Номер провадження: 22-ц/785/8550/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова
О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі,
гідності та ділової репутації, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Балтського районного суду Одеської
області від 07 серпня 2014 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про захист честі, гідності та
ділової репутації, посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_2. на сторінці 4 газети
«Вісті Кодимщини» НОМЕР_1 була
розміщена стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», підписаною
відповідачем особисто, як заступником
Кодимського міського голови з питань
ЖКГ, в якій наведені неправдиві
матеріали.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов,
пояснивши, що в статті йшла мова про те,
що ОСОБА_3 на сесії Кодимської міської
ради 26.02.2014. та 27.02.2014. разом з своїми
прихильниками, не випускали із зали
засідань депутатів Кодимської міської
ради, в тому числі і жінок, на протязі
чотирьох годин, що є фактичним карним
злочином проти людини. Дана обставина
позивачем вважається недоведеною,
оскільки відсутнє будь яке рішення
суду з цього приводу, отже вважається,
на його думку - наклепом.

Крім цього ОСОБА_5 в статті зазначив, що
незаконні дії ОСОБА_3 були припинені
депутатами та працівниками міліції, що
також не відповідає дійсності, у
зв'язку з чим просив суд задовольнити
його позовні вимоги та визнати
відомості поширені ІНФОРМАЦІЯ_2. на
шпальтах газети «Вісті Кодимщини»
НОМЕР_1 в стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1» такими, що не
відповідають дійсності та принижують
честь, гідність та його ділову
репутацію, зобов'язати ОСОБА_5
спростувати оприлюднену інформацію
шляхом опублікування в найближчому
випуску газети «Вісті Кодимщини»
спростування та принесення публічного
вибачення, стягнути судовий збір.

ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що в
статті ним були викладені об'єктивні
дані, які ніяким чином не принижують
честь, гідність та ділову репутацію
позивача, оскільки відповідач бажаючи
повернути собі втрачену посаду голови
Кодимської міської ради, 26.02.2014. в
приміщенні Кодимської міської ради,
намагався схилити депутатів прийняти
рішення, яким фактично поновити його на
посаді голови міської ради, при цьому
порушив регламент міської ради, не
випускаючи депутатів, в тому числі і
жінок, з сесійної зали майже чотири
годин чим порушив регламент міської
ради.

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 07 серпня 2014 року в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
ділової репутації відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
процесуального та матеріального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних відносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення територіальної громади про
відновлення народовладдя в м. Кодима
від 26.02.2014., на ОСОБА_3 покладався
обов'язок приступити до виконання
повноважень голови Кодимської міської
ради, посаду якого він займав в період з
15.11.2010. по 29.05.2013. та був звільнений за
ініціативи групи депутатів міської
ради.

На виконання вказаного рішення 26.02.2014.
та 27.02.2014. було скликано позачергову
сесію Кодимської міської ради, яка
стала підставою для написання ОСОБА_5
статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»
опублікованої в газеті «Вісті
Кодимщини» НОМЕР_1.

Судом встановлено, що відповідач
публікуючи статтю в газеті «Вісті
Кодимщини» не мав намір порушити честь,
гідність та ділову репутацію позивача.

Викладені обставини в тому числі і
твердження позивача стосовно того, що
депутатів не випускали з сесійної зали
більш чотирьох годин, є суб'єктивним
відображенням відповідача подій, які
відбувалися.

Дані обставини не є карним злочином
проти людини, а тільки є порушенням
регламенту роботи сесії Кодимської
міської ради.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ці
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 3, 28 Конституції України
визначено честь і гідність людини
найвищою соціальною цінністю та
встановлено, що кожен має право на
повагу до його гідності.

Разом із цим Конституцією України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34
Конституції України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод,
ратифікованої Україною, передбачено
право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
свобода слова, преси як захисника
інтересів громадськості, критика
представників держави, висловлення
своєї думки в процесі обговорення
питань, що становлять громадський
інтерес, є однією з найважливіших
свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї
норми національна влада може лише у
випадках, передбачених ч. 2 ст. 10
Конвенції, зокрема, якщо це передбачено
законом, направлено на захист
репутації або прав інших осіб і є
необхідним у демократичному
суспільстві.

Аналіз зазначених вище норм
національного законодавства та ст.10
Конвенції і практики її застосування
свідчить про те, що межі свободи
вираження думок залежать від їх змісту
та від того, чим займається особа,
стосовно якої ці думки висловлені.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 27 лютого 2009 року №1 (п.21)
звернув увагу на те, що при поширенні
недостовірної інформації стосовно
публічних осіб вирішення справ про
захист їх гідності, честі чи ділової
репутації має свої особливості.

