Номер провадження: 22-ц/785/7589/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.

за участю секретаря: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі заяву представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення в ухвалі
апеляційного суду Одеської області від
25.09.2014 року по цивільній справі за
позовом Товариства державної
нерухомості Акціонерного товариства
ЕТАД А/О (правонаступника Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД») до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
Управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод в користуванні майном, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03 липня 2014
року, -

В С Т А Н
О В И Л А:

До Приморського районного суду м. Одеса
з вищенаведеним позовом звернулося
Державне земельне іпотечне товариство
«КЕД», представник якого пояснив, що 04
червня 1997 року «КЕД» придбало у
фізичних осіб квартири АДРЕСА_2 для
цілей розміщення служб консульства
Греції у м. Одеса. Державне земельне
іпотечне товариство «КЕД» є державним
товариством, єдиним власником якого є
Грецька держава, тому вищезазначені
квартири перебувають у власності
Грецької держави. В процесі судового
засідання Державне земельне іпотечне
товариство «КЕД» було реорганізовано
шляхом поглинання у Товариство
державної нерухомості Акціонерне
товариство (ЕТАД А/О), яке є його
правонаступником.

Позивач зазначає, що з часу придбання
вищезазначених квартир позивач ніколи
не укладав договорів купівлі-продажу
або дарування з третіми особами, на
даний час квартири зареєстровані за
Товариством державної нерухомості
Акціонерного товариства ЕТАД А/О.

Однак, в травні 2012 року представники
позивача дізналися, що у 2010 році ОСОБА_6
незаконно приватизував квартиру
АДРЕСА_1, що включає приміщення квартир
АДРЕСА_2, належних Позивачеві. При
цьому, Позивач про приватизацію
зазначеної квартири не знав та не міг
знати.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_6
не мав жодних підстав для реєстрації на
своє ім`я права власності на спірну
квартиру АДРЕСА_1, адже її приміщення
фактично є приміщенням квартир
Позивача і на той час перебувало у його
власності.

У будинку по АДРЕСА_1 з відповідним
приміщенням згідно із матеріалами
поетажних планів, не існувало.

Надалі, ОСОБА_6 передав вищезазначену
спірну квартиру на підставі договору
купівлі-продажу від 22 травня 2010 року
ОСОБА_5, яка у свою чергу 27 квітня 2012
року уклала договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, яка в
подальшому передала її за договором
дарування у власність ОСОБА_2.

На даний момент за фактом обману та
незаконного заволодіння нерухомим
майном порушено кримінальну справу за
ч.4 ст. 190 та ч.1 ст. 358 КК України, ОСОБА_6
перебуває у розшуку. Порушено та
передано до суду кримінальну справу у
відношенні представника КП «МБТІ та
РОН», який виготовив технічний паспорт
на квартиру АДРЕСА_1, приміщення якої
фактично дублюють приміщення квартир
АДРЕСА_2, що належать позивачеві.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одесса від 03.07.2014 року
позов Товариства державної
нерухомості Акціонерного товариства
ЕТАД А/О задоволено у повному обсязі.
Скасовано свідоцтво Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 від
18.03.2010 року №8-23074, видане ОСОБА_6 за
підставами відсутності об'єкту права
власності. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 22
травня 2010 року. Витребувано з чужого
незаконного володіння, а саме:
володіння ОСОБА_2 на користь Товариства
державної нерухомості Акціонерне
товариство ЕТАД А/О, що є
правонаступником Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД» приміщення квартири АДРЕСА_1, що
фактично є приміщенням квартир
АДРЕСА_2.

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 25.09.2014 року
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилено. Рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 03 липня 2014 року залишено без змін.

14.10.2014 року до суду апеляційної
інстанції із заявою про ухвалення
додаткового рішення звернувся
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. В заяві
представник просить доповнити ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25.09.2014 року по справі №22-ц785758914 шляхом
вирішення питання позовної вимоги про
усунення перешкод в користуванні
майном, з якою Товариство державної
нерухомості акціонерного товариства
ЕТАД А0 до суду не зверталось, вирішити
питання про розмір компенсації
сторонам при визнанні недійсним
договору купівлі-продажу від 22.05.2010
року та наступних договорів, а також
вирішити питання про розподіл судового
збору між сторонами.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги,
з приводу якої сторони подавали докази
і давали пояснення, не ухвалено
рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
зазначив точної суми грошових коштів,
які підлягають стягненню, майно, яке
підлягає передачі, або які дії треба
виконати;

3) суд не допустив негайного виконання
рішення у випадках, встановлених
статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові
витрати.

2. Заяву про ухвалення додаткового
рішення може бути подано до закінчення
строку на виконання рішення.

3. Суд ухвалює додаткове рішення після
розгляду питання в судовому засіданні
з повідомленням сторін. Їх присутність
не є обов'язковою.

4. На додаткове рішення може бути подано
скаргу.

5. Про відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з назви та змісту статті
220 ЦПК України норма цієї статті
регулює питання пов`язані з ухваленням
додаткового рішення суду тим судом, що
його ухвалив.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення» додаткове
рішення може бути ухвалено лише у
випадках і за умов передбачених ст. 220
ЦПК України; воно не може змінити суті
основного рішення або містити в собі
висновки про права і обов`язки осіб,
які не брали участі у справі, чи
вирішувати вимоги не досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 03 липня 2014 року судом позовні
вимоги задоволені повністю та у
резолютивній частині рішення
викладено наступний зміст: Скасовано
свідоцтво Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 від
18.03.2010 року №8-23074, видане ОСОБА_6 за
підставами відсутності об'єкту права
власності. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 22
травня 2010 року. Витребувано з чужого
незаконного володіння, а саме:
володіння ОСОБА_2 на користь Товариства
державної нерухомості Акціонерне
товариство ЕТАД А/О, що є
правонаступником Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД» приміщення квартири АДРЕСА_1, що
фактично є приміщенням квартир
АДРЕСА_2.

Резолютивна частина рішення суду
першої інстанції повністю охоплює всі
вимоги, які містяться у заяві про
уточнення позовних вимог Товариства
державної нерухомості Акціонерного
товариства ЕТАД А/О подану в судовому
засіданні 27.02.2014 року (т.2 а. с. 4-8; 11).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області рішення Приморського
районного суду м. Одеси залишено без
змін.

При таких обставинах відсутні
підстави для ухвалення апеляційним
судом додаткового рішення у зв`язку із
невідповідністю змісту рішення
заявленим у позові вимогам.

У разі наявності підстав для ухвалення
додаткового рішення заявник
звертається до суду, що його ухвалив.

Ухвала є однією з форм судового
рішення, як і рішення та судовий наказ.

Тобто поняття судове рішення і рішення
суду не є тотожними, оскільки судове
рішення будь широке поняття на відміну
від рішення суду, яке є однією із форм
судового рішення.

Тому за наявності передбачених підстав
щодо не розгляду заявлених та
досліджених в судовому засіданні
вимог, сторона може звернутися до суду
з відповідною заявою про ухвалення
додаткового рішення суду
безпосередньо до того суду, що його
ухвалив.

Питання про стягнення компенсації
сторонам при визнанні недійсним
договору купівлі-продажу від 22.05.2010
року та наступних договорів не було
предметом позову ані в суді першої ані
в суді апеляційної інстанції.

Тому немає підстав для ухвалення
додаткового рішення суду у зв`язку із
тим, що дані вимоги в суді першої
інстанції не заявлялися і не були
предметом розгляду, а відтак і не
розглядалися.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України
якщо суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Як вже зазначалося суд апеляційної
інстанції рішення районного суду не
змінював та нового рішення не
ухвалював, а залишив оскаржуване
рішення без змін.

Тому підстави для перерозподілу
судових витрат та ухвалення у зв`язку з
цим додаткового рішення у апеляційного
суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 88, 220, 313, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

У задоволенні заяви представника
ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук