справа № 2/489/2132/14
Рішення

Іменем України

06 серпня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тіщенко
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» (далі -
КП «Миколаївський аеропорт Миколаїв»)
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом в якому просив стягнути
з КП «Миколаївський аеропорт Миколаїв»
34408,00 грн. середнього заробітку.

У обгартування вимог вказав, що
рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 26.06.2013, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 20.08.2013, на
його користь з відповідача стягнуто
6750,00 грн. вихідної допомоги та 10064,00 грн.
середнього заробітку за весь період
розрахунку при звільненні.

Рішення суду фактично виконано 24.06.2014
шляхом перерахування грошових коштів в
примусовому порядку, після чого
виконавче провадження закінчено
постановою від 27.06.2014.

У зв'язку із цим, позивач вважає, що має
право на стягнення середнього
заробітку за період з 28.02.2013 по 24.06.2014.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити.

Представник відповідача просила при
винесенні рішення врахувати, що
підприємство є неплатоспроможним, а
списання здійснено державною
виконавчою службою в межах надходження
коштів на арештовані рахунки і в
залежності від кількості виконавчих
проваджень, боржником в яких є КП
«Миколаївський аеропорт Миколаїв».

Суд, заслухавши предстаників сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 26.06.2013 по цивільній
справі № 2/489/1415/13, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 20.08.2013, на
користь ОСОБА_3 з КП «Миколаївський
аеропорт Миколаїв» стягнуто 6750,00 грн.
вихідної допомоги та 10064,00 грн.
середнього заробітку за весь період
розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини третьої статті 61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини встановлені рішенням
суду від 26.06.2013 не підлягають доведенню
при розгляді даної справи, оскільки
мають приюдиційне знання для її
вирішення.

Із постанови про закінчення
виконавчого провадження, винесеної
державним виконавцем примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області 27.06.2014 видно, що кошти в сумі
16814,00 грн. перераховано на рахунок
стягувача платіжним дорученням від
04.06.2014 № 219.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що фактичне виконання
рішення суду проведено 04.06.2014, а не
24.06.2014, як вказано позивачем.

Будь-яких інших належних і допустимих
доказів виконання рішення суду в дату,
зазначену позивачем, суду не надано.

У силу статті 117 КЗпП в разі невиплати
з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Розмір середнього заробітку для
випадків затримки розрахунку,
визначення розміру компенсації
відпустки та інших, передбачених
законом випадків, визначається
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України 8 лютого 1995 року №100 .

Згідно розрахунку позивача
середньоденна заробітна плата за
останні два місяці роботи на
підприємстві за грудень 2012 року та
січень 2013 року складає 136,00 грн. (4500,00
грн. / 33 р.дн.).

Вказаний середньоденний заробіток
відповідає середньоденному заробітку
з якого виходив суд при ухваленні
рішення від 26.06.2013.

Згідно розрахунку позивач визначив
період з 21.06.2013 по 24.06.2014.

З огляду на наявні у справі докази
вірним період, не охваченого рішенням
суду від 26.06.2013, є з 21.06.2013 по 04.06.2014.

З урахуванням норми тривалості
робочого часу на 2013 - 2014 роки,
встановленої листами Мінсоцполітики
від 21.08.2012 № 9050/0/14-12/13 та 04.09.2013 №
9884/0/14-13/13 кількість робочих днів за
період з 21.06.2013 по 04.06.2014 - 241.

Таким чином, середній заробіток за
весь час затримки складає 32776,00 грн.
грн. (136,00 х 241).

Враховуючи, що рішенням суду від 26.06.2013
позов задоволено в повному розмірі
непроведеного остаточного розрахунку
при звільненні, відповідно, середній
заробіток за затримку розрахунку
зменшенню не підлягає.

Доводи представника відповідача про
скрутний матеріальний стан
підприємства та арешт всіх рахунків
суд до уваги не приймає з таких підстав.

У постанові від 02.07.2014 по справі №
6-76цс14, застосування якої є обов'язковою
для судів, Верховний Суд України
розяснив, що передбачений частиною
першою статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі обставини,
як невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство
роботодавця, наявність тривалого
періоду здійснення виконавчих дій
органами державної виконавчої служби,
незначна частка заборгованості
підприємства перед працівником у
виплаті компенсації за невикористану
відпустку порівняно із сумою
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
по день фактичного розрахунку не
може свідчити про відсутність вини
роботодавця в невиплаті працівникові
належних коштів і не є підставою для
звільнення роботодавця від обов'язку
сплатити зазначені кошти.

Так як позивач звільнений від сплати
судового збору, на підставі статті 88
ЦПК України пропорційно задоволеному
позову з відповідач на користь держави
підлягає стягненню 327,76 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60 - 62, 88, 212-214
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» на
користь ОСОБА_3 за період з 21.06.2013 по
04.06.2014 середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні в сумі 32776,00
грн. (тридцять дві тисячі сімсот
сімдесят шість гривень 00 коп.).

Стягнути з Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» на
користь держави судовий збір в розмірі
327,76 грн. (триста двадцять сім гривень 76
коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення

Підписано 07.08.2014.