________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 4-с/520/129/14
УХВАЛА

08.12.2014 року

Київський районний суд м.Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії головного державного
виконавця другого Київського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2 під
час виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26.02.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

21.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
скаргою, в якій просить суд визнати дії
головного державного виконавця
другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 щодо
накладення арешту на все майно
протиправними. Скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 26.09.2013
року, винесену Головним державним
виконавцем другого Київського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2

В своїй скарзі посилається на те, що
постанова державного виконавця
другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження винесена з грубими
порушенням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» та інших актів
законодавства, які регулюють питання
випадків, підстав та умов накладення
арешту на майно під час примусового
виконання виконавчого документу, а
тому така постанова, на його думку, є
незаконною та підлягає скасуванню, і є
такою, що порушує його права та
інтереси на вільне володіння,
користування та розпорядження майном.

Вищевказані обставини і стали
підставою для звернення до суду з даною
скаргою

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 в останнє судове
засідання не з’явився, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщався
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення скарги,
пояснила, що скаржник ОСОБА_1 долею
дитини не цікавиться, матеріальної
допомоги не надає.

Суб’єкт оскарження державний
виконавець другого Київського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2 у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення даної скарги, посилаючись
на те, що дії державного виконавця є
законними.

Суд, оглянувши матеріали справи
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, порушені їхні права і свободи

У судовому засіданні встановлено, що в
провадженні Київського районного суду
м. Одеси перебувала цивільна справа №
1512/15922/2012 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 26.02.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 – задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, який
зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 800 (вісімсот)
гривень щомісячно, починаючи з 21.11.2012
року до досягнення дитиною повноліття,
тобто до 27.09.2026 року, а також на користь
держави судовий збір у розмірі 214,60
гривень.

Вищевказане рішення в законному
порядку оскаржене не було, а від так
набрало законної сили, що відповідає
вимогам ст. 223 ЦПК України.

02.04.2013 року Київський районний суд м.
Одеси видав виконавчий лист №1512/15922/2012
з примусового виконання вищевказаного
рішення суду.

18 квітня 2013 року старшим державним
виконавцем другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2
винесено постанову ВП № 37677825 про
відкриття виконавчого провадження.

Копію зазначеної постанови із
супровідним листом в порядку,
встановленому ст. 31 Закону України
“Про виконавче провадження”,
направлено сторонам. Боржнику надано
7-денний строк для добровільного
виконання рішення суду.

Боржником в добровільному порядку не
виконано рішення суду, згідно
розрахунку заборгованості по
аліментам від 01.12.2014 року
заборгованість по сплаті аліментів
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 складає 15 266, 70
гривень станом на 30.11.2014 року.

18 вересня 2013 року старшим державним
виконавцем другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2
було винесено постанову про привід
боржника.

29 вересня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про розшук майна
боржника, а саме оголошено розшук майна
TOYOTA CAMRY д/н НОМЕР_1; MAZDA 3 д/н НОМЕР_2.
Зазначені автомобілі до теперішнього
часу не знайдені.

Того ж дня 26.09.2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Вказаною
постановою накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та
заборонено відчуження будь-якого
майна, яке йому належить.

Крім того, 13.11.2014 року старшим державним
виконавцем другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2
винесено постанову ВП № 45454092 про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 520/9029/14-ц виданого
06.11.2014 року Київським районним судом м.
Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів в розмірі 16 266, 70
гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 цього Закону
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника
може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Згідно ч. 3 даної статті передбачено, що
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його
відчуження, державний виконавець
надсилає органам, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження.

З огляду на вказане, суд вважає, що дії
державного виконавця другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 з винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
не суперечать чинному законодавству, а
від так є правомірними.

Посилання скаржника на те, що арешти,
накладені державним виконавцем
заважають йому продати належне йому
нерухоме майно – земельну ділянку та
розрахуватися з стягувачем, на думку
суду, не можуть бути підставою для
задоволення скарги, так як матеріалах
справи взагалі відсутні відомості щодо
наявності у боржника будь-якої
земельної ділянки.

З урахуванням вказаного суд вважає, що
дії скаржника свідчать про злісне
ухилення від виконання рішення суду,
яке набрало законної сили та зведено до
примусового виконання.

Судове рішення (постанова, ухвала) – це
акт судової влади, що здійснює захист
порушених або оскаржених прав громадян
і організацій шляхом підтвердження
наявності або відсутності
правовідносин і розпорядженням
відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення
(постанову) випливає не з рішення
(постанови) суду як такого, а із санкцій,
передбачених нормами права, що були
застосовані судом. Навіть у тих
випадках, коли закон передбачає
відповідальність за невиконання
рішень, ця відповідальність має на меті
примусити зобов'язану рішенням суду
особу виконати розпорядження норми, що
застосував суд.

Одними з властивостей судового
рішення, що вступило в законну силу є:
можливість примусового виконання
судового рішення мимо волі
зобов'язаної особи та обов'язковість,
яка полягає в тому, що судове рішення,
що вступило в законну силу, стає
обов'язковим для всіх органів,
підприємств, установ, організацій,
посадових осіб і громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Рішення, що вступило в законну силу, є
обов'язковим і підлягає точному
виконанню. Усі державні органи,
посадові особи й окремі громадяни,
зобов'язані сприяти виконанню рішення
суду, виконуючи вимоги державного
виконавця.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України,
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, а
також те, що відповідач добровільно
виконувати рішення суду відмовляється,
суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1
є необґрунтованою та безпідставною, а
від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України,
ст.ст. 26, 82 Закону України «Про
виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа
головний державний виконавець другого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 на дії
державного виконавця – залишити без
задоволення

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги на протязі
п’яти днів з дня її проголошення через
Київський районний суд м.Одеси.

Суддя

Куриленко О. М.