Провадження №2/761/6513/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова
А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
Житлово-будівельного кооперативу
«Восток» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, -

в с т а н о в и в :

Позивач ЖБК «Восток» звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1
(надалі відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі
відповідач 2), ОСОБА_3 (надалі відповідач
3), ОСОБА_4 (надалі відповідач 4), ОСОБА_5
(надалі відповідач 5), в якому просив суд
з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 09.10.2014 року стягнути
солідарно з відповідачів на свою
користь суму заборгованості за
житлово-комунальні послуги - 13 623,50 грн.;
інфляційні нарахування у розмірі - 9314,94
грн., 3,0 % річних в сумі - 2954,15 грн., а також
понесені судові витрати в сумі - 328 грн.
та витрати на правову допомогу в сумі -
2192,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідач 1 є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій вона
та відповідачі 2-5 зареєстровані і
проживають, але не сплачують в повному
обсязі плату за комунальні послуги та
послуги за утримання будинку. Так, за
час проживання у вказаній квартирі
відповідачам надавались комунальні
послуги, а саме холодне водопостачання,
гаряче водопостачання, користування
тепловою енергією, газ, вивезення
побутових відходів, водовідведення,
газ, а також інші послуги з утримання
будинку та прибудинкової території.

До того ж відповідач щомісяця
отримував від позивача рахунки на
оплату квартирної плати та комунальних
послуг, однак платежі здійснювали не
регулярно, внаслідок чого за період з
01.01.2001 року по 01.06.2014 року утворився борг
в розмірі - 13623,50 грн., а оскільки
відповідачі у добровільному порядку
борг не погашають, позивач вимушений
був звернутися до суду за його
примусовим стягненням, а також просив
суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 %
річних.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з викладених у позовній
заяві в останній редакції підстав.
Зазначив, про необхідність стягнення з
відповідачів усіх нарахованих сум, сум
за надання правової допомоги,а підстав
для задоволення клопотання
відповідача про застосування строку
позовної давності не вбачав, оскільки
вказаний строк переривався
відповідачем сплатою коштів за надані
послуги у межах 3-х річного терміну за
увесь період.

Відповідач 1 та його представник в
судовому засіданні позов не визнали та
суду пояснили, що борг розрахований
невірно з порушенням строку позовної
давності, який просили суд застосувати.
Суми боргу нараховані у різних
документах позивача по-рідному,
вважаючи суму боргу значно нижчою, ніж
вказана у позову позивачем.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, позивач - ЖБК «Восток» (далі -
Позивач) є юридичною особою, що
зареєстрована у державних органах у
відповідності до вимог законодавства
України та відповідно до п.г ст.50
Статуту вправі отримувати та стягувати
внески членів кооперативу на
утримання, експлуатацію, капітальний
ремонт будинку і платежів за
комунальні послуги та інші послуги.

Також, встановлено, що між позивачем та
КП «Головний обчислювальний центр»
КМДА від 2005 року укладено договір на
розщеплення і перерахування
комунальних платежів населення з
рахунку позивача.

Між позивачем та
Київжиттеплокомуненерго» було
укладено договір про постачання
теплової енергії у гарячій воді від 1992
року по будинку по АДРЕСА_1, зі змісту
якого вбачається про отримання
вказаних послуг позивачем для
мешканців вказаного будинку.

Також, у відповідності до договору від
1997 року між позивачем та ДКО
«Київводоканал» передбачено отримання
відповідних послуг по водопостачанню і
водовідведенню до мешканців вказаного
будинку.

З викладених обставин, ЖБК «Восток»
позивач є належним позивачем і тому
вправі стягувати відповідні кошти за
комунальні послуги з їх споживачів,
зокрема мешканців будинку АДРЕСА_1,
якими в тому числі є відповідачі.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, тільки відповідачу
ОСОБА_1 належить на праві приватної
власності квартира АДРЕСА_2, що не
заперечується сторонами і
підтверджується відповідними
правовстановлюючими документами і
поясненнями самого відповідача в
судовому засіданні.

Згідно довідки Форми №3 від 27.07.2014 року
ЖБК «Восток» у вказаній квартирі
зареєстровані як відповідач 1, так і
інші відповідачі (а.с.11).

Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар
утримання майна покладається на
власника, а саме: власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 151, 162 Житлового
кодексу Української РСР громадяни, які
мають у приватній власності жилий
будинок (квартиру), зобов'язані
забезпечувати його схоронність,
провадити за свій рахунок поточний і
капітальний ремонт, утримувати в
порядку придомову територію. Плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

З викладеного вбачається, що обов»язок
по сплаті заборгованості за
житлово-комунальні послуги має бути
покладена виключно на власника
квартири відповідача 1 ОСОБА_1, а тому
законних підстав для стягнення
заборгованості з інших відповідачів 2-5
немає.

Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник. Одним
із обов'язків споживача є здійснення
оплати за житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом (ч.3 ст.20 Закону).

За змістом ст. 32 зазначеного Закону
плата за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно, розмір плати
за комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України
плата за користування житлом
/квартирна плата/ обчислюється
виходячи із загальної площі квартири, а
плата за комунальні послуги
/водопостачання, газ, та інші послуги/
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами у відповідності до кількості
проживаючих в квартирі осіб.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992
р. «Про механізм впровадження Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Судом встановлено, позивачем було
вірно та відповідності до встановлених
тарифів проведені щомісячні
нарахування за послуги опалення в
розмірі - 3.10 грн. за 1 кв.м. та за
утримання будинку і прибудинкової
території в сумі - 0,76 грн. за 1.кв.м.,
виходячи із загальної площі квартири
відповідача ОСОБА_1 в 44,1 кв.м.

Однак, в порушення вимог вказаного
законодавства відповідач, будучи
власником вказаної квартири, не
виконуючи належним чином зобов»язання
з його утримання, має заборгованість по
оплаті за житлово-комунальні послуги.

В той же час, в судовому засіданні
відповідачем 1 було заявлено
клопотання про застосування позовної
давності, яке є обґрунтованим та
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, що його порушила. Згідно ч.5
вказаної статті за зобов»язанням з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як вбачається з позовної заяви, ЖБК
«Восток» звернулось до суду з позовом
до відповідачів про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги 30.07.2014 року. Суд не вважає
звернення до суду із заявою про видачу
судового наказу позивачем поважною
причиною пропуску позовної давності,
оскільки за правилами ч.5 ст.261 ЦК
України сума заборгованості має бути
обрахована в межах загального строку
позовної давності до звернення ЖБК
«Восток» до суду з 01.08.2011 року по 01.06.2014
року з урахуванням позовних вимог в
частині стягнення суму боргу по 01.06.2014
року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора вимагати сплату грошей за
надані послуги.

За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З врахуванням наведеного та згідно
розрахунку боргу, зробленого
бухгалтерією позивача, то в межах
позовної давності за період з 01 серпня
2011 року по 01 червня 2014 року підлягає
стягненню з відповідача 1 сума
заборгованості за житлово-комунальні
послуги в розмірі - 1845 гривень 25 коп. та
на вказану суму проведені інфляційні
нарахування у розмірі - 185 грн. 45 коп. та
3% річних від суми боргу у розмірі - 55
гривень 36 коп., всього - 2086,06 грн.

При цьому для розрахунку індексу
інфляції за вказаний період на суму
боргу судом брався до уваги середній
індекс інфляцій - 100,5 %.

При цьому за вказаний період
розрахунки позивача відповідають
встановленим тарифам і перевірені
судом, тому твердження представника
відповідача про їх не співпадання із
сумами в платіжних документах є
необґрунтованими, оскільки за кожний
місяць обрахованого позивачем періоду,
де відповідач сплачувала кошти, ці дані
вказані у довідках-таблицях оплат за
житлово-комунальні послуги.

В судовому засіданні представник
позивача надав суду розрахунки витрат
на правову допомогу згідно договору
№12.06 від 12.06.2014 року про надання
юридичних послуг, укладеного між
позивачем ЖБК «Восток» та ТОВ
«Київський центр права» із строком дії
до 01.06.2014 року. Згідно умов п.4.1, 42
вказаного договору оплачуються
послуги за участь у судових засіданням
у судових інстанціях та складання
документів, в тому числі за заяву про
видачу судового наказу - 812 грн. за 1
годину 40 хв. роботи і за складання
позовної заяви в сумі - 568,40 грн. На
підставі вказаного договору
представником позивача було надано
відповідні розрахунки із підписом
голови правління ЖБК «Восток».

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Окрім того, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для стягнення з відповідача 1
витрат за правову допомогу в частині за
складання заяви про видачу судового
наказу, оскільки така заява не
предметом розгляду у цьому судовому
засіданні. Також відсутні підстави для
стягнення коштів на користь позивача
за участь у судових засіданнях, так як
присутній в засіданнях по цій справі
представник діяв у справі виключно як
представник ЖБК «Восток» по
довіреності вказаної юридичної особи
та не надав суду ніяких належних
доказів його перебування у трудових
відносинах і представництво інтересів
ТОВ «Київський центр права», яке є
стороною договору про надання
юридичних послуг від 12.06.2014 року і на
рахунок якого позивач перерахував
кошти за відповідні послуги.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, то судові витрати
присуджуються пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, на
користь позивача підлягає стягненню
лише витрати на правову допомогу від
суми - 568,40 грн. за складання позовної
заяви у цій справі, що відповідно до
задоволеної частини позовних вимог в
розмірі - 2086,06 грн. (це 8% від заявленої до
стягнення суми - 25 892,59 грн.) від
загальної суми таких витрат становить -
46 грн. 91 коп.

Даючи юридичну оцінку зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, а тому з
відповідача 1 підлягає стягненню на
користь позивача заборгованості за
житлово-комунальні послуги за період з
01 серпня 2011 року по 01 червня 2014 року в
розмірі - 1845 гривень 25 коп. та на вказану
суму проведені інфляційні нарахування
у розмірі - 185 грн. 45 коп. та 3% річних від
суми боргу у розмірі - 55 гривень 36 коп.;
витрати на правову допомогу в розмірі -
46 грн. 91 коп.,

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215,
217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 257,
264, 267, 322, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 815, 901, 903 ЦК
України, ст. ст. 64, 66, 67, 68, 156, 162 ЖК
України; ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Житлово-будівельного
кооперативу «Восток» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Житлово-будівельного кооперативу
«Восток» за період з 01 серпня 2011 року
по 01 червня 2014 року суму заборгованості
за житлово-комунальні послуги в
розмірі - 1845 гривень 25 коп. та на вказану
суму проведені інфляційні нарахування
у розмірі - 185 грн. 45 коп. та 3% річних від
суми боргу у розмірі - 55 гривень 36 коп.;
витрати на правову допомогу в розмірі -
46 грн. 91 коп., судовий збір у розмірі - 243,
60 коп., а всього в розмірі - 2 376 (дві
тисячі триста сімдесят шість) 57 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: