Справа № 343/3282/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2391/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин
М.Я.,

з участю позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Тяпчанської сільської ради про
визнання права власності на частину
будинковолодіння і поділ житлового
будинку та господарських споруд в
натурі між власниками (виділення
частки) за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Долинського районного суду
від 16 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулись з даним позовом,
посилаючись на те, що вони є дітьми
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Після її смерті відкрилась спадщина на
7/18 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. В
нотаріальній конторі оформити
свідоцтво про право на спадщину на
частину домоволодіння вони не можуть,
оскільки спадкодавцем не було
виготовлено свідоцтво про право
власності на це майно. Оскільки між
ними та відповідачами виникають спори
з приводу володіння та користування
вказаним спадковим майном, уточнивши
позовні вимоги, просили визнати за ними
право власності на 10/18 частин
домоволодіння АДРЕСА_2 Долинського
району.

Рішенням Долинського районного
суду від 16 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2
право власності на 7/54 часток
спадкового майна - будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_3 Долинського
району, що належало ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 7/54 часток
спадкового майна - будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_3 Долинського
району, що належало ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_4
право власності на 7/54 часток
спадкового майна - будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_3 Долинського
району, що належало ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що ухвалюючи рішення суд
вийшов за межі позовних вимог, так як в
позові ставилось питання про визнання
за позивачами права на 10/18 часток
спадкового майна, без визначення
часток кожного. Суд не врахував, що у 1989
році внаслідок пожежі в цьому
господарстві згоріли стайня та стодола
і саме він, ОСОБА_5 за власні кошти
відбудував ці господарські будівлі, а
тому вони не повинні були увійти у
спадкову масу. На час звернення до суду
позивачі не зверталися до нотаріуса
про видачу їм свідоцтва про право на
спадщину та не отримали відмову у
видачі такого свідоцтва, а тому не мали
підстав на звернення до суду. Така
відмова отримана ними тільки 03.10.2014
року, під час оголошення перерви у
розгляді справи. З наведених мотивів
просить оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
заперечила. Апелянт ОСОБА_5, його
представник та інші особи, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлені про час і місце її
розгляду, не з'явились, що згідно ч. 2 ст.
305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 03.11.1995
року спадкоємцями майна ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року були в
рівних частинах дружина ОСОБА_7 і дочка
ОСОБА_9 Спадкове майно, на яке видано
вказане свідоцтво складалося з 1/3
частини житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель: стайні, стодоли, криниці, що
знаходяться в с. Тяпче Долинського
району. Відповідно до рішення
Долинського районного суду від 14
грудня 1999 року визнано право власності
за ОСОБА_6 з двома дітьми на 3/18 частини
житлового будинку і господарських
споруд, за ОСОБА_7 на 4/18 частини
житлового будинку і господарських
споруд, за ОСОБА_10 на 1/18 частину
житлового будинку і господарських
споруд після смерті ОСОБА_5 Враховуючи
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.11.1995 року та рішення
Долинського районного суду від 14.12.1999
року ОСОБА_7 була власником 7/18 частини
житлового будинку і господарських
споруд, що знаходяться по АДРЕСА_4
Долинського району. ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в зв'язку з чим
відкрилась спадщина по закону.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_7 є її діти - позивачі у справі.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що ОСОБА_7 на час смерті
належало 7/18 часток спірного
домоволодіння, право власності на
вказане майно у встановленому законом
порядку зареєстровано не було, тому
нотаріусом відмовлено в оформленні
права на спадщину за законом. В частині
визнання права власності на 3/18 частин
домоволодіння за ОСОБА_2 судом
відмовлено, оскільки остання прийняла
вказану частку спадкового майна після
смерті батька ОСОБА_8 і є власником цієї
частки відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 03.11.1995
року.

При цьому суд правильно керувався
нормами матеріального права, зокрема ч.
3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України.

Право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст. 392
ЦК України).

Як вбачається з матеріалів
справи, враховуючи свідоцтво про право
на спадщину за законом від 03.11.1995 року
та рішення Долинського районного суду
від 14.12.1999 року ОСОБА_7 була власником 7/18
частини житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_4
Долинського району. Після її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина
по закону. Спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_7 є її діти: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що суд
вийшов за межі позовних вимог, а на час
звернення до суду позивачі не
зверталися до нотаріуса про видачу їм
свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_7 є троє її дітей -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Спадкове майно складається із 7/18
частини житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_4
Долинського району. Тому кожному із
позивачів належить по 7/54 часток
спадкового майна, оскільки частки у
спадщині кожного зі спадкоємців за
законом є рівними.

Судом першої інстанції
правильно відмовлено ОСОБА_2 в частині
визнання за нею права власності на 3/18
частин домоволодіння, оскільки остання
прийняла вказану частку спадкового
майна після смерті батька ОСОБА_8
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 03.11.1995 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_7, яка
складається з 7/18 часток житлового
будинку, господарських будівель та
споруд в АДРЕСА_5, позивачі у
передбачений законом шестимісячний
строк прийняли заявами, відповідно:
ОСОБА_3 за № 466 від 27.07.2010 року, ОСОБА_2 за
№ 275 від 18.05.2010 року, ОСОБА_4 № 282 від
21.05.2010 року (а. с. 194-197).

Листом від 03.10.2014 року Долинська
районна державна нотаріальна контора
відмовила видати позивачам свідоцтво
про право на спадщину на 7/18 часток
зазначеного спадкового майна, що
належало ОСОБА_7, оскільки ними не
представлено свідоцтво про право
власності померлої на цю частку
житлового будинку.

В матеріалах справи міститься
технічний паспорт вказаного
домоволодіння.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини та згідно із ч.
3 ст. 1296 ЦК України відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні
відомості про те, що ОСОБА_5 за власні
кошти відбудував господарські будівлі,
тому твердження апелянта, що вони не
повинні були увійти у спадкову масу, є
необґрунтованим. Крім того, згідно
рішення Долинського районного суду від
26 квітня 1999 року в позові ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання
права власності на господарські
споруди відмовлено.

Поясненням свідків суд дав
належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а судового
рішення без зміни.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Долинського районного
суду від 16 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.