Номер провадження: 22-ц/785/6508/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Сілуковій В.В., Решетник
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
власності та стягнення грошової
компенсації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 02 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3
Уточнивши свої позовні вимоги в
процесі розгляду справи, позивач
просив суд припинити його право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, та стягнути зі ОСОБА_3 на свою
користь ринкову вартість 1/3 частини
квартири в розмірі, що еквівалентний
15209 доларів США, в гривні за курсом НБУ
на день ухвалення рішення, а також
стягнути компенсацію судових витрат. В
обґрунтування позову позивач та його
представник посилались на те, що
відповідач проживає в спірній квартирі
з багаточисельною ріднею, перешкоджає
позивачу належно користуватися своєю
часткою, та оскільки позивачу належить
менша, 1/3 частина квартири, яка не може
бути виділена в натурі, то він бажає
отримати грошову компенсацію за свою
частку з наступним припиненням права
власності на зазначену частку
квартири.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на відсутність у
відповідача на теперішній час грошових
коштів.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 02 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено. Припинено
право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1. Стягнуто зі ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 ринкову вартість 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, у розмірі
179085,98 грн., що еквівалентно 15209 доларів
США. Стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду від 02 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує
представник позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення
суду зміні з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є: порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або

процесуального права.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову у вище наведеній
редакції, суд першої інстанції, виходив
з того, що спірна квартира знаходиться
у спільній частковій власності, що
належна позивачу частка виділу в
натурі не підлягає, і що позивач згоден
та має право на отримання грошової
компенсації вартості належної йому
частки нерухомого майна.

З основними висновками суду колегія
погоджується, частково не погоджуючись
з викладенням резолютивної частини
рішення.

За змістом ст.ст.3,13,319,358 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність і розумність; цивільні
права особа здійснює у межах наданих їй
договором або актами цивільного
законодавства, не допускаються дії
особи, що вчиняються з наміром
зловживання правом; власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд; усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав; право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. У
відповідності зі ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_2 є власником 1/3
частини спірної квартири на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 05.06.2003р.(а.с.5-6) Відповідач
ОСОБА_3 є власником 2/3 частин спірної
квартири на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 12.11.2012р.(а.с.37-39)
Вбачається, що сторони тривалий час не
досягли згоди щодо порядку
користування квартирою. Спірна
квартира є двохкімнатною, загальною
площею 53,8 кв. житловою площею - 29, 4 кв. м..
За технічним паспортом вона
складається із кімнати площею 11,8 кв. м
та кімнати площею 17,6 кв. м. (а.с.40-41)
Відтак, на співвласника з 13 часткою
припадає 17,93 загальної площі квартири і
9,8 кв. м житлової площі. Решта припадає
на співвласника з 23 частки.

За висновком будівельно-технічної
експертизи № 420 від 18.04.2014 року виділ в
натурі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1
технічно неможливий, досліджувана
квартира є неподільною. Вартість 1/3
частини квартири складає 15209 дол. США,
що еквівалентно 171100 грн. по курсу НБУ
на дату оцінки. (а.с.62-65)

Враховуючи встановлене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що передбачене
частиною 2 ст. 364 ЦК України право
співвласника на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні не може бути обмежене іншим
співвласником, і такому його праву як
співвласника, що виділяється,
кореспондується обов'язок іншого
співвласника сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду справи судом. При цьому
зазначеною нормою передбачено, що
обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки. Водночас не
передбачається обов'язковість згоди
іншого співвласника на такий виділ та
залежність від його мотивів, наприклад:
забезпечення іншим житлом, відсутність
грошових коштів, можливість визначити
порядок користування…, на що
посилається відповідач та його
представник. Їх доводи з цього приводу
є неспроможними.

Разом з тим, колегією суддів
встановлено, що відповідач не є
інвалідом, працює
електрогазозварником в ТОВ МП
«Брокерська фірма «Бастма», його
дружина та дорослі діти також мають
свої доходи; і їм на праві власності
належить 17/100 частин житлового будинку
з господарчими спорудами в с.
Доброолександрівка Овідіопольського
району Одеської області. (а.с.112,117,118-139)
Представник відповідача визнала, що у
спірній квартирі відповідач ОСОБА_3
мешкає складом сім'ї - 5 осіб, разом зі
своєю дружиною та з сім'єю одного із
своїх дорослих дітей. Право власника
використовувати житло для власного
проживання та для проживання членів
своєї родини є безспірним і випливає зі
змісту ст.383 ЦК України. Разом з тим,
заслуговують на увагу водночас і
доводи позивача про нестерпність
власне його умов проживання при
наявності такої кількості мешканців в
спільній двохкімнатній квартирі
(враховуючи спільне використання ними
усіма місць загального користування
(кухні, санвузла)). (а.с.2) Окрім того, із
матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що позивач пропонував
відповідачу різні варіанти вирішення
спору щодо спільного нерухомого майна,
зокрема спільний продаж квартири,
придбання позивачем 2/3 частин квартири
тощо. Судом апеляційної інстанції на
прохання сторін також надавався їм час
для мирного врегулювання спору, проте
сторони згоди не досягли. Колегія
суддів вважає, що при вирішенні таких
справ, крім спеціальної норми, слід
керуватися і загальними засадами
цивільного законодавства ( ст. 3 ЦК) щодо
справедливості, добросовісності, та
розумності з урахуванням прав і
інтересів усіх співвласників.

А тому, з огляду на вищенаведене,
колегія суддів прийшла до висновку, що
відсутні підстави вважати, що позивач
діє недобросовісно, що він зловживає
наданим йому ч. 2 ст. 364 ЦК України
правом, що стягнення грошової
компенсації завдасть відповідачу
істотної і непомірної шкоди. Доводи
відповідача та його представника з
цього приводу є необґрунтованими.

Разом з тим, за роз'ясненням Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009р. «Про судове рішення у
цивільній справі» (п.8.13) ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій ст. 215
ЦПК…; резолютивна частина рішення
повинна мати вичерпні, чіткі,
безумовні й такі, що випливають із
встановлених фактичних обставин,
висновки по суті розглянутих вимог і
залежно від характеру справи давати
відповіді на інші питання, зазначенні в
ст.ст.215-217 ЦПК України.

Вбачається, що ухвалюючи рішення
про припинення права власності ОСОБА_2
на 1/3 частину квартири, та про стягнення
на його користь грошової компенсації з
відповідача, суд 1-ої інстанції не
вирішив питання переходу права
власності на частку від позивача до
відповідача після сплати останнім
грошової компенсації. Доводи
відповідача в апеляційній скарзі з
цього приводу колегія суддів визнає
слушними, і вважає за необхідне
резолютивну частину рішення суду
доповнити вирішенням зазначеного
питання.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.3,309,313-316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 02 червня 2014 року
змінити.

Доповнити резолютивну частину
рішення після слів «що еквівалентно 15209
доларів США» реченням:

«Після сплати ОСОБА_2 ринкової
вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1
право власності на належну йому 13
частину квартири передати ОСОБА_3.»

У решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін