№ 336/5774/14-ц
пр. № 2/336/2618/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача
Герасимчук В.В., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському району
в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Шевченківському району
як орган опіки та піклування
звернулась з позовом в інтересах
малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
вказавши, що мати дітей - відповідач
ОСОБА_6 не виконує своїх обов'язків по
утриманню, вихованню неповнолітніх
дітей, оскільки не створила їм належним
матеріально-побутових умов проживання,
у зв'язку з чим просить позбавити
відповідачку батьківських прав щодо її
дітей та передати їх органу опіки та
піклування для вирішення їх подальшої
долі, покласти на відповідача судові
витрати на користь держави.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримала, пояснивши додатково, що в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де
фактично мешкала ОСОБА_2 разом з дітьми,
також мешкають її мати ОСОБА_7, яка була
позбавлена батьківських прав щодо
своїх дітей, а також періодично
мешкають ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 Зазначена квартира
перебуває у непридатному для
проживання стані, оскільки є дуже
брудною, зайнятою старими непридатними
речами, водопостачання відсутнє. З
цього приводу сусіди неодноразово
скаржились, однак, будь-якого ефекту це
не дало, мешканці квартири двері нікому
не відчиняють, самі виходять на двір
через вікно, до кварири можна потрапити
лише за допомогою працівників міліції.
Також представник позивача посилалась,
що ОСОБА_2 до того, як дітей помістили до
державних закладів, отримувала
державну допомогу на дітей як одинока
мати та мала можливість створити їм
належні умови проживання, їй
неодноразово вказували на
необхідність прибрати в квартирі або
знайти інше житло, придатне для
помешкання дітей, однак, вона нічого не
зробила.

Прокурор в судовому засіданні 09.09.2014
року позовні вимоги підтримала на
заявлених позивачем підставах.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечувала, пояснила, що
дійсно в квартирі, де зареєстровані
вона та діти умови для проживання такі,
як зазначив представник позивача,
однак, після оголошення судом перерви
вона працевлаштувалась та знайшла
кімнату для проживання дітей, однак,
фактично на цей час вона мешкає у
подруги, договору оренду житлового
приміщення не має, можливості органу
опіки та піклування провести
обстеження цього приміщення не надала.
Також відповідач вказала, що до дітей
ставиться добре, постійно їх відвідує
та бажає брати участь у їх вихованні.

При вивченні наданих сторонами доказів
судом встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_2 є матір'ю трьох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що надані
свідоцтва про народження (а.с. 11, 12, 13),
відомості про батьків усіх дітей
внесені відповідно до ст. 135 СК України.

Відповідно до довідок від 06.10.2014 року на
час розгляду справи ОСОБА_2 з 12.06.2014 року
працює машиністом конвеєра ПАТ
«Запоріжнерудпром», її середній
заробіток складає 2035 гривень на місяць.

Як вбачається з довідок КУ
«Запорізький обласний спеціалізований
будинок дитини «Сонечко» Запорізької
міської ради від 04.01.2014 року та від
03.02.2014 року (а.с. 15), де перебувають
малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
характеристики КЗ «Запорізький
обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей» Запорізької обласної ради, де
знаходиться ОСОБА_3, всі діти
страждають на ряд захворювань, а
малолітня ОСОБА_4 також має і затримку
психо-мовленнєвого розвитку.

ОСОБА_3., 2003 року народження, до моменту
потрапляння до центру реабілітації
дітей, навчався у ЗОШ № 4 м. Запоріжжя.
Відповідно до характеристики
директора вказаного навчального
закладу (а.с. 22 з обох сторін) під час
перебування у ньому ОСОБА_3 навчався
незадовільно, мав неохайний вигляд, у
нього не сформовані
санітарно-гігієнічні навички.
Відповідач ОСОБА_2 не цікавилась його
навчанням, розвитком та вихованням, не
відвідувала батьківські збори та не
спілкувалась з класним керівником.

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов від 30.05.2014 року,
характеристики МКП «Основаніє» від
10.02.2014 року (а.с. 17) в двокімнатній
квартирі АДРЕСА_1, де зареєстрована
відповідач разом з дітьми, постійно чи
періодично мешкають семеро осіб, не
враховуючи малолітніх дітей
відповідача, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9 та
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10

Вказана квартира перебуває у
антисанітарному стані, на підлозі ями
та шар бруду, все завалено брудними
речами та сміттям, меблі непридатні для
використання, холодильник не працює,
холодне та гаряче водопостачання,
водовідведення відсутнє (відключене за
борги), тощо.

Як вбачається з характеристики МКП
«Основаніє», а також актів обстеження
житлово-побутових умов від 30.08.2013 року
та від 30.01.2014 року, до подання позову до
суду комісією у справах дітей
неодноразово обстежувалось місце
проживання відповідачки та її родини,
при цьому протягом року будь-яких
позитивних змін у стані квартири не
відбулось.

При вирішенні спору суд виходить з
такого

Згідно ст. 150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Стаття 8 Закону України "Про охорону
дитинства" зазначає, що кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Стаття 3 Конвенції про права дитини від
20.11.1989 року, ратифікованої Постановою
Верховної ради України № 789 від 27.02.1991
року, вказує, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції визнається право
кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Проаналізувавши вивчені по справі
докази, заслухавши учасників
провадження, враховуючи висновок
органу опіки та піклування, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_2 батьківські
обов'язки належним чином не виконує,
навіть мінімально необхідні побутові
умови, необхідні для повноцінного
фізичного та психологічного розвитку
дітей, не створила, протягом тривалого
часу при наявності такої можливості
будь-яких позитивних змін в цьому
напрямку не спостерігалось.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін ОСОБА_2 має стабільний
заробіток, а до недавнього часу також
отримувала допомогу при народженні
останньої дитини, а також як
мати-одиначка державну допомогу на
трьох дітей, однак, не враховуючи на
наявність матеріальної можливості,
проігнорувала численні звернення
органу опіки та піклування щодо
необхідності забезпечення належних
умов проживання для дітей.

Також судом враховується, що за
клопотанням відповідачки судом
оголошувалась перерва у слуханні
справи з метою надання ОСОБА_6П.
можливості знайти належне житло та
надати органу опіки та піклування
доступу для його обстеження, однак,
відповідачка так цього і не зробила, що,
на думку суду, свідчить про небажання
вчинення нею активних дій для
забезпечення дітям належних умов
проживання.

Все вищезазначене переконує суд у
наявності підстав для задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району в інтересах
малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11,
батьківських прав щодо малолітніх
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Передати малолітніх ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на опікування
органу опіки та піклування - Районній
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 гривень (двісті сорок три гривні 60
коп).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк

03.12.2014