Справа № 462/6975/13
Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/5286/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю позивача Шпека В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 27 грудня 2013
року у справі за позовом Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Готель «Власта» до ОСОБА_2 про
відшкодування збитків, -

в с т
а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
відшкодування збитків ( в порядку ст.237
КЗпП України) в сумі 19909 грн 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач на підставі наказу
Міністра оборони № 380 від 06,06.2012 року до
29.03.2013 року виконував обов»язки
директора Державного підприємства
Міністерства оборони України «Готель
«Власта».

Судовими рішеннями було поновлено на
роботі ОСОБА_3, звільненого з роботи з
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Готель «Власта»
наказом № 37-К від 09.07.2102 року та
зобов»язано «Готель «Власта» сплатити
на користь ОСОБА_3 середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 18119,97
грн , моральну шкоду 5000 гривень та
стягнуто на користь держави судові
витрати в сумі 214 грн 60 коп.

Позивач стверджував, що внаслідок
протиправних дій відповідача, які
виразилися у виданні неправомірного
наказу про звільнення, позивачеві
завдано збитків на суму 19909,80 грн,
обов»язок відшкодування яких,
відповідно до ст.237 КЗпП України,
покладається на відповідача.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м.Львова від 27 грудня 2013
року позов задоволено. Вирішено:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства Міністерства
оборони України « Готель «Власта»
завдані збитки на суму 19909 грн. 80 коп (
дев»ятнадцять тисяч дев»ятсот дев»ять
грн.. 80 коп) та 229 грн 40 коп судових
витрат.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 25 червня 2014 року
відповідачеві відмовлено у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати заочне рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
наводить доводи про те, що:

він не був належним чином повідомлений
про дату , час та місце розгляду справи;

судом першої інстанції було неповно
з»ясовано обставини, що мають значення
для справи, а саме, суд не встановлював,
хто саме підписував ( видавав ) наказ №
37-К від 09.07.2012 року про звільнення з
роботи ОСОБА_3 Крім цього, із змісту ст.
237 КЗпП України випливає, що винною
особою може бути не лише керівник чи
особа, яка підписала наказ про
звільнення, а й інша службова особа,
яка подала неточні чи неправдиві
відомості , які стали підставою для
видачі наказу. Вважає, що винною
особою, є службова особа, яка подала
керівнику неправдиві відомості про
прогул ОСОБА_3;

суд першої інстанції не доводячи його
вини, як доказ його вини безпідставно
посилається на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 26.11.2012 року
та апеляційного суду Львівської
області від 25.03.2013 року, чим порушується
його право на неупереджене та
об»єктивне правосуддя;

суд першої інстанції не вірно
застосував ст. 237 КЗпП України, згідно з
якою відшкодуванню підлягали лише
кошти за час вимушеного прогулу, які
становили 18119 грн 97 коп за мінусом
лікарняних за липень-серпень 2012 року.
Вважає, що слід здійснити перерахунок
суми відшкодування , виплаченого
ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу,
оскільки цей розрахунок здійснювався
на підставі невірних даних.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з наступних
мотивів.

В позовній заяві зазначається, що
розрахунки збитків додаються, але
розрахунку, яким визначена
вищезазначена сума збитків в
матеріалах справи немає.

На підставі письмових доказів, наявних
у матеріалах справи, методом дедукції,
колегія суддів має підстави вважати, що
сума 19909 грн 80 коп складається з
наступних складових (доданків):

11896 грн 95 коп - середній заробіток,
нарахований ОСОБА_3 за час вимушеного
прогулу ( а.с.18);

1281 грн 21 коп- оплата ОСОБА_3 за перші
п»ять днів тимчасової
непрацездатності

( а.с. 18 );

5000 грн моральна шкода, присуджена
ОСОБА_3 постановою ( заочним рішенням )
Сихівського районного суду м. Львова
від 26 листопада 2012 року ( а.с. 8-10 );

214 грн 60 коп судовий збір згідно
постанови ( заочного рішення)
Сихівського районного суду м. Львова
від 26 листопада 2012 року ( а.с. 8-10 );

1507 грн 04 коп сума компенсації
нарахована ОСОБА_3 за невикористану
відпустку (а.с. 19 ).

Відповідно до ст.237 КЗпП України, суд
покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов»язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі організації у
зв»язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижче оплачуваної роботи.

Отже , згідно з нормами законодавства
про працю, на відповідача можна було
покласти обов»язок відшкодувати
позивачеві суми середнього заробітку
нарахованого незаконно звільненому
працівнику- Зарембі В.В. за час
вимушеного прогулу, тобто обов»язок
відшкодувати 11896 грн 95 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не встановлював,
хто саме підписував ( видавав ) наказ №
37-К від 09.07.2012 року про звільнення з
роботи ОСОБА_3 не заслуговують на увагу,
оскільки згідно письмового доказу -
наказу № 37-К від 09.07.2012 року (а.с. 29 ) , цей
наказ підписано ТВО директора готелю
В. Шпеком. Крім цього відповідачем не
надано суду першої інстанції або суду
апеляційної інстанції доказів про те,
що 09.07.2012 року він не виконував
обов»язки директора готелю »Власта» , а
також не надано доказів , які б свідчили
про те, що вищезазначений наказ
підписано не ним.

Таким чином, доказами у справі
підтверджено, що наказ № 37-К від 09.07.2012
року про звільнення ОСОБА_3 видано (
підписано) відповідачем.

Незаконність звільнення ОСОБА_3 з
роботи підтверджується постановою (
заочним рішенням) Сихівського
районного суду м. Львова від 26
листопада 2012 року ( а.с. 8-10), а сума
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, яка підлягала нарахуванню
незаконно звільненому працівнику
ОСОБА_3 встановлена рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 25 березня 2013 року та визначена в
розмірі 18119 грн 97 коп за мінусом з цієї
суми оплати за перші п»ять днів
тимчасової непрацездатності та суми
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, отриманої позивачем
з Фонду соціального страхування ( а.с.
11-17).

Згідно розрахунку, складеного
позивачем, розмір середнього заробітку
нарахованого позивачем (готелем
«Власта») за час вимушеного прогулу
становить 11896 грн 95 коп (18119 грн 97 коп
мінус 1281 грн 21 коп /оплата за перші
п»ять днів тимчасової
непрацездатності/ мінус 4941 грн 81 коп
/допомога по тимчасовій
непрацездатності за рахунок Фонду
соціального страхування/ = 11896 грн 95
коп).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України ,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права.

Враховуючи обставини, встановлені у
цій справі у їх об»єктивній
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що стягнувши з
відповідача в користь позивача 19909 грн
80 коп, суд першої інстанції порушив
норму матеріального права, а саме ст.237
КЗпП України, у зв»язку з чим оскаржене
рішення про повне задоволення позову
належить скасувати і ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог в розмірі 11896 грн 95 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір, сплачений позивачем, належить
присудити з відповідача на користь
позивача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у сумі 137
грн 08 коп.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.
313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 27 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1 на користь Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Готель «Власта» 11896
(одинадцять тисяч вісімсот дев»яносто
шість ) гривень 95 коп у відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної у
зв»язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу та 137 ( сто тридцять
сім ) гривень 08 коп судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.