Суди повинні враховувати положення
Декларації про свободу політичних
дебатів у засобах масової інформації,
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Кабінету Міністрів України,
а також рекомендації, що містяться у
Резолюції 1165 (1998) Парламентської
Асамблеї Ради Європи про право на
недоторканість приватного життя.

У вказаній резолюції зазначається, що
публічними фігурами є особи, які
обіймають державні посади і (або)
користуються державними ресурсами, а
також усі ті, хто відіграє певну роль у
суспільному житті (у галузі політики,
економіки, мистецтва, соціальній сфері,
спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується,
що оскільки політичні діячі та
посадові особи, які обіймають публічні
посади або здійснюють публічну владу
на місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
«виставити» себе на публічне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому, зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами.

Межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Цивільно-правовий захист честі,
гідності та ділової репутації від
певних висловлювань допустимий лише
при дотриманні свободи думки і слова,
вільного вираження своїх поглядів та
переконань, закріплених в ст. 34
Конституції України, а необхідність
обмежувати вираження думок є менш
гострою стосовно публічних осіб.

Право на недоторканість ділової
репутації та честь і гідність
публічної особи підлягають захисту
лише у випадках, коли політичний,
державний або громадський діяч доведе,
що інформація поширена «з явним злим
умислом», тобто з нехтуванням питання
про їх правдивість чи неправдивість, а
не з метою доведення до громадськості
тверджень про наміри і позицію
політичних лідерів, інших публічних
осіб та сформувати про них свою Думку.

При цьому преса не повинна переступати
межу, встановлену з метою захисту
репутації інших осіб, але повинна
повідомляти інформацію та ідеї з
питань, що становлять громадський
інтерес. Не лише преса має завдання
повідомляти таку інформацію, а й
громадськість має право її отримувати
(рішення Європейського суду з прав
людини у справах: Лінгенс проти Австрії
та Українська прес група проти
України).

В рішенні Європейського суду з прав
людини у справі Лінгенс проти Австрії
суд розрізняє факти та оціночні
судження. Існування фактів можна
довести, а правдивість критичного
висловлювання не підлягає доведенню.
Вимога доводити правдивість
критичного висловлювання є неможливою
для виконання і порушує свободу на
власну точку зору, що є фундаментальною
частиною права, захищеного ст. 10
Конвенції.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про інформацію» під
інформацією слід розуміти
документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища, що
відбуваються у суспільстві, державі та
навколишньому природному середовищі. В
силу ст. 47-1 цього Закону ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема:
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Додаткові підстави звільнення від
відповідальності засобів масової
інформації та журналістів
визначаються законами України: «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні», «Про телебачення і
радіомовлення», «Про інформаційні
агентства» та «Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
врахував положення абз. 6 п. З Рішення
Конституційного Суду України у справі
про поширення відомостей від 10 квітня
2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми,
пов'язані з особливостями реалізації
права громадян на свободу вираження
поглядів і критику стосовно дій
(бездіяльності) посадових та службових
осіб, неодноразово були предметом
розгляду Європейського суду з прав
людини. Межі допустимої інформації
щодо посадових та службових осіб
можуть бути ширшими порівняно з межами
такої ж інформації щодо звичайних
громадян. Тому якщо посадові чи
службові особи діють без правових
підстав, то повинні бути готовими до
критичного реагування з боку
суспільства.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є
основною передумовою інших свобод,
гарантованих ст. 10 Європейської
конвенції з прав людини, і вона
користується майже абсолютним
захистом у тому сенсі, що можливі
обмеження, закладені в п. 2 цієї статті.
Крім того, поряд з інформацією чи
даними, що підлягають перевірці, ст. 10
захищає і погляди, критичні зауваження
або припущення, правдивість яких не
може бути піддана перевірці на
правдивість. Оціночні судження також
користуються захистом - це передумова
плюралізму поглядів.

Крім того суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що стаття
ОСОБА_5 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»
опублікована в газеті «Вісті
Кодимщини» НОМЕР_1 не має образливих
висловів.

При таких обставинах суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
даний спір, суд першої інстанції
врахував зазначені вище норми
Національного і міжнародного
законодавства та практики
Європейського суду з прав людини щодо
вирішення таких питань, дав їм належну
правову оцінку в контексті
правовідносин, що виникли між
сторонами.

Таким чином доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог закону та відповідає
матеріалам справи і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Балтського районного суду
Одеської області від 07 серпня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
ділової репутації - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. А.
Станкевич

Судді:
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша