Ухвала

іменем україни

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької
В.С., Кафідової О.В.,

Парінової І.К., Фаловської
І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року у справі за
позовом закритого акціонерного
товариства «Будівельна компанія
«Рівнепромбуд» до ОСОБА_3 про
розірвання договору про пайову участь
у будівництві, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до закритого акціонерного
товариства «Будівельна компанія
«Рівнепромбуд», товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельно-монтажне
управління «Промбуд-3», ОСОБА_4, ОСОБА_5,
міського голови м. Рівне, виконавчого
комітету Рівненської міської ради про
визнання правочину недійсним, визнання
незаконними та скасування
розпорядження міського голови,
свідоцтва про право власності,
визнання права власності на квартиру
та її витребування,

в с т а н о в и л а:

Закрите акціонерне товариство
«Будівельна компанія «Рівнепромбуд»
(далі - ЗАТ «БК «Рівнепромбуд»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
обґрунтовуючи вимоги тим, що
відповідач з вересня 2009 року перестав
виконувати взяті на себе зобов'язання
та в установлені договором строки
грошові кошти на рахунок товариства не
перераховував. Посилаючись на
невиконання ОСОБА_3 умов договорів,
позивач просив розірвати договір про
пайову участь у будівництві від 29
жовтня 2003 року № 2-С та додатки до нього.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ЗАТ «БК «Рівнепромбуд»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельно-монтажне
управління «Промбуд-3» (далі - ТОВ «БМУ
«Промбуд-3»), ОСОБА_4, ОСОБА_5, міського
голови м. Рівне, виконавчого комітету
Рівненської міської ради, в якому
просив визнати правочин недійсним,
визнати незаконними та скасувати
розпорядження міського голови,
свідоцтво про право власності, визнати
за ним право власності на квартиру
АДРЕСА_1 та витребувати її.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 31
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 19 грудня 2013 року, позов ЗАТ
«БК «Рівнепромбуд» задоволено.
Розірвано договір від 29 жовтня 2003 року
№ 2-С про пайову участь у
будівництві, додаток до договору від 16
березня 2004 року, додаток до договору
від 25 червня 2009 року № 2, додаток до
договору від 12 серпня 2009 року № 3,
укладені між ЗАТ «БК «Рівнепромбуд» та
ОСОБА_3 Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено на підставі ч. 3
ст. 332 ЦПК України.

14 жовтня 2014 ОСОБА_3 направив поштою на
адресу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ заяву про перегляд
Верховним судом України ухвали суду
касаційної інстанції з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ч. ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанову Верховного Суду України
від 19 лютого 2014 року про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року в справі про внесення змін до
договору оренди.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких
судових рішень є вичерпним.

Оскільки зазначена вище постанова
Верховного Суду України постановлена в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовим рішенням, ухваленим як
судом касаційної інстанції, тому на
вказану постанову не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Також як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додав ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 листопада 2011 року в справі
про розірвання договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень
подається протягом трьох місяців з дня
ухвалення судового рішення, щодо якого
подано заяву про перегляд, або з дня
ухвалення судового рішення, на яке
здійснюється посилання, на
підтвердження підстав, установлених п.
1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, якщо воно
ухвалено пізніше, але не пізніше одного
року з дня ухвалення судового рішення,
про перегляд якого подається заява.

Із заявою про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 квітня 2014 року
ОСОБА_3 звернувся 14 жовтня року, тобто з
пропуском встановленого ст. 356 ЦПК
України строку.

Заявником не порушено питання про
поновлення пропущеного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 356 ЦПК України у разі
пропущення строку, встановленого
частинами першою, другою цієї статті, з
причин, визнаних поважними, суд за
клопотанням особи, яка подала заяву про
перегляд судового рішення, може
поновити цей строк. Заява про перегляд
судового рішення залишається без
розгляду, якщо особа, яка її подала, не
порушує питання про поновлення цього
строку, а також якщо в поновленні
строку відмовлено.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що заяву про перегляд
судового рішення необхідно залишити
без розгляду.

Керуючись ст. ст. 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року
залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

О.В.
Кафідова

І.К.
Парінова

І.М.
Фаловська