Справа 206/6397/14-ц
Провадження 2/206/1503/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

01 серпня 2014 року представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заочним рішенням від 15 серпня 2014
року стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитом у розмірі 9923,74 грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом - 2475,34 грн., заборгованості за
процентами - 7448,40грн. та судовий збір у
розмірі 243,60грн., а всього суму у розмірі
10167 (десять тисяч сто шістдесят сім) грн.
34 коп.

Ухвалою Самарського районного
суду від 30 вересня 2014 року скасовано
заочне рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська, ухвалене 15
серпня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. Призначено справу до
розгляду в загальному порядку до
судового розгляду на 15 жовтня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач вказав, що 02.06.2005 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 2701416,
відповідно до якого відповідачу був
наданий кредит у розмірі 4300,00грн. у
вигляді встановлення кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. Прийняті
на себе зобов'язання відповідач не
виконував, внаслідок чого станом на
30.06.2014р. утворилась заборгованість у
розмірі 9923,74грн.

На підставі викладеного, позивач
просить стягнути із відповідача
заборгованість у розмірі 9923,74грн. та
судові витрати по справі (а.с.2-4).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив ї задовольнити з підстав
викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти позову та просив суд
застосувати наслідків спливу строку
позовної давності до вимог позивача,
подав відповідну письмову заяву.
(а.с.57-58). Також пояснив, що договір був у
2006 році, коли він звільнявся з роботи,
все було погашено і картки було здано у
банк, що зазначено в обхідному листі
підприємства. Також строк дії картки
два роки, тому строк її дії закінчився
ще у 2007р.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2005 року
між позивачем та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитний договір № 2701416,
відповідно до якого відповідачу був
відкритий картковий рахунок і надано
платіжну картку № НОМЕР_2. Кредитний
ліміт фіксований у сумі 4300грн. (а.с.9).

З наданого розрахунку
заборгованості за кредитним договором
між позивачем та відповідачем
вбачається, що станом на 30.06.2014р. у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 9923,74грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом - 2475,34грн., заборгованості за
процентами - 7448,40грн., проте розрахунок
заборгованості по кредиту № 2711416 від
02.06.2005р., а номер кредитного договору
укладеного з відповідачем № 2701416 від
02.06.2005р. (а.с.5-8).

Згідно обхідного листа на ОСОБА_1
ПАТ "Дніпроважмаш" ОСОБА_1 працював на
посаді юрисконсульта та звільнений
06.11.2006р., здавши картку ПАТ КБ
"Приватбанк", про що свідчить відмітка
банку (а.с.52).

Відповідно до п. 1.1. Договору
термін дії картки становить 2 роки,
тобто до червня 2007 року, строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 06.11.2013 року зазначено,
що у постановах Вищого господарського
суду України від 12 грудня 2012 року та від
07 березня 2013 року, суди застосовуючи ч. 3
ст. 254, ч.5 ст.261, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України
дійшли висновку про те, що оскільки у
кредитному договорі передбачено, що
його виконання здійснюється частинами
відповідно до графіку погашення
кредиту, то початок перебігу позовної
давності для стягнення кредиту і
процентів за користування кредитом є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, однак не сплатив його,
і відповідно загальна позовна давність
застосовується до кожного щомісячного
простроченого платежу, який був
визначений графіком.

Згідно з п. 9.6. Договору строк дії
договору відповідає строку дії картки,
тобто два роки.

У зв'язку з тим, що умовами
договору обумовлені строки позовної
давності, а саме 2 років, тому строк у
межах яких позивач мов звернутися до
суду почався з червня 2007 року, а
скінчився у червні 2010 року.

Суд вважає, що до дій, які свідчать
про визнання боргу або іншого
обов'язку, можуть з урахуванням
конкретних обставин справи належати
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язань передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизначених)
частин платежу. Бездіяльність боржника
(наприклад, не оспорювання ним
безспірного списання коштів, якщо така
можливість допускається за законом або
договором) не свідчить про переривання
перебігу позовної давності, оскільки
таке переривання можливе лише шляхом
вчинення дій

Згідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Враховуючи викладене, суд вважає
за доцільне застосувати загальні
положення цивільного законодавства
щодо строків позовної давності до
врегулювання відносин, пов'язаних із
наданням кредиту.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», також
звертається увага на те, що враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

У зв'язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до загальних норм
цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст.
267 ЦК України, позовна даність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до вирішення
ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до
уваги таку письмову заяву відповідача
та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити,
оскільки встановлено, що позивач
порушив вимоги щодо позовної давності
для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 530, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4- 8, 10,
11, 18, 57- 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А.О.
Сухоруков