Справа № 192/2398/14
Провадження № 2/192/605/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року СОЛОНЯНСЬКИЙ
РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
головуючого - судді
при секретарі - Короті
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт.Солоне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що йому на праві
приватної власності згідно договору
купівлі-продажу від 04 квітня 2001 року
належить житловий будинок АДРЕСА_1, в
якому з 17 квітня 1995 року зареєстрована
відповідач, яка з дати придбання
позивачем будинку не проживає в ньому,
договору найму жилого приміщення з ним
не укладала, будь-якої згоди на
реєстрацію в належному йому будинку як
власник він їй не давав.
Вважає, що оскільки відповідач без
поважної причини не проживає у
вказаному житловому будинку, то вона
має бути визнана такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, оскільки він має намір
розпорядитися належним йому майном, а
реєстрація відповідачки в належному
йому будинку перешкоджає вчинити такі
дії, тобто розпоряджатися та
користуватися вказаним нерухомим
майном, тому він змушений звернутися
до суду з позовом про визнання
відповідача такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням в
належному йому на праві власності
Позивач, який належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився.
Згідно поданої до суду письмової заяви
прохав розглядати справу за його
відсутності, позов підтримав в повному
обсязі та прохав його задовольнити, а у
разі неявки відповідача не заперечував
проти розгляду справи у його
відсутність (а.с.26).
Відповідач ОСОБА_2, яка належним чином
повідомлена про час та місце слухання
справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК
України шляхом направлення судової
повістки рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
реєстрації відповідача (а.с.27-28), яка
повернулась без вручення з відміткою
«адресат не проживає», в судове
засідання не з'явилася, про причини
неявки суду не повідомила, як не надала
і заперечень проти позову та доказів,
які їх обґрунтовують.
Третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, яка про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином (а.с.24), в судове
засідання не з'явилась, надавши суду
заяву про розгляд справи без участі
їхнього представника (а.с.25), у зв'язку з
чим суд ухвалив розглядати справу без
участі представника третьої особи.
В зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі та
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, суд у
відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК
України ухвалив здійснювати розгляд
справи у відсутність сторін без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу та за згодою
позивача у порядку заочного
провадження по наявним у справі
Суд, дослідивши письмові докази, що
маються у справі, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.
Згідно ст.150, 156 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок,
користуються ним для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд, а члени
сім'ї власника квартири, які проживають
разом з ним, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселені не було
іншої угоди про порядок користування
В судовому засіданні встановлено, що
позивачеві на підставі договору
купівлі-продажу домоволодіння від 04
квітня 2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Солонянського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3 за
реєстровим №513 (а.с.6), належить житловий
будинок АДРЕСА_1, що також
підтверджується здійсненим ТОВ
«Абріс» реєстраційним записом №86/138
від 13 квітня 2001 року в реєстраційній
книзі №10 та технічним паспортом на
Відповідно до виписки з домової книги в
будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована з 17
травня 1995 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(а.с.15,16), тобто реєстрація її місця
проживання в даному житловому
приміщенні проведена ще до виникнення
права власності на будинок у позивача
Згідно довідки Солонянської селищної
ради Дніпропетровської області від 08
вересня 2014 року № 2033 (а.с.12) ОСОБА_2
зареєстрована АДРЕСА_1, однак не
проживає за вказаною адресою.
З акту обстеження помешкання
громадянина ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 08
вересня 2014 року вбачається, що
громадянка ОСОБА_2 на момент
проведення обстежень в даному будинку
не проживає, її особистих речей або
інших даних, які могли б свідчити про її
проживання в цьому будинку при
обстеженні виявлено не було, а ОСОБА_2
фактично не проживає в даному будинку з
04 квітня 2001 року (а.с.13).
В силу ст. 386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню, а
відповідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції, закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що передбачено і
положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України, а обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що з 04
квітня 2001 року, тобто з моменту набуття
права власності позивачем на житловий
будинок, відповідач відсутня за місцем
своєї реєстрації в житловому будинку
АДРЕСА_1 без поважних причин, не
з'являється в ньому тривалий час та не
користується ним, при цьому не несе
ніяких витрат по утриманню даного
З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню, оскільки
відповідач без поважних причин в
житловому будинку позивача не проживає
і з 04 квітня 2001 року не робить спроб
повернутися проживати у ньому, не є
членом сім'ї позивача, не укладала з ним
договору найму житлового приміщення,
внаслідок чого позивач як новий
власник має право вимагати усунення
порушення своїх прав, в тому числі в
судовому порядку шляхом визнання
фізичної особи такою, що втратила право
користування спірним житловим
З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, а відповідач
ОСОБА_2 визнанню такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1, оскільки позивач як власник
будинку має право розпоряджатися,
користуватися та володіти ним на
власний розсуд.
Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що
вимоги позивача про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщення, є
обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 316-321, 386, 391 ЦК України, ст.150, ст.156
Житлового кодексу України, ст.10, 11, 57,
60, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
- Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням у належному на праві
приватної власності ОСОБА_1 житловому
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачами в
апеляційному порядку, а строк на
апеляційне оскарження рішення суду
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Головуючий: суддя