної сили.

Під час виконання зазначеного рішення
стало відомо, що за адресою іпотечного
майна: АДРЕСА_2 11 листопада 2010 року були
зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позивач вважає, що реєстрація
зазначених осіб є перешкодою у
здійсненні ним права власності та
позбавляє його можливості вільного
розпоряджання цією квартирою.

На підставі викладеного, позивач
просив:

- скасувати реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_3 та виселити
зазначених осіб з даної квартири зі
зняттям з реєстраційного обліку у
ВГІРФО ГУМВС України в Одеській
області.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
заступник начальника філії ООУ АТ
„Ощадбанк" з корпоративного бізнесу -
Мазур Р.Д. звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача, та вирішити
питання стосовно судових витрат,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішенняв
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

19.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України» (нині ПАТ) в особі
Одеського міського управління №7860 та
ОСОБА_2 було укладено договір
відновлюваної кредитної лінії №1848,
згідно з умовами якого банк надав їй
кредит у сумі 1 749 711 грн. з процентною
ставкою - 20,5 % річних строком до 19.08.2018
року (а. с.5-10);

Згідно п.1.4. Кредитного договору
передбачено в забезпечення кредиту
укладання договорів іпотеки
нерухомого майна на 2-х кімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,6
кв. м., житловою площею 29,6 кв. м. , та на
385/1000 частин квартири АДРЕСА_1

19.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України» (нині ПАТ) в особі
Одеського міського управління №7860 та
ОСОБА_2 було укладено нотаріально
посвідчений Іпотечний договір (а.с.11-14),
на виконання зобов'язань за договором
відновлюваної кредитної лінії №1848, за
яким передано в іпотеку Банку квартиру
АДРЕСА_1 в м. Одесі , яка складається з 2-х
житлових кімнат загальною площею 40,6
кв. м., житловою площею 29,6кв.м. та яка
належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу (а.с.113) від
19.08.2008р. за реєстр №2346 (п.1.3.) Відповідно
до п.1.5. Договору вартість предмету
іпотеки за домовленістю сторін
становить 1217616,00 грн.;

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 10.11.2009р. (справа №2-9156/09)
задоволено позов Першого заступника
прокурора Приморського району м. Одеси
в інтересах держави в особі ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі Одеського міського управління
№7860 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості та стягнуто з них в
солідарному порядку на користь
позивача заборгованість 1938510 грн. (а.
с.15-16);

Згідно довідки ф. № 1 (з домової книги
про склад сім'ї та реєстрацію) в АДРЕСА_4
зареєстровані: ОСОБА_4, 2007р. народження
та ОСОБА_3,1961р.народження з 11 листопада
2010 року (а .с.17).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 104) є сирота,
його батьки померли, що
підтверджується копіями свідоцтв про
смерть, згідно яких: ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, свідоцтво серія
НОМЕР_1 (а. с. 106), та згідно рішення
виконкому Топалівської сільської ради
Красноокнянського району Одеської
області від 27.06.2007 року за № 24 ОСОБА_3
призначена над ним опікуном (а. с. 107);

Згідно із відповіддю директора КП «ЖКС
«Порто-Франківський» від 10.03.14 року
№2698/11 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були
зареєстровані за цією адресою на
підставі дубліката договору
купівлі-продажу, зареєстрованого в КП
«ОМБТІ та РОН» 30.09.2010 року (а. с .55-56, 72-73,
98а);

Відповідно представленої ксерокопії
заяви ОСОБА_3 від 18.10.2010 року про
реєстрацію за вказаною адресою її
разом з неповнолітнім ОСОБА_4,
міститься підпис ОСОБА_2 що вона не
заперечує проти їх реєстрації (а. с. 94);

Відповідно до договору оренди квартири
від 12.09.2010 року ОСОБА_2 передає, а
ОСОБА_10, ОСОБА_3 приймають у строкове
платне користування квартиру АДРЕСА_1
в м. Одесі загальною площею 40, 6 кв. м. для
проживання строком на 2 роки. Вказаний
договір оренди підписаний лише ОСОБА_2
та ОСОБА_10 та не зареєстрований в КП ЖКС
«Порто-Франківський» (а. с. 111-112);

Відповідно до договору оренди квартири
від 10.09.2012 року ОСОБА_2 передає, а
ОСОБА_11, приймає у строкове платне
користування квартиру АДРЕСА_5
загальною площею 40, 6 кв. м. для
проживання строком на 5 років (а. с. 114-117).

Відмовляючи у задоволенні заявленого
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем неправильно обраний
спосіб захисту його прав і незважаючи
на неодноразовому роз'ясненні
представникам позивача процесуальних
прав , в тому числі і права на зміну
позовних вимог, представники позивача
не скористалися цим правом.

Проте повністю погодитися з такими
висновками районного суду не можна.

Квартира № АДРЕСА_1 в м. Одесі придбана
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 19.08.2008 року за
кредитні кошти, отримані на підставі
кредитного договору від 19.08.2008 року.
Після придбання квартири вона була
передана в іпотеку Банку за для
забезпечення виконання зобов`язань
позичальника за кредитним договором.

Відповідно до Іпотечного договору від
19.08.2014 року:

- Іпотекодавець має право вчинювати
будь-які юридичні дії щодо предмета
іпотеки виключно підставі письмової
згоди Іпотекодержателя, що міститься в
цьому договорі або у внесених до нього
змінах чи доповненнях (п. 4.2.);

- Іпотекодавець зобов`язується: не
реєструвати будь-яких третіх осіб на
території (площі) Предмета іпотеки, без
попередньо отриманої на те письмової
згоди Іпотекодержателя (п. 5.1. «з»).

Предметом заявленого АТ «Ощадбанк»
позову є скасування реєстрації,
виселення зі зняттям з реєстраційного
обліку.

Районним судом правильно зазначено, що
вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про її
право користування житловим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(глава 32 ЦК).

У постанові Верховного суду України
від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11
зазначено правову позицію, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпоряджання своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом із тим одну з таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньої; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Позбавлення права користування жилим
приміщенням врегульовано нормами ЖК
України та ЦК України щодо власника та
членів сім`ї власника житла.

В даній справі мова йде про право
користування квартирою, яка є
предметом іпотеки, осіб, що вселилися
зі згоди власника квартири на підставі
укладеного ним договору оренди.
Реєстрація вказаних осіб у квартирі
також відбулася зі згоди власника
квартири.

Втім реєстрація у квартирі є похідною
від права користування квартирою.

Судом вірно встановлено, що після
укладення іпотечного договору
будь-якої згоди від іпотекодержателя
на реєстрацію у квартирі, що є
предметом іпотеки, інших осіб,
іпотекодавець не отримував.

При таких обставинах права
Іпотекодержателя є порушеними.

Позбавлення права користування в
розумінні ЖК України полягає у втраті
права користування або виселенні.

Позивачем заявлено вимоги про
скасування реєстрації, виселення зі
зняттям з реєстраційного обліку.

Судова колегія частково погоджується з
висновком районного суду про те, що
позивач неправильно обрав спосіб
захисту своїх прав заявивши вимоги про
скасування реєстрації та зняття з
реєстраційного обліку.

В той же час вимоги про виселення,
наслідком задоволення яких є зняття
осіб з реєстраційного обліку, не
суперечать способам захисту прав
передбачених ст. 16 ЦК України та
узгоджуються з нормами житлового
законодавства України.

Тому рішення суду в цій частині з
наведених судом підстав щодо невірного
обрання способу захисту порушеного
права, не може залишатися і підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення.

При цьому судова колегія виходить з
наступного.

Заявивши вимоги про виселення
відповідачів, позивач виходив з того,
що під час виконання судового рішення
про стягнення заборгованості за
кредитним договором йому стало відомо
про реєстрацію ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_4 з 11.11.2010 року.
При цьому позивач посилався на норми
законодавства, що регулюють права
іпотеко держателя при зверненні
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 109 ЖК
України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з Іпотечного
договору:

- Іпотекодержатель набуває право
стягнення заборгованості за рахунок
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі несплати іпотекодавцем
будь-яких коштів у такому розмірі і в
порядку як встановлено в кредитному
договорі (п. 6.1.);

- Іпотекодержателю належить право
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом вчинення виконавчого напису
нотаріуса або за рішенням суду.
Реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
законом України «Про виконавче
провадження» (п. 6.7).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя. У разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на

предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ст. 40 цього ж Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів
та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги. Якщо
мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення

здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у
зазначених приміщеннях на умовах
договору найму (оренди), не підлягають
виселенню, якщо: договір найму (оренди)
був укладений до моменту укладення
іпотечного договору і про наявність
такого договору було доведено до
відома іпотекодержателя або такий
договір був зареєстрований у
встановленому законом порядку; договір
найму (оренди) був укладений після
укладення іпотечного договору за
згодою іпотекодержателя.

Таким чином, виходячи із положення ч.3
ст. 12 Закону України «Про іпотеку»
правочин щодо передачі іпотекодавцем
переданого в іпотеку майна в оренду чи
користування без згоди
іпотекодержателя, є недійсним.

Разом з тим, виселення з жилого
приміщення, яке перебуває в іпотеці,
законом пов'язується з наступними
умовами:

реалізація іпотекодержателем свого
права щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки;

виконання іпотекодержателем
передбаченої законом процедури щодо
направлення письмової вимоги до
мешканців про звільнення житлового
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги;

не звільнення мешканцями жилого
будинку чи жилого приміщення протягом
встановленого законом строку або
строку погодженого сторонами

Вказаних умов іпотекодержателем не
дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«Ощадбанк» не реалізував свого права
передбаченого Законом України «Про
іпотеку» та п. 6.7. іпотечного договору
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки, тобто не вчинив виконавчий
напис у нотаріуса та не звертався до
суду з відповідним позовом і як слід
судове рішення з цього приводу не
ухвалювалося.

Судове рішення про стягнення кредитної
заборгованості, під час виконання
якого було виявлено укладення договору
оренди і здійснення реєстрації у
квартирі без отримання згоди
іпотекодержателя, спричинило
звернення ПАТ «Ощадбанк» до суду з
даним позовом.

Проте ухвалене судове рішення про
стягнення кредитної заборгованості не
є зверненням стягнення на предмет
іпотеки в розумінні Закону України
«Про іпотеку» та іпотечного договору.

При таких обставинах, відсутні
підстави для задоволення заявлених
вимог про виселення.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо
ухвалення нового рішення про
задоволення вимог ПАТ «Ощадбанк» не
засновані на законодавстві і набутого
апеляційним судом висновку не
спростовують.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 травня 2014 року в частині
відмови у задоволенні вимог про
виселення з наведених судом підстав
про неправильне обрання позивачем
способу захисту порушеного права -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка також виступає в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про
виселення за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М.Кварталова

В.П. Фальчук