АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Колегаєва
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович
В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсним кредитного договору,
додаткової угоди до кредитного
договору, договору іпотеки та
застосування наслідків недійсності
договорів,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача ПАТ "УкрСиббанк"
про визнання недійсним кредитного
договору, додаткової угоди до
кредитного договору, договору іпотеки
та застосування наслідків недійсності
договорів, мотивуючи свої вимоги тим,
що 01.12.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_2 були укладені
Договір про надання споживчого кредиту
у розмірі 75 000 доларів США та в
забезпечення кредитного договору
Договір іпотеки, за умовами якого
позивач передав Банку в іпотеку нежилі
приміщення по АДРЕСА_1. 04.02.2009 року між
позивачем та відповідачем була
укладена додаткова угода №1 до
кредитного договору №0 від 01.12.2006
року щодо зміни схеми погашення
кредиту. Позивач вважає дані Договори
та додаткову угоду такими, що не
відповідають вимогам закону, а тому
підлягають визнанню недійсними з
моменту їх укладення, оскільки з 1982
року позивач перебуває на постійному
обліку та регулярно спостерігається у
лікаря-психіатра психоневрологічного
диспансеру, неодноразово проходив
стаціонарне лікування у
психоневрологічних лікарнях, страждає
від тяжкого психічного розладу, є
інвалідом ІІ групи. Позивач вказував,
що маючи психічне захворювання, під час
укладення спірних договорів та угоди
не усвідомлював значення своїх дій та
не міг керувати ними, у зв'язку з чим
просив визнати недійсними вказані
договори та додаткову угоду та
застосувати наслідки недійсності
Договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 01.12.2006 року.
Позивач просив зобов'язати ПАТ
"УкрСиббанк" повернути йому все
одержане на виконання Договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 01.12.2006 року загальною сумою 45 085,65
доларів США, у тому числі кошти
сплаченого тіла кредиту, проценти за
користування кредитними коштами,
комісію тощо та зобов'язати його
повернути ПАТ "УкрСиббанк" все одержане
на виконання Договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 01.12.2006
року загальною сумою 65 000 доларів США
кредитних коштів.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи тим, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення про
задоволення позову.

Представник відповідача просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2006 року між
АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником
якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 було
укладено Договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого Банк
зобов'язався надати ОСОБА_2, а останній
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути Банку
кредит в іноземній валюті в сумі 75 000
доларів США, що еквівалентно 378 750 грн., в
порядку і на умовах, визначених цим
Договором.

Також 01.12.2006 року в забезпечення
виконання позичальником Кредитного
договору між АКІБ "УкрСиббанк" та
ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки №
6038, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 5442к, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку
нежилі приміщення, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

04.02.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду
№1 до кредитного договору №0 від
01.12.2006 року щодо зміни схеми погашення
кредиту.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 12.02.2014 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 15.05.2014 року, по справі ОСОБА_2 до АКІБ
"УкрСиббанк", третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки
відмовлено в задоволенні позову.

У вказаному рішенні встановлено, що
позивач ОСОБА_2 дійсно з 1982 року
спостерігається у лікаря-психіатра
психоневрологічного диспансеру,
неодноразово проходив стаціонарне
лікування у психоневрологічних
лікарнях, що підтверджується медичними
документами, наданими для проведення
судово-психіатричної експертизи.

Для визначення психічного стану ОСОБА_2
на момент укладення Договорів, що
оспорюються від 01.12.2006 року, під час
розгляду справи судом була призначена
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до Акту амбулаторної
комісійної судово-психіатричної
експертизи № 837 від 15.10.2013 року (а.с.225-231
т.1) наданий наступний висновок: "у
період укладання Договору про надання
споживчого кредиту від 01.12.2006 року та
Договору іпотеки від 01.12.2006 року ОСОБА_2
виявляв ознаки шизофренії параноїдної
з апатико-дисоціативним дефектом, яка
ускладнена зловживанням алкогольними
напоями, що істотно впливало на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, у зв'язку з
чим ОСОБА_2 у зазначений період не мав
необхідного обсягу здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними".

Також в даному Акті зазначено, що в
період з квітня 2003 року по травень 2008
року ОСОБА_2 за медичною допомогою не
звертався, будь-яка медична
документація за той період відсутня, а
тому висновки експертами були зроблені
у динаміці перебігу психічного
захворювання позивача.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 у своєму
листі від 05.04.2013 року вказував про те, що
Договір іпотеки був посвідчений з
дотриманням вимог діючого
законодавства, сумнівів щодо
дієздатності ОСОБА_2 на момент
посвідчення Договору у неї не виникало.

Встановлено, що до січня 2013 року
позивач ОСОБА_2 регулярно і в повному
обсязі сплачував грошові кошти в
рахунок погашення кредиту за спірним
Договором, що підтверджується
відповідними квитанціями (а.с.32-90 т.1,
а.с. 116 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання договорів кредиту
та іпотеки, а також додаткової угоди до
договору кредиту недійсними, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
порушень закону при укладанні цих
правочинів не встановлено, обставини
укладання договорів були предметом
дослідження, викладені в рішенні
Деснянського районного суду м.Києва
від 12.02.2014 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
15.05.2014 року і доказуванню повторному не
підлягають.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що договори були укладені
в результаті помилки позивача, не
можуть бути прийняті до уваги судом
апеляційної інстанції, так як вони не
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, так як позовні вимоги були
заявлені з інших правових підстав.

Судом першої інстанції також дана
вірна оцінка обставинам щодо видачі
позивачу кредиту відповідно до вимог
Закону України «Про захист прав
споживача».

Суд прийшов до правильного
висновку про те, що під час укладання
спірних Договорів від 01.12.2006 року та
додаткової угоди №1 до кредитного
договору від 04.02.2009 року позивач був
ознайомлений в повному обсязі з
умовами договору, а саме: особу та
місцезнаходження кредитора, кредитні
умови, зокрема, мету, для якої споживчий
кредит може бути витрачений, форми його
забезпечення, наявні форми
кредитування, тип відсоткової ставки,
суму, на яку кредит виданий, варіанти
повернення кредиту, можливість
дострокового повернення кредитних
коштів, а також відповідальність
сторін за невиконання або порушення
умов договору, та підтвердив згоду на
укладення договору своїм підписом.

Колегія суддів прийшла до висновку
про те, що суд першої інстанції повно і
всебічно

з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та прийшов
до правильного висновку про
доведеність позовних вимог позивачем.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :