Справа № 206/5075/14-ц
Провадження № 2/206/1247/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Самарський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя:
Маштак К.С.

при секретарі: Колісник
В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення.

14 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
подали до суду позов до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення.

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
подали до суду уточнену позовну заяву
до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної (немайнової)
шкоди, завданої вчиненням
кримінального правопорушення.

В обґрунтуванні позовних вимог
позивачі зазначили, що в кінці серпня
2012 року для діагностики та можливого
подальшого ремонту був переданий
відповідачу мікроавтобус ГАЗ 322 132, д/н
НОМЕР_1. Після чого відповідач почав
переховуватись, на телефонні дзвінки
не відповідав. Згодом вже в міліції
відповідач визнав, що продав авто.
Вартість автомобіля складала 16000 грн.
Індекс інфляції за період з вересня 2012
року по липень 2014 року включно склав 1968
грн., а сума 3 відсотків річних - 880, що у
сумі складає 2848 грн. Неповернутий
відповідачем автомобіль був придбаний
в кредит, який погашався за рахунок
здачі авто в оренду. Внаслідок скоєного
злочину сплата кредиту стала не
можливою. За прострочення платежів ТОВ
«АВТОКЛУБ» нарахувало неустойку в сумі
2516,64 грн. 29 квітня 2014 року вироком суду
ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК
України. Протиправною поведінкою
відповідача їм було завдано моральної
шкоди. Наслідки кримінального
правопорушення, вчиненого
відповідачем, постали для них як
суттєво психотравмуючі, обумовили
порушення фізичної та психоемоційної
сфер існування особистості. Позивачі
просили стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 компенсацію моральної
шкоди в розмірі 10000 грн. та судові
витрати 300 грн., стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 16000 грн., інфляційне збільшення
суми шкоди 1968 грн., 3 % річних на суму
шкоди - 880 грн., збитки - 2516,64 грн., а
всього 21364,64 грн., та моральну шкоду 10000
грн.

Позивач ОСОБА_2 надала до суду заяву з
проханням розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
в повному обсязі, просила задовольнити
(а.с. 32).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, позов просив
задовольнити посилаючись на обставини
викладені в позовних заявах.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, при
цьому просив врахувати, що їм було
сплачено позивачам суму в рахунок
боргу у розмірі 600 грн.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників процесу, вивчивши та
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26 грудня
2013 року було проведено оплату в сумі 500
грн. за надання експертних послуг
фізичною особою - підприємцем, судовим
експертом ОСОБА_4 за визначення
ринкової вартості колісного
транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ
322132», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2 про що
свідчить квитанція про сплату наданих
експертних послуг (а.с. 3).

ТОВ «Кредит Колекшн Груп», який діяв на
підставі доручення ТОВ «АВТОКРЕДИТ»
від 13 лютого 2013 року запропонував
ОСОБА_2 погодитись на добровільну
реалізацію майна та наслідки
невиконання вимог кредитора (а.с. 5).

29 квітня 2014 року вироком Самарського
районного суду м. Дніпропетровська
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК
України та призначено покарання у
вигляді 2 років позбавлення волі. На
підставі 75 КК України ОСОБА_3 звільнено
від відбування покарання, якщо він
протягом іспитового строку в три роки
не скоїть нового злочину та виконає
покладені на нього обов'язки (а.с. 6-7).

Вироком колегії суддів Судової палати
у кримінальних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
жовтня 2014 року вирок Самарського
районного суду м.
Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року
скасовано. ОСОБА_3 призначено покарання
у вигляді 2 років позбавлення волі (а.с.
39-42).

Згідно квитанції про оплату юридичних
послуг від 12 серпня 2014 року ОСОБА_1 було
сплачено кошти в сумі 300 грн. за надані
послуги з підготовки позовної заяви
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення (а.с. 24).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу власником ГАЗ 322
132, д/н НОМЕР_1, колір білий, 2002 року
випуску зазначено ОСОБА_2 (а.с. 24).

Вищевказані спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
відшкодування збитків є одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів, спрямованих на відновлення
порушеного майнового стану потерпілої
особи та на усунення негативних
майнових наслідків, що настали.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно ст. 3 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я», здоров'я - стан повного
фізичного, духовного та соціального
благополуччя, а не тільки відсутність
хвороб та фізичних дефектів.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,
завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від
18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній
справі» передбачено, що відповідно до
ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, що набрав
законної сили, цей вирок обов'язковий
для суду лише з питань, чи мали місце ці
дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 9 вказаної Постанови
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно з роз'ясненнями п. 2 Постанови
Пленуму ВСУ «Про практику розгляду
судами цивільних справ по позовах про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6, шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Так, доводи позивачів, щодо спричинення
шкоди саме відповідачем знайшли своє
підтвердження та підтверджуються
матеріалами цивільної справи та
вироками судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач в свою чергу
своєї вини не заперечував позовні
вимоги визнав частково та сплатив
позивачу 600 грн. в погашення шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення інфляційного збільшення
суми шкоди та 3% річних підлягають
задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката чи іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони. Таким чином
витрати позивачів пов'язані з правовою
допомогою підлягають стягненню в
повному обсязі з відповідача.

Відповідно до ч. ч ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Проте, позивачами в судовому засіданні
не доведено безпосередній причинний
зв'язок між діями відповідача і
нарахуванням пені ТОВ «АВТОКЛУБ» у
зв'язку з чим суд приходить до висновку
щодо відмови в задоволенні даної
вимоги.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог та
заперечень. Суд не приймає до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом роз'яснювались сторонам
положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, а також те, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Приймаючи до уваги положення наведених
вище норм співвідношуючи їх з
встановленими в судовому засіданні
фактами, суд вважає, що сума моральної
шкоди в розмірі 20000 грн. не
обґрунтована, завелика та не
відповідає дійсності, доказів
спричинення відповідачем моральної
шкоди позивачам саме на таку суму не
надано, тобто відсутні документи,
квитанції, чеки, або інша документація,
підтверджуюча звернення позивачів до
лікарні за медичною допомогою, щодо
стану здоров'я відносно даних фактів та
надання допомоги саме на таку суму та
інше. Суд, беручи до уваги конкретні
обставини по справі, характер,
інтенсивність і довготривалість
фізичних і моральних страждань
позивачів, істотність вимушених змін у
їх життєвих стосунках, оцінює
спричинену моральну шкоду позивачам у
розмірі 500 гривень.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України,
а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 3,
4, 10, 11, 57-64, 79, 86, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, завданої
вчиненням кримінального
правопорушення - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 500 грн. та
витрати на правову допомогу у розмірі
300 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 15400 грн.,
інфляційне збільшення суми шкоди - 1968
грн., 3 % річних на суму шкоди 880 грн., а
всього 18248 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя:
К.С. Маштак