Справа № 344/1126/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2447/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу та
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру та зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування квартирою, визнання права
власності на частки квартири та
виселення з квартири, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
16 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
сул з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу та
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, з яким вона
проживала однією сім'єю без шлюбу з
листопада 1994 року. Зазначала, що у них
був спільний побут, мали спільний
сімейний бюджет, спочатку вони
проживали в гуртожитку, а з 2001 року,
після проведеного за спільні кошти
переобладнання нежитлового приміщення
колясочної першого поверху в будинку
АДРЕСА_1, за яку спільно сплачували
комунальні послуги.

Посилаючись на те, що в 2008 році вони
спільно приватизували квартиру спірну,
проте свідоцтво про право власності
було видано тільки на ОСОБА_6 і після
його смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як
спадкоємці першої черги не визнають
їхнього права спільної сумісної
власності та подали заяви в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини, просила встановити факт її
проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без
шлюбу з листопада 1994 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ними право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування квартирою та виселення з
квартири та з врахуванням збільшених
позовних вимог, просив зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення, витребувати від
відповідачки оригінал свідоцтва про
право власності від 27.05.2008 року,
технічний паспорт, витяг з Єдиного
реєстру нерухомого майна та інші
документи на зазначене нерухоме майно
і визнати за ним право власності на
спірну квартиру.

24.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 та посилаючись на те,
що він є спадкоємцем по праву спадкової
трансмісії на 1/2 частину
вищезазначеної квартири після смерті
ОСОБА_5, просив визнати за ним право
власності на зазначену частину
квартири, зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоду користуванні та виселити її
з квартири АДРЕСА_1

Ухвалами Івано-Франківського міського
суду від 10.12.2013 року у зв'язку з смертю
відповідача ОСОБА_5 судом залучено до
участі в якості відповідача ОСОБА_4 та
об'єднано позови в одне провадження.

13.03.2014 року ОСОБА_3 зменшив позовні
вимоги та просив визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, зобов'язати її не чинити
перешкоди в користуванні та виселити
ОСОБА_2

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 16 жовтня 2014 року первісний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу та визнання права
спільної сумісної власності на
квартиру задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 01
січня 2004 року по 27 травня 2012 року.

У задоволенні решти вимог первісного
позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 107 грн. 30
коп. судового збору.

У задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування квартирою, визнання права
власності на частки квартири та
виселення з квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення в
частині відмови у задоволенні її
позовних вимог про визнання права
спільної сумісної власності на
квартиру, ОСОБА_2 посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи і на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що згідно
ч. 2 ст. 21 СК України проживання
однією сім'єю жінки та чоловіка без
шлюбу не є підставою для виникнення у
них прав і обов'язків подружжя. Вважає,
що жінка та чоловік, які спільно
проживають без шлюбу, не наділені
правами і обов'язками подружжя,
натомість наділені правами і
обов'язками. як особи, які проживають
однією сім'єю.

Тому, встановивши факт їхнього з ОСОБА_6
спільного проживання однією сім'єю без
шлюбу, суд першої інстанції повинен був
визнати за нею право спільної сумісної
власності на спірну квартиру.

Також судом невірно застосовано норми
матеріального права, оскільки ч. 1 ст. 1264
ЦК України встановлює правила
спадкування для спадкоємців четвертої
черги.

Зазначає, що вона є таким спадкоємцем
щодо другої частини квартири, нажитої
за час спільного проживання з ОСОБА_6, в
той же час, на 1/2 квартири вона
претендує не в порядку спадкування, а
шляхом визнання даної квартири
спільною сумісною власністю.

Крім того, суд першої інстанції не дав
жодної правової оцінки заяві ОСОБА_5
від 31.12.2012 року, в якій він визнав її
позовні вимоги, а тому правонаступник
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 повинен був після
вступу у справу виконувати всі дії,
вчинені особою, яку він замінив.

Проте, він звернувся із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування квартирою та визнання
права власності на 1/2 частку квартири
та виселення.

Посилаючись на наведене, просить
рішення суду в частині відмови в
задоволенні її позовних вимог про
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_7 апеляційну
скаргу підтримали з вищенаведених
мотивів.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8
проти задоволення апеляційної скарги
заперечили, просять рішення суду
залишити без зміни.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
хоча про час та місце судового розгляду
належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 в частині
визнання за нею права спільної
сумісної власності на квартиру, суд
першої інстанції виходив з того, що у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини
і оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем
четвертої черги, вона не має права на
спадкування за умовами ч. 1 ст. 1261 ЦК
України, в порядку першої черги.

Проте, такий висновок суду зроблено в
порушення норм матеріального права,
оскільки судом застосовано закон, який
не поширюється на дані правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2
посилаючись на норми ст. 74 СК України,
зазначала, що квартира була набута за
час спільного проживання з ОСОБА_6, а
тому належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Так, згідно із ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 27 травня 2008 року, виданого
госпрозрахунковою групою з
приватизації державного житлового
фонду, ОСОБА_6 на праві приватної
власності належала квартира АДРЕСА_1.

Квартира приватизована згідно із
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Законом України N 2913-VI від 11.01.2011 року,
який набрав чинності 08.02.2011
року, ст. 61 СК України було доповнено
частиною п'ятою, якою введено норму про
те, що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є житло, набуте
одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 2 ЦПК України
цивільне судочинство в здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право». Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотньої дії в
часі.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) встановлено, що за
загальновизнаним принципом права, який
закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Закріпивши
положення щодо неприпустимості
зворотної дії в часі законів та інших
нормативно-правових актів, Конституція
водночас передбачає їх зворотну дію у
часі у випадках, коли вони пом'якшують
або скасовують юридичну
відповідальність особи.

Законом від 17 травня 2012 р. N 4766-VI «Про
внесення змін до Сімейного кодексу
України щодо майна, що є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка»
режим майна подружжя, набутого
внаслідок приватизації, знову змінено.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК
житло та земельна ділянка, набуті за
час шлюбу внаслідок приватизації, є
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка. Частину 5 ст. 61 СК виключено.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6
приватизував квартиру відповідно до
Закону «Про приватизацію державного
житлового фонду» до прийняття Закону
України N 2913-VI від 11.01.2011 року, яким
введена ч. 5 ст. 61 СК України, а в самому
Законі немає вказівки про зворотну дію
даної норми в часі, підстав для
визнання приватизованої квартири
спільною сумісною власністю немає.

Враховуючи, що суд першої інстанції,
відмовляючи в частині позову про
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру, застосував
норму ч. 1 ст. 1261 ЦК України, яка не
поширюється на дані правовідносини, та
відмовив в позові з тих підстав, що
ОСОБА_2 не має права на спадкування
в порядку першої черги, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в оскаржуваній
частині підлягає до скасування з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в позові з тих
підстав, що спірна квартира не об'єктом
права спільної сумісної власності,
оскільки набута ОСОБА_6 внаслідок
приватизації.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 16 жовтня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання права спільної
сумісної власності на квартиру
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 -
відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський