Справа № 461/5061/14
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/7340/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю:
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
прокурора Лящука Т.І., представників:
Державної казначейської служби
України - Квасніцького О.В., ГУ МВС
України у Львівській області - Сидор
О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Державної казначейської служби
України та Прокуратури Львівської
області на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 10 жовтня 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до Прокуратури
Львівської області та Державної
Казначейської служби України, з участю
третьої особи - Головного управління
МВС України у Львівській області, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
діями.

Стягнуто з Державного бюджету України
через Державну казначейську службу
України шляхом списання з розрахунку,
призначеного для відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду, на
користь ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Бродівським РВ УМВСУ у
Львівській області 25.06.1996 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
матеріальну шкоду в розмірі 87 198,88
(вісімдесят сім тисяч сто дев'яносто
вісім грн. 88 коп.) гривень, та моральну
шкоду 85 000 (вісімдесят п'ять тисяч)
гривень, а всього 172198,88 (сто сімдесят
дві тисячі сто дев'яносто вісім грн. 88
коп.).

Рішення суду оскаржили Державна
казначейська служба України та
Прокуратура Львівської області.

Просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України зазначає,
що оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального права.
Посилаючись на положення Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», вважає, що судом першої
інстанції належним чином
невмотивовано та не обґрунтовано
висновки щодо часткового задоволення
позовних вимог про відшкодування
позивачу моральної шкоди в сумі 85000 грн.
Вважає, що суду потрібно було
використовувати мінімальний розмір
заробітної плати, який діяв під час
перебування особи під слідством чи
судом, а не мінімальний розмір
заробітної плати, який діє на час
розгляду справи. Також зазначає, що
судом не здійснено розрахунок
втраченого позивачем заробітку
відповідно до діючого законодавства, а
використано невірний розрахунок
позивача.

Прокуратура Львівської області вважає,
що оскаржуване рішення ухвалене з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права, а саме ст.1176 ЦК
України та ст.3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду».
Зазначає, що судом неправильно
визначено розмір втраченого позивачем
заробітку. Вказує на те, що районним
судом не перевірено доказами доводів
позивача щодо заподіяння йому
матеріальної та моральної шкоди діями
Прокуратури Львівської області, як
органом досудового слідства. Вважає, що
суд першої інстанції порушив вимоги
ст.ст. 32-33 ЦПК України, а належним
відповідачем щодо частини втраченого
заробітку є ГУ МВС України у Львівській
області, а не Державна казначейська
служба України. Крім того вказує, що
судом невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права
при задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення не у
повній мірі відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що 29.10.2012
року прокуратурою Львівської області в
ході розслідування кримінальної
справи, порушеної 04.04.2012 року за фактом,
ОСОБА_2 було пред'явлено звинувачення у
вчиненні злочину, передбаченому ч.3
ст.365 КК України та відсторонено від
посади заступника начальника
управління карного розшуку ГУ МВС
України у Львівській області. Крім
того, була винесена постанова про
заборону його виїзду за кордон.

27.02.2014 року постановою слідчого СВ
прокуратури Львівської області
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_2 було закрито на підставі п.2 ч.1
ст.284 КПК України у зв'язку з
відсутністю в діяннях складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.365 КК України. Цією
ж постановою скасовано постанову від
29.10.2012 року про відсторонення ОСОБА_2
від займаної посади.

Місцевим судом також встановлено, що
ОСОБА_2 не було роз'яснено порядку
поновлення його порушених прав чи
свобод та відшкодування завданої
шкоди. Щодо позивача не виконано вимог
п.11 Положення про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду» та не направлено йому
відповідного повідомлення про
можливість звернення протягом шести
місяців з моменту отримання останнього
до відповідних органів з метою
відшкодування шкоди.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про відсутність у
позивача можливості захистити своє
право у визначеному порядку, а тому він
правомірно звернувся з такими вимогами
в судовому порядку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1176 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою в повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органів дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду виникає у
випадках, передбачених законом.

Ці ж положення закріплені у п.1 ст.1
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" від 1.12.1994 року(далі
Закон від 1.12.1994 року).

Пунктом 2 ч.1 ст.2 та п.п.1, 5 ст.3 цього
ж Закону передбачено право на
відшкодування шкоди, у тому числі
заробітку та інших грошових доходів,
які громадянин втратив внаслідок
незаконних дій, та моральної шкоди, у
випадку закриття кримінального
провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення,
відсутністю у діянні складу
кримінального правопорушення або
невстановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи у суді і
вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Положення
про застосування Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" згідно з частиною
1 ст.4 Закону розмір сум, які
передбачені п.1 ст.3 Закону і
підлягають відшкодуванню,
визначається з урахуванням заробітку,
не одержаного громадянином за час
відсторонення від роботи (посади), за
час відбування кримінального
покарання чи виправних робіт як
адміністративного стягнення. Розмір
цих сум обчислюється виходячи з
середньомісячного заробітку
громадянина до вчинення щодо нього
незаконних дій з заліком заробітку
(інших відповідних доходів),
одержаного за час відсторонення від
роботи (посади), відбування
кримінального покарання або
адміністративного стягнення у
вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для
визначення розміру відшкодування
шкоди обчислюється: для робітників і
службовців - у порядку, передбаченому
постановами Кабінету Міністрів
України від 08.02.95 р. № 100 "Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати" та від 05.05.95
р. № 348 "Про внесення змін і
доповнень до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №
100".

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянтів про те, що судом не здійснено
розрахунок втраченого позивачем
заробітку відповідно до діючого
законодавства, а використано невірний
розрахунок позивача.

Згідно довідки ГУ МВС України у
Львівській області №942 від 19.03.2014 року
зарплата ОСОБА_2 у вересні 2012 року
складала 5613,74 грн., у жовтні 2012 р. - 5286,13
грн., а з листопада 2012 року по березень
2014 р. стала складати 535,67 грн. щомісячно.

А тому сума заробітку ОСОБА_2 за
вересень та жовтень 2012 року становила
11231,9 грн.

Відтак, середньоденний його заробіток
був 184,13 грн., а оскільки час
відсторонення ОСОБА_2 від посади
становив 487 днів, то за цей період
розмір не отриманої ним заробітної
плати становить 89671,31 грн.

Проте, з заліком заробітку, одержаного
позивачем за час відсторонення від
посади, у сумі 8570,68 грн. розмір
втраченого ним заробітку становить
81100,63 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення у частині стягнення майнової
шкоди слід змінити, зменшивши її розмір
до 81100,63 грн.

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" встановлено, що
моральна шкода відшкодовується за
рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з п.1.3 «Порядку виконання
Державним казначейством України
рішень суду щодо відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів»,
затвердженого наказом Державного
казначейства України №39 від 04.02.2008
року, виконання судових рішень, які
передбачають відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів,
здійснюється за рахунок і в межах
бюджетних асигнувань, затверджених у
державному бюджеті на цю мету.

Відтак, колегія суддів вважає
необґрунтованими твердження апелянта -
Прокуратури Львівської області у тій
частині, що суд першої інстанції
порушив вимоги ст.ст. 32-33 ЦПК України,
так як належним відповідачем щодо
відшкодування втраченого заробітку
мало бути ГУ МВС України у Львівській
області, а не Державна казначейська
служба України.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Відповідно до ст.13 ч.ч.2, 3 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
установлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування
громадянина під слідством чи судом
провадиться, виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Неспроможними, на думку судової
колегія є твердження апелянта
Державної казначейської служби
України про те, що при визначенні
розміру моральної шкоди суду потрібно
було використовувати мінімальний
розмір заробітної плати, який діяв під
час перебування особи під слідством чи
судом, а не мінімальний розмір
заробітної плати, який діє на час
розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів частково
погоджується з доводами апелянтів про
те, що районним судом недостатньо
обґрунтовано висновки щодо часткового
задоволення позовних вимог про
відшкодування позивачу моральної
шкоди у розмірі 85000 грн.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України, п.17
Положення про застосування Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду", роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» висновки
суду щодо розміру відшкодування
моральної шкоди не у повній мірі
відповідають обставинам справи, а
тому, на думку судової колегії, розмір
моральної шкоди слід зменшити до 25000
грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України та
Прокуратури Львівської області
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 жовтня 2014 року змінити,
зменшити розмір шкоди, яка підлягає
стягненню в користь ОСОБА_2: майнової
шкоди із 87198,88 грн. до 81100,63 грн.,
моральної шкоди із 85000 грн. до 25000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: