БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
провадження № 2/361/2071/14, cправа № 361/5096/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» жовтня 2014 року
м.Бровари Київської
області

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого -
судді Василишина В.О.,

при секретарі -
Волівецькій К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 й редакції газети
«Великодимерська громада» про захист
честі, гідності, ділової репутації, а
також про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним вище позовом, який
обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
щотижневим виданням газети
«Великодимерська громада», яка
виходить за підтримки
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
надруковано у черговому номері цієї
газети НОМЕР_1 на четвертій сторінці
статтю «Аби в майбутньому уникати
порушень». Авторами статті є
співвідповідачі ОСОБА_2 й
ОСОБА_3 У цій статті наведені обставини,
які не мають документальних
підтверджень про порушення нею
положень Закону України «Про вибори
Президента України», є неправдивими й
такими, що принижують її честь,
гідність та ділову репутацію.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджується,
що інформація, яка міститься у
наголошеній статті газети
«Великодимерська громада» про
порушення нею положень Закону України
«Про вибори Президента України»
щодо розміру визначеного для
голосування приміщення, порушень при
встановленні скриньок для голосування,
внесення виправлень у протоколи
підрахунку голосів виборців,
перебування у приміщенні виборчої
дільниці сторонніх осіб, зловживання
службовим становищем при вирішенні
питання про видалення із дільничної
виборчої дільниці офіційних
спостерігачів, підвищення нею голосу
на офіційних спостерігачів є
недостовірною й не підтвердженою.
Викладені у статті відомості
принижують її честь, гідність та ділову
репутацію, оскільки їх характер
створює негативне враження та
відношення до неї зі сторони
односельців. Просить суд: - визнати, що
інформація, яка розміщена у статті
газети «Великодимерська громада» є
недостовірною, завдає шкоди її діловій
репутації й принижує її честь та
гідність; - зобов'язати авторів статті
ОСОБА_2 й ОСОБА_3 за власний рахунок
спростувати недостовірну інформацію,
яка поширена ними ІНФОРМАЦІЯ_1 у
щотижневому виданні газети
«Великодимерська громада» у номері
НОМЕР_1 на четвертій сторінці у статті
«Аби в майбутньому уникати порушень» у
спосіб, найбільш близький до способу її
поширення, шляхом публікації їхнього
офіційного вибачення перед нею про те,
що поширена інформація відносно неї є
недостовірною, не відповідає
дійсності, порушує її права та свободи,
ганьбить її честь, гідність та ділову
репутацію на шпальтах цієї газети у
строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня
набрання судовим рішенням законної
сили; - стягнути із відповідачів на її
користь моральну шкоду в розмірі - 5 000
грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала й просила його
задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2 й ОСОБА_3 позов не визнали та
просили у його задоволенні відмовити.

У судове засідання відповідач редакція
газети «Великодимерська громада»
представника не направила. Про день,
час та місце розгляду справи
повідомлявся у встановленому
цивільним процесуальним законом
порядку. Причини неявки до суду не
повідомлені.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі та з'явилися у судове
засідання, дослідивши зібрані по
справі докази, судом встановлені
наступні факти й відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в №
НОМЕР_1 щотижневої газети
«Великодимерська громада»
опубліковано на четвертій сторінці
статтю під назвою «Аби в майбутньому
уникати порушень». Авторами цієї
статті вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У статті зазначається: «Що можна
сказати загалом про вибори на цій
дільниці? В цілому вони пройшли без
значних недоліків, які б могли
негативно вплинути на волевиявлення
громадян. Трохи дивно було бачити у
якості кабінок для голосування цілі
кабінети (виборча дільниця знаходилась
в лікарні). Саме приміщення явно замале
для 1805 виборців, які б мали теоретично
проголосувати. Відповідно до ЗУ «Про
вибори Президента України» така
виборча дільниця є ВЕЛИКОЮ і площа
приміщення для голосування має бути не
менше 90 кв.м. Крім того, має бути не
менше 4-х стаціонарних виборчих
скриньок.

От на цьому етапі і виникло перше
непорозуміння - одну із скриньок
розмістили не в полі зору членів
дільничної виборчої комісії та осіб,
які відповідно до Закону мають право
бути присутніми в приміщенні для
голосування. Але все ж на наше
зауваження скринька була встановлена в
центрі фойє.

Крім того, така виборча дільниця має
бути обладнана не менше ніж шести
кабінками для голосування. Наразі були
тільки 4, і тому час від часу декому із
виборців доводилось чекати своєї
черги, щоб пройти в кабінку-кабінет.
Дехто не чекав і голосував прямо біля
скриньок.

Чомусь від самого початку, голова ДВК
ОСОБА_1 поставилась до нас досить
упереджено. Якось болісно реагувала на
слушні зауваження, як-то - переставити
скриньку на потрібне місце, намагалась
заборонити огляд спостерігачами
кабінок-кабінетів тощо.

У подальшому вже під час написання
підсумкових протоколів взагалі
спробувала випровадити нас за межі
приміщення, зривалася на крик тощо.

Не знаємо, ким працює пані ОСОБА_1, але
один із членів ДВК ОСОБА_4, зауважила
нам, що у неї юридична освіта. Чому тоді
ОСОБА_1 порушувала закон, залишається
загадкою. Наприклад, відповідно до п.11
ст.69 ЗУ «Про вибори Президента України»
позбавити офіційного спостерігача
права бути присутнім на виборчій
дільниці можна тільки у випадках, коли
спостерігач: 1) безпідставно
втручається в роботу виборчої комісії,
чинить дії, що порушують законний хід
виборчого процесу або неправомірно
заважають членам виборчої комісії
здійснювати свої повноваження; 2)
заповнює замість виборця (у тому числі
і на його прохання) виборчий бюлетень; 3)
є присутнім при заповненні виборцем
виборчого бюлетеня у кабіні (кімнаті)
для таємного голосування або іншим
чином порушувати таємницю голосування.

Звісно, що ніхто таких дій не робив. Але
голова комісії в порушення вимог п.11
ст.69 без винесення будь-якого
попередження відразу склала постанову
про позбавлення права перебування
офіційних спостерігачів на виборчій
дільниці, і поставила це питання на
голосування.

Тут потрібно звернути увагу читача на
чітко визначений законом порядок
позбавлення права перебування
офіційного спостерігача на виборчій
дільниці. Спочатку має йти
попередження, а тільки потім, у разі
повторного грубого порушення - має
ставитись питання про позбавлення
права перебування на дільниці. Все в
законі прописано чітко. Іншого порядку,
а тим паче самовільно встановленого
ОСОБА_1, бути просто не може. Так само як
і не може, не має права голова ДВК
піднімати голос і кричати на
офіційного спостерігача. Натомість
голова ДВК сама постійно порушувала
закон.

Так, ще до закінчення засідання комісії
відкрила двері до приміщення, в
результаті чого її чоловік, ОСОБА_5,
безперешкодно зайшов до приміщення
ДВК, пройшов у кабінет, де знаходився
сейф. І перебував там до часу вивезення
документів до ОВК.

Через те, що підсумкові протоколи
заповнювали всі кому не лінь (навіть
спостерігачі), постійно виникали якісь,
м'яко кажучи, «непорозуміння» - то
голова ДВК вперто не хотіла
проставляти номери на протоколах, то
протоколи були не заповнені, а їх
намагались підсунути на підпис, то
перекручувалась кількість голосів за
деяких кандидатів, тощо. Загалом
написання цих підсумкових протоколів
затягнулось години на три!!! Уявляєте, -
ТРИ години голова ДВК «не могла»
правильно написати підсумкові
протоколи. Як заявила мені сама ОСОБА_1,
«вона нікуди не поспішає». Ну ми,
спостерігачі, теж нікуди не поспішаємо.
Після цього голові ДВК
нічого не залишалось, як неправомірно
поставити питання про позбавлення
права офіційного спостерігача
перебувати в приміщенні ДВК та
погрожувати мені міліцією, оперативною
групою і т.п. До речі, працівник міліції
увесь час перебував в приміщенні ДВК -
законом це також заборонено. Хочеться
одного, аби в майбутньому у Великій
Димерці уникали таких порушень та
вільного трактування законів».

Відповідно до статті 10 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод» кожен має право на свободу
вираження поглядів. Це право включає
свободу дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі, для захисту
репутації чи прав інших осіб, для
запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду.

Згідно із статтею 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

За змістом статей 28, 32 Конституції
України кожен має право на повагу до
його гідності, на судовий захист права
спростувати недостовірну інформацію
про себе.

Судом встановлено, що під час
проведення позачергових виборів
Президента України 25 травня
2014 року дільничною виборчою комісією
виборчої дільниці № 320230
територіального виборчого округу № 98
було винесено постанову № 2, згідно із
якою прийнято рішення про позбавлення
права присутності на засіданні комісії
офіційних спостерігачів від кандидата
ОСОБА_6: ОСОБА_2 й ОСОБА_3 на засіданні
згідно із частиною одинадцятою статті
28 та статтею 69 Закону України «Про
вибори Президента України» (а.с.19).

У примірнику № 17 протоколу дільничної
виборчої комісії про підрахунок
голосів на звичайній виборчій дільниці
№ 320230 територіального виборчого
округу № 98 містяться виправлення у
розділах кількості голосів виборців,
поданих за кандидата на пост
Президента України прописом та цифрами
напроти кандидата ОСОБА_7 та в розділі
кількості голосів виборців цифрами
напроти кандидата ОСОБА_8 (а.с. 46-47).

Із досліджених у судовому засіданні
фотокарток, а також відеозапису з місця
проведення виборів на дільничній
виборчій дільниці № 320230
територіального виборчого округу № 98
вбачається, що під час підготовки до
проведення голосування дійсно мало
місце встановлення урни для
голосування в стороні, а потім її
переставлено в інше місце. На
відеозаписі видно, що урну
переставлено на зауваження ОСОБА_2 Мали
місце черги виборців.

Також на відеозаписі зафіксовано факт
підвищення голосу ОСОБА_1 на
ОСОБА_2 Видно, що під час дооформлення
примірників протоколів про підрахунок
голосів вже після прийняття постанови
про позбавлення права присутності на
засіданні комісії офіційних
спостерігачів ОСОБА_3 й ОСОБА_2 до
приміщення дільниці зайшов працівник
міліції. Після цього ОСОБА_2
продовжували надавати на підпис
примірники протоколів підрахунку
голосів. Видно, що при завершенні
роботи у приміщення заходив водій
виборчої дільниці.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9
дала покази про те, що під час
позачергових виборів Президента
України 25 травня 2014 року вона була
членом дільничної виборчої комісії
№ 320230. Порушень вимог чинного
законодавства під час виборів не було
зафіксовано. Всі шість
скриньок для голосування стояли на
видних місцях. Інформація неправдива.
Офіційних спостерігачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на протязі всього дня
голосування постійно попереджували
щодо недопустимості здійснення впливу
на роботу комісії. Під час підрахунку
голосів водія дільничної виборчої
комісії у приміщенні не було. Вже після
проведення всіх необхідних дій та
опечатування кореспонденції водій
зайшов у приміщення. У
чотирьох основних протоколах
результатів підрахунку голосів
виправлень не було. Був
випадок, коли ОСОБА_2 було зроблено
зауваження щодо місця розташування
скриньки для голосування. Цю скриньку
можливо переставили після зауваження
ОСОБА_2 Скриньки для
голосування знаходилися у полі зору
членів комісії, черги під час
голосування були незначними. У
примірнику протоколу про підрахунок
голосів виборців № 17 були зроблені
виправлення, які посвідчені головою
комісії. Працівник міліції охороняв
територію й зайшов у приміщення
дільниці лише після закінчення
підрахунку голосів. Сейф був
пустий під час перебування водія у тій
кімнаті.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10
дала покази про те, що під час
проведення виборів вона була членом
комісії. Порушень практично не було.
Дільниця була меншою ніж визначено, але
приміщення виділялося селищною радою.
На офіційних спостерігачів ніхто не
кричав. Складалося враження, що
конфліктні ситуації провокувалися
саме офіційними спостерігачами. На
вимогу комісії ставилося питання про
їх виведення із приміщення дільниці.
Скриньки були розташовані у полі зору
спостерігачів. Черг не було. Під час
підрахунку голосів сторонніх осіб у
приміщенні не було. Водій зайшов у
приміщення вже після підрахунку
голосів. Під час голосування скарг не
було. Була одна скарга від
спостерігачів по невірному вкиданню
контрольного листа. Протокол
підрахунку голосів складала секретар
комісії. За видалення офіційних
спостерігачів проголосували
одноголосно члени комісії. Кабінок для
голосування було чотири. Повинно було
проголосувати біля 1 700 виборців.
Дільниця ця велика. Кабінок для
голосування мало б бути шість. Перед
початком голосування одна скринька
стояла осторонь, а потім її переставили
у центр приміщення. Ще голосування тоді
не розпочалося. Водій у приміщення
зайшов після опечатування документів.
Підсумкові протоколи складала
секретар. Спостерігачі також складали
протоколи, на них ставилися печатки.
Працівник міліції працював на вулиці,
іноді заходив у приміщення. Під час
підрахунку голосів працівника міліції
у приміщенні не було. Виправлення у
протоколи не вносилися. Вона не бачила
щоб голосування проводилося біля
скриньок. Сейф був пустим.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11
дала покази про те, що під час
проведення позачергових виборів
Президента України вона була членом
виборчої дільниці. Ця виборча дільниця
діє вже тривалий час. Вона є великою.
Було шість скриньок для голосування.
Вони були розташовані у полі зору всіх
членів дільниці. Одну скриньку
переставили у центр приміщення після
опломбування. Кабінок для голосування
повинно було бути шість, а було чотири.
Не було місця. Випадків голосування не
в кабінках не було зафіксовано. Під час
підрахунку голосів сторонніх не було.
Протоколи складав секретар. Скарг не
було. Складено чотири основних
протоколи. У них виправлень не було.
Водій у приміщення зайшов вже після
підрахунку голосів й опечатування
документів. Для відправлення стояло
дві коробки з документами. Протоколи
мали можливість всі заповнити,
перевірити й у голови комісії
поставити печатки. У сейфі зберігалися
бюлетені, які вранці перед проведенням
голосування дістали з нього. Офіційним
спостерігачам попередження виносилися
усно. Постійно їх просили не заважати
працювати комісії. Виправлення у
протоколи не вносилися. В одному
протоколі спостерігача робилися
виправлення. Підсумкові протоколи
складала секретар. Члени комісії теж
могли складати протоколи. Спостерігачі
не писали протоколи. Головні протоколи
складалися секретарем, а голова
комісії на них ставила печатки.
Працівник міліції знаходився за межами
виборчої дільниці. Запросили його
вивести із приміщення офіційних
спостерігачів. Водій зайшов вже після
підрахунку голосів.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко
визначено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Пунктами 1, 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №
1 передбачено, що Конституцією України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом із тим, відповідно до статті 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
та законів України, не посягати на
права і свободи, честь і гідність інших
людей. Праву на свободу думки і слова,
на вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.
Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною
слід визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
частиною першою статті 277 ЦК та
відповідним законодавством правом на
відповідь, а також на власне тлумачення
справи (стаття 37 Закону про пресу,
стаття 65 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення») у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Згідно із частиною другою статті 30
Закону України «Про інформацію» від 02
жовтня 1992 року № 2657-XII оціночним
судженням, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

За змістом пункту 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
…» при поширенні недостовірної
інформації стосовно приватного життя
публічних осіб, вирішення справ про
захист їх гідності, честі чи ділової
репутації має свої особливості. Суди
повинні враховувати положення
Декларації про свободу політичних
дебатів у засобах масової інформації,
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, а також рекомендації, що
містяться у Резолюції 1165
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя. Зокрема, у названій Резолюції
зазначається, що публічними фігурами є
особи, які обіймають державні посади і
(або) користуються державними
ресурсами, а також усі ті, хто відіграє
певну роль у суспільному житті (у
галузі політики, економіки, мистецтва,
соціальній сфері, спорті чи будь-якій
іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується,
що оскільки політичні діячі та
посадові особи, які обіймають публічні
посади або здійснюють публічну владу
на місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
«виставити» себе на публічне політичне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. У зв'язку із
цим, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Дослідивши зібрані по справі докази у
їхній сукупності, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

Зміст опублікованої статті відображає
випадки, які певною мірою мали місце
під час процесу проведення
позачергових виборів Президента
України 25 травня 2014 року на виборчій
дільниці № 320230 територіального
виборчого округу № 98. Окремі із них
підтвердилися у судовому засіданні
зібраними по справі доказами. Характер
статті містить описовий характер,
окрім викладу обставин також містить
оціночні судження авторів щодо
організації проведення виборів, дій
голови та членів виборчої дільниці.

Керуючись статтями 209, 212 - 215 ЦПК України
Броварський міськрайонний суд
Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.О.Василишин