РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014 року суддя
Першотравневого районного суду
Донецької області Скудін В.Є.,при
секретарі Хоружий Є.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , «про визнання
майна сумісної власністю подружжя »,-

ВСТАНОВИВ:

З 19 листопада 2002 року по 30 грудня 2013
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. 30 грудня 2013 року
Рішенням Російської Федерації цей шлюб
було розірвано. (додаток рішення від
30.12.2013 року).

Відповідач 28 липня 2003 року перебуваючи
у зареєстрованому шлюбі, придбав
домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, та
зареєстрував його на своє ім'я, у
зв'язку із тим, що позивачка
знаходилася за територією України,
оскільки працювала у Російській
Федерації, цей факт й підтверджує
завірена копія трудової книжки
позивачки. (додаток).

Після розлучення позивачка звернулася
до відповідача із вирішенням питання
розподілу майна, на, що відповідач
відмовив.

У позивачки є донька від першого шлюбу -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вони потребують на
теперішній час житло, оскільки хочуть
жити на території України.

В судовому засіданні представник
позивача за дорученням ОСОБА_4, надала
суду письмову заяву про уточнення
позову і просить визнати 12/25 частини
домоволодіння із усіма прибудовами,
відносно вказаної частини за адресою,
АДРЕСА_1- сумісною власністю. Він іншої
частини позову відмовилася.

Відповідач у судове засідання не
прибув, хоча був належним чином,
відповідно до ст. 74 ч.5 абз 4,5 ЦПК
України, повідомлений про місце та час
розгляду справи.

Згідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, У разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд вислухавши представника позивача,
дослідивши докази надані стороною
позивача вважає,що уточнюючий позов
підлягає задоволенню .

Згідно до ст. 1 ЦПК України, Завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, Кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч.І ст.63, ч.І ст.65 СК України.

Згідно ч.І ст.368 Цивільного кодексу
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Крім того, згідно
ст. 61 Сімейного кодексу України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є житло.

Відповідно до ч. З ст.368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Згідно договору дарування, 12/25 частини
домоволодіння за адресою, АДРЕСА_1 ,
було отримано відповідачем у період
шлюбу, а тому є сумісною власністю
колишнього подружжя(сторін)., і тому
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленість між ними або шлюбним
договором (ст.70 СК України).Між
сторонами інше не визначено. Факт
придбання відповідачем житла,
підтверджує і копія розписки
гр..ОСОБА_5( а.с.23).Тому суд вважає,що
вимоги позивача є законними і
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.355,368 ЦК України,
ст.57,60,61,63,65,69,70 СК України, ст.224-228, 213,215,218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , «про визнання
майна сумісної власністю подружжя »,-
задовольнити .

Визнати 12/25 частини домоволодіння за
адресою, АДРЕСА_1-сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
В.Є.Скудін.

Надруковано у нарадчій кімнаті.