АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9740/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Дубас В.А.
Доповідач - Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К
23 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Пилипчук В.Є.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 11 червня 2014 року про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дарницького районного суду
міста Києва від 11 червня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні заяви про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 11 червня 2014 року про
відмову в забезпеченні позову
скасувати та постановити нову ухвалу
про задоволення його заяви про
забезпечення позову .
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду 1-ї інстанції про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову підлягає скасуванню, так як
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Зазначає, що,
відмовляючи в задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд 1-ї інстанції
не врахував, що невжиття заходів
забезпечення позову дозволить
відповідачу розпоряджатися належним
йому на праві власності майном, що в
подальшому зробить неможливим
виконання рішення суду і порушить
права та охоронювані законом інтереси
позивача. Крім того, в порушенні вимог
ЦПК України, судом першої інстанції не
розглянуто його клопотання про
витребування у відповідних органів
інформації про наявність у відповідача
майна.

В судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлялися у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що заявником
не вказано в заяві на яке саме рухоме чи
нерухоме майно відповідача він
просить накласти арешт, не надано
доказів того, що у власності
відповідача є рухоме чи нерухоме майно
та що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання можливого
рішення суду про стягнення боргу за
договором позики.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується, зокрема, накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено,
що у разі необхідності судом можуть
бути застосовані інші види
забезпечення позову, при цьому суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України,
залежно від обставин справи суд може
забезпечити позов повністю або
частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України
імперативно встановлює, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006
року розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відтак, при обранні заходів
забезпечення позову суд повинен також
враховувати необхідність збереження
балансу прав і законних інтересів усіх
учасників спірних правовідносин та
інших осіб, не допускаючи використання
заходу забезпечення позову у якості
тиску на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що в
якості забезпечення позову ОСОБА_3
просив суд в межах заявлених позовних
вимог щодо стягнення заборгованості в
сумі 398889,23 грн. накласти арешт та
заборону відчуження на рухоме та
нерухоме майно, що належить на праві
власності ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції про те, що
заява про забезпечення позову шляхом
накладення арешту та заборону
відчуження на рухоме та нерухоме майно,
що належить на праві власності ОСОБА_4
задоволенню не підлягає, оскільки
заявником не зазначено на яке саме
рухоме та/або нерухоме майно
відповідача належить накласти арешт,
не надано доказів того, що відповідачу
на праві власності належить будь-яке
рухоме та/або нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при постановленні оскаржуваної ухвали
суд 1-ї інстанції належним чином не
дослідив доводи заявника про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
дозволить відповідачу розпоряджатися
належним йому на праві власності
майном, що в подальшому зробить
неможливим виконання рішення суду і
порушить права та охоронювані законом
інтереси позивача, є безпідставними,
оскільки заявник не надає доказів того,
що існує реальна загроза утруднення чи
неможливості виконання рішення суду в
разі задоволення позову. Також,
заявником не доведено, що захист його
прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття заходів
забезпечення позову, або для їх
відновлення необхідно буде докласти
значних зусиль та витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвала суду є невмотивованою,
постановлена з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
ухвала Дарницького районного суду
міста Києва від 11 червня 2014 року
постановлена з дотриманням вимог
ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 11 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: