АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу директора Комунального
підприємства з експлуатації і ремонту
житлового фонду «Житло-сервіс» -
Марущака ВолодимираМиколайовича на
ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 11 листопада 2014 року у справі
за заявою Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 11 листопада 2014 року
відмовлено в задоволенні заяви
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» про виправлення описки
в судовому наказі виданому Дарницьким
районним судом м. Києва 12 березня 2014
року про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
директор КП «Житло-сервіс» - Марущак
В.М. подав апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу якою справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

В судовому засіданні представник
заявника підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Звертаючись до суду з заявою про
виправлення описки в судовому наказі
КП «Житло-сервіс» посилається на те, що
останній не містив ідентифікаційного
номеру боржника, у зв'язку із чим
виконавчий документ не відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви
стягувача, суд першої інстанції
керувався положеннями статті 219 ЦПК
України та виходив з того, що при
написанні судового наказу вказані
персональні дані боржника: паспортні
дані боржника та зазначена інформація
про те, що відомості про
ідентифікаційний код платника
податків відсутні та дійшов висновку
про відсутність підстав для внесення
виправлень.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий
наказ є особливою формою судового
рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв в порядку
наказного провадження» передбачено, що
відповідно до положень статей 219-221 ЦПК
України суд має право, не змінюючи суті
виданого судового наказу, вирішити
питання про виправлення описок та
арифметичних помилок, видати
додатковий судовий наказ чи роз'яснити
його. Крім того, на судові накази
поширюються положення статей 369-373, 377,
378, 379, 380 ЦПК щодо вирішення
процесуальних питань, пов'язаних із
виконанням судового наказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо
спірні відносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Оскільки судовий наказ це особлива
форма судового рішення, тому питання
щодо виправлення помилки має бути
вирішене за аналогією у порядку
передбаченому ст. 219 ЦПК України, згідно
до вимог якої суд може виправити
допущені у судовому рішенні описки чи
арифметичні помилки.

Як вбачається з матеріалів справи,
судовим наказом Дарницького районного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року
стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» заборгованість за
оплату житлово-комунальних послуг в
загальній сумі 13 405 грн. 78 коп.

Стягнуто з боржника на користь
стягувача 121 грн. 80 коп. судового збору.

17.10.2014 року представник стягувача
звернувся до суду з письмовою заявою
про виправлення описки в судовому
наказі, в якій просив суд у
відповідності до вимог ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
виправити описку в судовому наказі,
зазначивши індивідуальний
ідентифікаційний номер ОСОБА_2.

Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦПК
України виконавчий лист має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження».
Суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у виконавчому документі, серед іншого,
зазначається індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника.

Спільним наказом Державної судової
адміністрації України та Державної
податкової служби України № 30/44 від 26
лютого 2013 року затверджено Порядок
надання судам загальної юрисдикції
інформації про реєстраційні номери
облікових карток платників податків
боржників та стягувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про інформацію» не допускаються
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту за захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Крім цього, на момент видачі судового
наказу у даній справі діяла норма
закону, яка передбачала обов'язкове
зазначення у виконавчому документі
ідентифікаційного номеру боржника.

Таким чином, за відсутності в
матеріалах справи даних про
ідентифікаційний номер боржника та з
огляду на те, що Законом саме на суд
покладено обов'язок здійснення
контролю за виконанням судових рішень,
суд першої інстанції не був
позбавлений процесуальної можливості
витребувати ці дані в уповноваженого
державного органу, з метою видачі
виконавчого документа, який би
відповідав вимогам Закону, що в свою
чергу забезпечило б повне та своєчасне
виконання судового рішення.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
постановлення ухвали про відмову в
задоволенні заяви про внесення змін у
виконавчий документ унеможливлює
виконання рішення суду, що являється
порушенням ст. 124 Конституції України, в
якій закріплено, що судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

З підстав наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала Дарницького
районного суду м. Києва від 11 листопада
2014 року постановлена з порушенням
порядку встановленого для його
вирішення та підлягає скасуванню з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» - Марущака Володимира
Миколайовича - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 11 листопада 2014 року -
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: