Провадження №2/369/431/14
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу кредитором
спадкодавця ,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом , посилаючись на те, що
він, відповідно до договору позики та
розписки від 06 жовтня 2010 року на строк
до 06 січня 2011 року, передав ОСОБА_5
грошові кошти у сумі 276 500 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла, грошові
кошти йому не повернуто.

Строк виконання даного зобов'язання
визначений у 3 місяці з дня отримання
позики та настав 06.01.2011 . В розписці
ОСОБА_5 в якості одного із свідків
вказана спадкоємець ОСОБА_2, які
розписались в підтвердження отримання
боржником коштів, особисто. Однак, з
часу відкриття спадщини 24.11.2011 та на
протязі 6 місяців його про відкриття
спадщини спадкоємець не повідомила.

Про факт смерті ОСОБА_5 та відкриття
спадщини він дізнався від ОСОБА_2 в
першій декаді листопада 2013 року. Про те,
що спадкова справа відкрита в
Києво-Святошинській районній
державній нотаріальній конторі стало
відомо 22.11.2013.

22.11.2013 він пред'явив свої вимоги до
спадкоємців боржника шляхом подання
вимоги (претензії) за місцем відкриття
спадщини через Києво-Святошинську
районну державну нотаріальну контору,
в якій просив спадкоємців, повернути
грошові кошти у сумі 276 500 грн. , однак до
цього часу грошові кошти від
спадкоємців не повернуті.

Тому просив забезпечити стягнення
боргу спадкодавця з спадкоємця ОСОБА_2,
Звернути стягнення на майно,
спадкодавця ОСОБА_5, що одержано в
натурі на користь спадкоємця ОСОБА_2, в
рахунок погашення 276 500 грн. боргу
ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах
вартості спадкового майна. Стягнути з
відповідача судовий збір.

В ході судових засідань позивач
змінював позовні вимоги, згідно
останніх просив звернути стягнення на
майно спадкодавця ОСОБА_5 отримане в
натурі на користь спадкоємців ОСОБА_2,
ОСОБА_3 ОСОБА_4 в рахунок погашення 276 500
грн. боргу ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, в межах вартості
спадкового майна. Стягнути з
відповідачів судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
проти позову заперечували, оскільки
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯЛ
№ 005006, ОСОБА_5 належала земельна
ділянка площею 0.1018 га. Маючи намір
продати частину земельної ділянки,
власниця погодилася на продаж частини
належної їй земельної ділянки позивачу
. Однак ще задовго до моменту
фактичного укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
15.10.2011 , позивач розпочав будівництво
свого будинку з дозволу ОСОБА_5 на
належній їй земельній ділянці. А
відтак, за його пропозицією та
проханням була складена розписка
датована 06.10.2010 роком, яка була для
нього своєрідною гарантією того, що
власниця земельної ділянки не змінить
своєї позиції щодо продажу земельної
ділянки.

Згідно розписки, повернення боргу, а
саме 276 500 гривень, мало бути здійснено
07.01.2011 і після спливу обумовленого
строку в три місяці, починаючи із
зазначеної дати, позивач міг вчиняти
активні дії, направлені на повернення
боргу, при умові, якщо такий взагалі
існував.

Станом на жовтень 2011 року у договорі
купівлі-продажу земельної ділянки від
15.10.2011 адреса позивача зазначена:
АДРЕСА_1 Київської області. Тому не
зрозуміло, чому позивач не знав про
смерть своєї сусідки.

Вважають , що про факт смерті позивач не
міг не знати, оскільки вони проживали
по сусідству, і наступні шість місяців
кредитор не пред'являв жодних
претензій до відповідачів як
спадкоємців.

Позивачем не було виконано вимог ч.2 ст.
1281 ЦК України та не було пред'явлено
вимоги до спадкоємців померлої
протягом шести місяців. Загальний же
строк позовної давності в три роки
застосування не підлягає у зв'язку із
зміною змісту і суб'єктивного складу
первинних правовідносин.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 позов не
визнали, посилаючись на те, що позивач
отримав земельну ділянку згідно
договору купівлі-продажу, на якій
побудував будинок, а розписка
слугувала гарантією, що земельну
ділянку померла не продасть.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, свідків,
вивчивши матеріали справи, в позові
відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач,
відповідно до договору позики та
розписки від 06.10.2010 на строк до 06.01.2011
передав ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 276
500 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України,
до складу спадщини входять не лише
права, але також і обов'язки
спадкодавця.

22.11.2013 позивач пред'явив свої вимоги до
спадкоємців боржника шляхом подання
вимоги (претензії) за місцем відкриття
спадщини через Києво-Святошинську
районну державну нотаріальну контору.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як вбачається зі спадкової справи
№17/2013 року до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, заяву про
прийняття спадщини до
Києво-Святошинської районної
державної нотаріальної контори подали
відповідачі.

Згідно заповіту складеного
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 житловий
будинок заповідала відповідачці
ОСОБА_2, ., проте станом на день розгляду
справи ніхто з відповідачів не отримав
свідоцтва про право на спадщину, не
визначено розмір який відповідає
частці кожного з відповідачів у
спадщині, які не отримали свою частку
у натурі, що позбавляє суд можливості
звернути стягнення на майно
спадкодавця в рахунок погашення боргу
в межах його вартості.

Наполягаючи на своїх позовних вимогах,
позивач стверджував, що він не знав про
смерть ОСОБА_5, тому не міг звернутися в
6 місячний строк після відкриття
спадщини, оскільки йому про смерть
ОСОБА_5 стало відомо в листопаді 2013 року

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Але, як пояснила допитана в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2, в якості
свідка, ОСОБА_5 була людиною похилого
віку, вона особисто писала текст
розписки. Грошові кошти в сумі 8 950 дол.
США ОСОБА_1 передав їй в якості авансу
за купівлю земельної ділянки на якій
він побудувався. Про смерть ОСОБА_5
позивач знав.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він
познайомив позивача з ОСОБА_4, оскільки
останній були необхідні грошові кошти,
а позивач бажав купити земельну
ділянку для будівництва будинку.
Домовленість була між ОСОБА_5 та
позивачем, розписка була написана у
його присутності, про суть розписки він
дізнався на другий день. Після
підписання розписки сторони не мали
ніяких претензій один до одного. Про
смерть ОСОБА_5 він не повідомляв ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 пояснив . що розписку
було написано за продаж ОСОБА_1 0, 04 га
земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5
Фактично було передано 800 чи 900 дол. США.
Частина земельної ділянки 0, 02 га
належала ОСОБА_2, а інша частина 0, 02 га -
ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що самої
розписки він не бачив, проте ніякої
суми грошей до сім»ї не надходило.
Після смерті ОСОБА_5 позивач надавав
дружині грошові кошти для поминок,
проте точно коли це було яку суму він не
пам»ятає..

Відповідно до частини 3 статті 1281 ЦК
України, якщо кредитор спадкодавця не
знав і не міг знати про відкриття
спадщини, він має право пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, протягом одного року від
настання строку вимоги.

В підтвердження поважності причини
пропуску строку звернення до
спадкоємців, позивач посилається на
пояснення свідка ОСОБА_9, яка пояснила,
що , що між нею та позивачем була
домовленість, що вона відвезе його м.
Кам»янець-Подільського та зебере його
звідти. У листопадаі 2012 року вона
відвезла ОСОБА_1 на автобус до м.
Кам»янець-Подільский, та у січні 2013
року забрала.

На даний час згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
15.10.2011 0,0418 га було продано позивачу, та
на земельній ділянки знаходиться
збудований ним будинок.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на позицію Верховного Суду
України, викладену у Постанові Пленуму
«Про судове рішення у цивільній
справі» № 14 від 18 грудня 2009 року,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми та рекомендації Верховного суду
України в розрізі наданих суду
матеріалів, суд вважає, що перше, що
повинен був довести суду позивач, це
наявність у нього прав, свобод чи
інтересів, які були порушені, невизнані
чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі
матеріали, позивач довів, що сторони
отримали спадкове майно в натурі,
вартість цього майна, вартість частки
спадкового майна кожного з
відповідачів. Суду було надано лише
докази пропуску ним строку
пред»явлення вимог до спадкоємців.

Як вбачається з тексту позовної заяви,
також в судовому засіданні , позивач
вимагаючи звернення стягнення на
майно, не довів чи отримали відповідачі
спадкове майно, яке майно, вартість
цього майна, вартість майна кожного з
відповідачів.

Таким чином, в судовому засіданні не
доведено факту наявності порушення
права та законних інтересів позивача,
не доведено факту протиправної
поведінки відповідача, та причинний
зв»язок з можливим порушенням прав та
законних інтересів позивача, про що
зазначено вище.

Тобто, позивач не довів тих обставин на
які посилався як на підставу позовних
вимог, не надав докази в обґрунтування
своїх вимог, не спростував тих
обставин на які посилалися відповідачі
та представник відповідача в
обґрунтування своїх заперечень, що є
його обов»язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК
України . При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу ,
роз»яснював позивачу його права та
обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором
спадкодавця, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: