Ухвала

іменем україни

04 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Миколаєва від 11 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
вартості ремонтно-будівельних робіт
для відновлення житлового будинку
АДРЕСА_1 та приведення його до
належного для проживання стану 44 453 грн,
а також 5 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 05 вересня 2014
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування вартості
ремонтно-будівельних робіт для
відновлення будинку та приведення його
до належного для проживання стану 50 445
грн.

У задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позову до ОСОБА_3 про
стягнення вартості
ремонтно-будівельних робіт відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є
власником житлового будинку АДРЕСА_1.

21 січня 2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3
укладена угода, згідно з умовами якої
її сторони мали намір в строк до 30
березня 2013 року підписати та
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу вищевказаного
житлового будинку, домовившись, що
вказаний будинок буде проданий ОСОБА_3
за 440 тис. грн, що на час укладання угоди
еквівалентно 55 тис. доларів США.

Між тим, договір купівлі-продажу в
строк до 30 березня 2013 року укладено не
було, не укладено його і до сьогодні.

01 травня 2013 року між ОСОБА_1
(орендодавець) і ОСОБА_2 (орендар)
укладено договір оренди № 2, за умовами
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасове безоплатне
користування вищевказаний житловий
будинок строком до 01 вересня 2013 року з
наданням права орендарю здійснювати
капітальний ремонт, перепланування та
переобладнання житлового приміщення
за власний рахунок та на свій розсуд на
суму до 80 тис. грн, про що до договору
оренди додана письмова угода.
Письмової угоди до договору оренди
щодо здійснення орендарем
ремонтно-будівельних робіт сторони не
укладали.

Згідно з п. 3.2 вказаного договору оренди
орендар вносить заставу в розмірі 5 тис.
доларів США у якості передоплати за
договором про намір від 21 січня 2013 року
№ 3 та забезпечення схоронності майна
та яка повертається після закінчення
строку дії договору або при його
достроковому розірванні.

Відповідно до п. 2.2.5. договору оренди у
разі звільнення орендарем приміщення
до закінчення строку оренди або у
зв'язку із закінченням строку договору
він зобов'язаний сплатити орендодавцю
вартість непроведеного ним ремонту
приміщення або зробити його за свій
рахунок та повернути нерухоме майно у
належному для проживання стані.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи і
не заперечуються сторонами в період з
травня 2013 року у орендованому будинку
були проведені роботи з капітального
та поточного його ремонту, під час
якого були виявлені скриті недоліки у
технічному стані житлового будинку.

Судом установлено, що ОСОБА_2 не був
виконаний покладений на нього п. 2.2.5
договору оренди обов'язок повернути
орендоване нерухоме майно у належному
для проживання стані.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог щодо стягнення вартості
ремонтно-будівельних робіт, необхідних
для приведення будинку до належного
для проживання стану.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, зазначав, що
правовою підставою для вирішення даних
позовних вимог суд помилково зазначив
ст. 1167 ЦК України, яка стосується
деліктних правовідносин, не звернувши
належної уваги на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
перебувають у договірних відносинах.

Крім того, визначаючи розмір вартості
ремонтно-будівельних робіт, суд
виходив з вартості
ремонтно-будівельних робіт,
встановленої висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 28
жовтня 2013 року, в розмірі 44 453 грн. Разом
із тим суд не звернув уваги на те, що
вказаним експертним висновком
фактично визначена вартість
ремонтно-будівельних робіт, які
необхідно провести для відновлення
стану будинку, який існував до
укладання договору оренди, а не для
приведення будинку до належного для
проживання стану (як встановлено
умовами договору).

Висновком додаткової судової
будівельно-технічної експертизи,
проведеної на підставі ухвали
апеляційного суду Миколаївській
області від 13 травня 2014 року, були
встановлені обсяг і вартість
ремонтно-будівельних робіт, які
необхідно виконати у будинку для
приведення цього будинку до належного
для проживання стану, з врахуванням
обсягу робіт, проведених
відповідачами, у сумі 14 758 грн.

Також зі змісту висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 28
жовтня 2013 року та пояснень експерта
вбачається, що в зв'язку з
незадовільним технічним станом
трубопроводів системи опалення її
експлуатація неможлива та підлягає
реконструкції.

Виходячи з обсягу та вартості робіт,
які необхідно провести для відновлення
системи опалення, визначених висновком
судової будівельно-технічної
експертизи від 28 жовтня 2013 року, їх
вартість складає 35 687 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний
суд вважав, що загальна вартість
ремонтно-будівельних робіт складає 50 445
грн.

Відповідно до умов укладеного між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору обов'язок
повернути орендоване нерухоме майно у
належному для проживання стані
покладений саме на ОСОБА_2 Застережень
про те, що договір оренди був укладений
ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3
зазначений договір не містить.

Тому висновок суду щодо покладення на
ОСОБА_3 обов'язку відшкодувати позивачу
у солідарному порядку з ОСОБА_2
вартість ремонтно-будівельних робіт
апеляційний суд вважав помилковим.

Також апеляційний суд вважав, що
відсутні правові підстави для
задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 05 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель