Справа № 478/909/14-ц пров. № 2/478/304/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

позивача

ОСОБА_1

відповідача

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 про розірвання договору про
надання споживчого кредиту,

В с т а н о в и в:

26.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів, в якому
зазначив, що 27.12.2013 року між ним та ПАТ
«ОТП Банк» був укладений договір
№5 про надання споживчого кредиту
за умовами якого йому надаються в
кредит грошові кошти в сумі 11581,44 грн.
для придбання товарів та послуг (вікон
та дверей) у продавця ФОП ОСОБА_2, які
були перераховані банком останній в
рахунок оплати товару.

Замовлений товар від продавця він не
отримав з вини останнього, не виявив
продавець і бажання повернути отримані
від банка кредитні кошти, тому
посилаючись на положення ст.1051 ЦК
України та на норми Закону України «Про
захист прав споживачів» позивач просив
розірвати договір про надання
споживчого кредиту №5, укладений
27 грудня 2013 року між ним та ПАТ «ОТП
Банк».

Згодом, своїми заявами від 20.05.2014 року
та від 04.07.2014 року позивач ОСОБА_1 змінив
предмет позову та збільшив позовні
вимоги і посилаючись на висновки
Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012
року та на обов'язок відповідача
ОСОБА_2, яка перебуває в договірних
відносинах з банком стосовно виконання
договорів про надання споживчого
кредиту, нести цивільну
відповідальність у кредитному спорі
перед споживачем, просив визнати
договір про надання споживчого кредиту
№5, укладений між ним та ПАТ «ОТП
Банк» 27.12.2013 року таким, що не відбувся,
та стягнути на його користь з
відповідачів в солідарному порядку
кошти в розмірі 5043 грн. (загальна сума
щомісячних платежів на день звернення
до суду), сплачені ним банку за
користування кредитом, а також судові
витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3
підтримав заявлені (остаточні) вимоги,
просив їх задовольнити та стягнути з
відповідачів на його користь судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору.

Відповідач ПАТ «ОТП Банк» свого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, тому суд розглядає справу за
його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і
пояснила, що згідно з договором про
співробітництво №ПК-Т-15191-13 від 03.04.2013
року, укладеного нею, як фізичною
особою-підприємцем, з ПАТ «ОТП Банк»,
вона здійснює реалізацію товару та
послуг в рамках програми споживчого
кредитування і коли в грудні 2013 року
позивач ОСОБА_1 виявив бажання придбати
у неї п'ять пластикових вікон і одні
металеві двері із залученням кредитних
коштів банку вона прийняла замовлення
і надала останньому відповідний
рахунок-фактуру найменування та
вартості товару, на підставі чого
позивач уклав з банком договір про
надання споживчого кредиту на
придбання у неї вищевказаного товару.
Після перерахування банком на її
рахунок грошових коштів в рахунок
оплати товару та послуг вона виконала
замовлення і товар був готовий до
передачі покупцеві, але останній
відмовився його приймати, заявивши, що
потреба в придбанні цього товару
відпала. В реалізації згаданого товару
наразі є труднощі, так як товар
виготовлено за відповідними розмірами.
Вона, як продавець товару, не була
стороною договору про надання
споживчого кредиту від 27.12.2013 року,
укладеного між позивачем та ПАТ «ОТП
Банк», і не поручалася перед банком
відповідати за порушення кредитного
зобов'язання позичальником ОСОБА_3,
тому його вимоги про стягнення з неї на
користь позивача грошових коштів,
сплачених ним банку за користування
споживчим кредитом, є безпідставними.
Просила відмовити в задоволенні
заявленого до неї позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів ст.627 ЦК України
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч.1). У договорах за
участю фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів (ч.2).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ч.1).
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору
(ч.2).

Відповідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

В силу приписів ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1). До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору (ч.2). Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом (ч.3).

Відповідно ст.1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі
(ч.1). Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним (ч.2).

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" у договорі
про надання споживчого кредиту
зазначаються: 1) сума кредиту; 2)
детальний розпис сукупної вартості
кредиту для споживача (у процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг
(реєстратора, нотаріуса, страховика,
оцінювача тощо), пов'язаних з
одержанням, обслуговуванням,
погашенням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо
кредит видаватиметься частинами, дати
і суми надання таких частин кредиту та
інші умови надання кредиту; 4) право
дострокового повернення кредиту; 5)
річна відсоткова ставка за кредитом; 6)
умови дострокового розірвання
договору; 7) інші умови, визначені
законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що
договором про співробітництво
№ПК-Т-15191-13 від 03.04.2013 року, укладеного
між ПАТ "ОТП Банк" та ФОП ОСОБА_2,
визначено порядок співробітництва
сторін у сфері споживчого кредитування
клієнтів-покупців, де, серед іншого,
обумовлено, що банк видає покупцям
споживчі кредити, якими оплачує
магазину вартість товарів, які
передаються покупцям.

На вибраний покупцем ОСОБА_1 товар
(п'ять пластикових вікон і одні
металеві двері), який він бажав
придбати (із залученням кредитних
коштів банку), продавцем ФОП ОСОБА_2
було виписано відповідний рахунок,
після чого ОСОБА_1 звертається до ПАТ
"ОТП Банк", з яким 27.12.2013 року укладає
договір №5 про надання споживчого
кредиту на придбання у продавця
вищезазначеного товару.

На підставі цього договору ПАТ "ОТП
Банк" надав покупцю ОСОБА_1 споживчий
кредит, відповідну частину якого за
дорученням покупця перерахував
продавцю в рахунок оплати обраного
покупцем товару та послуг.

Покупець повинен був отримати у
магазині оплачений банком товар і на
умовах, передбачених договором про
надання споживчого кредиту, він
зобов'язаний був повернути банку
кредит та сплатити відповідні
відсотки.

Від отримання в продавця оплаченого
банком товару покупець ОСОБА_1
відмовився.

Таким чином, в наявності існують три
незалежні договори: між магазином та
банком, банком та покупцем, магазином
та покупцем. Тому за загальним правилом
відносини між магазином та банком не
стосуються покупця, між банком та
покупцем - магазину, між магазином та
покупцем - банку.

Договір між магазином та покупцем
укладається в усній, а не письмовій
формі. Такий договір належить до
публічних договорів, а його умови
встановлюються ст.ст. 698-711 ЦК України.

Аналізуючи зміст договору №5 про
надання споживчого кредиту, укладеного
27.12.2013 року між кредитодавцем ПАТ "ОТП
Банк" та позичальником ОСОБА_1, суд
приходе висновку про те, що при його
укладенні сторони досягли згоди про
предмет кредитного договору та про
особливість умов, що визначені ч.4 ст.11
Закону України "Про захист прав
споживачів" як істотні для договорів
даного виду, тому посилання позивача на
їх відсутність у вищезазначеному
договорі, що тягне за собою
неукладеність такого договору, є
безпідставними.

Такий спосіб захисту порушеного
права, як визнання договору про надання
споживчого кредиту таким, що не
відбувся, законом не передбачено (ч.2
ст.16 ЦК України), тому вимоги позивача
ОСОБА_1 в цій частині позову не
підлягають задоволенню.

Оскільки договір №5 про надання
споживчого кредиту від 27.12.2013 року
відповідає вимогам ст.638 ЦК України та
Закону України "Про захист прав
споживачів" то зобов'язання
позичальника ОСОБА_1 щодо повернення
кредиту та сплати процентів має
виконуватися належним чином, тому
заявлені ним вимоги про стягнення на
його користь з ПАТ "ОТП Банк" грошових
коштів в розмірі 5043 грн., сплачених ним
за користування кредитом, суд вважає
необгрунтованими і відмовляє в їх
задоволенні.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2, як
продавець товару, не є стороною
спірного договору від 27 грудня 2013 року
про надання позичальнику ОСОБА_1
споживчого кредиту, то вона в силу
ст.ст.526, 629, 1054 ЦК України не має
юридичного відношення до виконання
грошових зобов'язань останнього перед
банком відповідно до умов кредитного
договору, тому вимоги позивача ОСОБА_1
про стягнення з неї на його користь
грошових коштів, сплачених ним банку за
користування споживчим кредитом, є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
розглядом справи, належить віднести на
його рахунок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» та ОСОБА_2 про визнання
договору про надання споживчого
кредиту таким, що не відбувся, та
стягнення грошових коштів, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідач, який не був присутнім у
судовому засіданні, може подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя