Справа № 450/1342/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4607/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Пустомитівської районної ради
Львівської області на ухвалу
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Пустомитівської
районної ради Львівської області,
Державної акціонерної компанії
«Національна мережа аукціонних
центрів» Філія Львівський аукціонний
центр» про припинення дії, яка порушує
право та визнання договору б/н від
11.11.2008 року недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Пустомитівського
районного суду Львівської області від
26 травня 2014 року клопотання ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
перебуває у власності Пустомитівської
районної ради Львівської області та
заборонено Пустомитівській районній
раді Львівської області, Державній
акціонерній компанії «Національна
мережа аукціонних центрів» його
відчужувати. Заборонено ДАК
«Національна мережа аукціонних
центрів» проводити аукціон з продажу
майна, що перебуває у власності
Пустомитівської районної ради
Львівської області, а саме: нежитлових
приміщень одноповерхової
адміністративної будівлі з мезоніном,
загальною площею 357,1 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

Дану ухвалу оскаржив голова
Пустомитівської районної ради
Львівської області - Бабій В. подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
розцінює ухвалу як незаконну та
необґрунтовану, у зв'язку з чим така
підлягає скасуванню, оскільки заявлені
позовні вимоги є немайновими, проте
оскаржуваною ухвалою районний суд
наклав арешт на нерухоме майно та
заборонено відповідачам його
відчужувати, що згідно п.1.ч.1 ст. 152 ЦПК
України може мати місце лише у позовах
майнового характеру. Вказує, що на
момент винесення оскаржуваної ухвали
судом першої інстанції не було
досліджено фактичні причини, у зв'язку
з яким потрібно забезпечити позов, не
було перевірено обґрунтування
необхідності накладення арешту на
нерухоме майно та заборони вчиняти
відповідні дії. Звертає увагу, що
заходи забезпечення позову вжиті судом
без підтвердження їх необхідності
належними та допустимими доказами
справі. Окрім того зазначає, що такий
вид забезпечення позову блокує
діяльність відповідача-2, як
організатора аукціону та призводить до
порушення договірних зобов'язань перед
відповідачем-1, оскільки стосується не
лише аукціону, що був призначений на
27.05.2014 р., а усіх потенційно можливих
аукціонів, що можуть бути призначені в
майбутньому, що суперечить приписам
абз.2 п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про
практику забезпечення позову». Також
вказує, що заборона відповідачу-2
проводити аукціон з продажу спірного
майна грубо порушує права інших осіб -
учасників аукціону, котрі сплатили
гарантійні внески в розмірі 10% від
початкової ціни продажу майна.

Просить скасувати ухвалу
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014 року
та в задоволенні заяви позивачів про
вжиття заходів забезпечення позову
відмовити.

Позивачі та представник Державної
акціонерної компанії «Національна
мережа аукціонних центрів» Філія
Львівський аукціонний центр» в судове
засідання не з'явилися, хоча про
розгляд справи повідомлялися належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 70-72 ), про причини
неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову. У заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено: причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
передбачено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22 грудня 2006 року № 9, за змістом ч. 1
ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для
забезпечення позову є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь-якої з осіб, котрі беруть участь у
справі.

Відповідно до п.4 вищенаведеної
Постанови, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися зокрема, в тому, що між
сторонами існує спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Задовольняючи клопотання позивачів
про забезпечення позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Однак колегія суддів не погоджується з
таким висновком районного суду
виходячи із наступного.

Копією матеріалів справи встановлено,
що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися з позовом Пустомитівської
районної ради Львівської області,
Державної акціонерної компанії
«Національна мережа аукціонних
центрів» Філія Львівський аукціонний
центр» про припинення дії, яка порушує
право та визнання Договору б/н від
11.11.2008 року недійсним, у якому просять
зобов'язати відповідачів припинити дії
щодо проведення аукціону з продажу
нежитлових приміщень за адресою:
АДРЕСА_1 та визнати договір б/н від
11.11.2008 р. між Пустомитівською районною
радою Львівської області та Державною
акціонерною компанією «Національна
мережа центрів» недійсним.

Із наведеного вбачається, що заявлені
позивачами вимоги є немайновими, на що
при постановленні оскаржуваної ухвали
районний суд уваги не звернув, що
суперечить пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» від 22 грудня 2006
року № 9, яким передбачено, що згідно з
п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Окрім того, як вбачається із позовної
заяви, вимога щодо зобов'язання
відповідача припинити дії щодо
проведення аукціону з продажу
нежитлових приміщень за адресою:
АДРЕСА_1 вирішена ухвалою
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014
року при забезпеченні позову.

Районний суд на зазначені положення
увагу не звернув і прийшов до
помилкового висновку про те, що заяву
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
забезпечення позову слід задовольнити.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що ухвалу
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014 року
слід скасувати та відмовити в
задоволенні заяви позивачів про
забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу і
постановити нову.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст.312,
ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Пустомитівської районної ради
Львівської області задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського
районного суду Львівської області від
26 травня 2014 року скасувати та в
задоволенні заяви про забезпечення
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та в
касаційному порядку оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська