Провадження № 2/127/4104/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.12.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Бойко В.
М.,

при секретарі Музиці А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі та
гідності відшкодування моральної
шкоди суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами
стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди у розмірі 2000 (дві
тисячі) грн., а також 243,60 грн. судового
збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22
вересня 2013 року на загальних зборах
членів ГБК «Сад» ОСОБА_2 привселюдно
ображав позивача, обзивав нецензурною
лайкою, розповсюджував недостовірну
інформацію (називав психічнохворим та
людиною з алкогольною залежністю, не
маючи при цьому належних доказів та
медичних висновків). Зауваження ОСОБА_2
щодо неналежної поведінки
неодноразово робили члени кооперативу.

Позивач вказує, що 26 листопада 2013 року
ОСОБА_2 на території ГБК «Сад» займався
торгівлею автомобілями, як голова
даного кооперативу позивач зробив
йому зауваження та вказав на те, що
відповідно до законодавства України,
для торгівлі будь-якими товарами є
спеціально відведені для цього місця, а
саме автомобільні базари. Також в цей
же час ОСОБА_2 залишив на території
кооперативу (не у своєму гаражі)
автомобіль, який було пошкоджено
невідомими людьми. Але відповідач
звинуватив в цьому позивача викликав
наряд міліції і безпідставно вказував
як на особу, яка це здійснила,
звинувативши позивача у злочині.
Відповідачі погрожували фізичною
розправою, нецензурно висловлювались
за словами позивача ОСОБА_2 йому
погрожував. Весь цей безлад
продовжувався протягом трьох з
половиною годин. Відповідачі (разом із
іншими членами своєї родини, а саме
чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6) силою
утримували позивача в його кабінеті
проти його волі, принижували, обзивали
нецензурними словами, тощо.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3
оприлюднила щодо нього приватну
інформацію, розвішавши на будівлях
гаражного кооперативу копії,
виконавчих листів про стягнення з
позивача, як з фізичної особи, грошових
коштів на свою користь. Всі ці події
значно, протягом тривалого часу,
впливали на психічний стан, і в квітні
місяці 2014 року у позивача сталась
гіпертонічна хвороба серця та він був
змушений звернутись за медичною
допомогою до лікаря за місцем його
роботи. Тобто, відповідачі розмістили
на території кооперативу інформацію,
яка не пов'язана із його діяльністю в
цьому кооперативі, тобто являється
приватною.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, та просив
їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник проти
позовних вимог заперечували та
просили відмовити в їх задоволенні,
надавши письмове заперечення.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини справи та правовідносини,
врегульовані нормами Конституції
України, глав 3, 20 Цивільного кодексу
України в частині захисту цивільних
прав та інтересів судом, визнання
недостовірної інформації, захисту
особистого немайнового права:

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та пояснень, наданих позивачем в
судовому засіданні, поширенням
негативної інформації позивач вважає
оприлюднення, щодо нього інформації з
виконавчого листа, про стягнення з
нього на користь відповідачки грошових
коштів, як вбачається з матеріалів
справи даний виконавчий лист виданий
на виконання рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
15.01.2014р. по справі №127/27803/13-ц ( залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 17.02.2014р.), яким
позов задоволено частково, вирішено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 500
грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди та 45,94 грн. судових
витрат. В решті вимог відмовлено. ( а.
с.12, 31-38)

В судовому засіданні допитувались
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Суд критично оцінює показання свідків
ОСОБА_8, та ОСОБА_9, які не змогли точно
вказати дату загальних зборів членів
ГБК «Сад», допитаних в судовому
засіданні, та ставить під сумнів
достовірність та правдивість фактів,
стосовно того, що ОСОБА_2, привселюдно
ображав позивача нецензурною лайкою.

Разом з тим, допитані у судовому
засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, підтвердили той факт,
що між позивачем та лише відповідачем
ОСОБА_2, а з не ОСОБА_3 мала місце
неприємна розмова на загальних зборах
членів ГБК «Сад». Свідок ОСОБА_9,
зазначив, що образа позивача
відповідачем виразилась в тому, що
відповідач ОСОБА_2, привселюдно
звертався до позивача на «ти».

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_8, та ОСОБА_9,
повідомили, що їм невідомий той факт, що
відповідачі розклеювали на будівлях
гаражного кооперативу копії
виконавчих листів про стягнення з
позивача грошових коштів на користь
відповідачки.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши показання свідків та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 3 Конституції України,
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Згідно ст.68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції України та законів
України, не посягати на права і
свободи,честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.297 ЦК України, яка
базується на положенні ч.4 ст.32
Конституції України, кожен має право на
повагу до його гідності та честі,
гідність та честь фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа може
звернутися до суд з позовом про захист
її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 27 лютого 2009
року №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», «чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. При
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б

одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в)поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право. Під поширенням
інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації;
поширення в мережі Інтернет чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі».

Згідно з положеннями статті 277 ЦК
України обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 виникла
конфліктна ситуація, з приводу того, що
між позивачем та ОСОБА_3, виник
конфлікт, щодо її діяльності у ГБК
«Сад» з оформленням документації для
передачі у власність ГБК земельної
ділянки, враховуючи те, що свідки зі
сторони позивача і відповідача надали
протилежні покази, щодо одних і тих
самих обставин та беручи до уваги те, що
позивачем не надано доказів, щодо
того, що відповідач привселюдно
ображав його нецензурною лайкою, а
також доказів, щодо розповсюдження
ОСОБА_3 інформації пов'язаної з
виконанням вищевказаного рішення суду,
суд вважає вимоги позову
необґрунтованими та непідтвердженими
матеріалами справи.

Також не знайшли свого
підтвердження в процесі розгляду даної
справи твердження позивача щодо того,
що як вказував позивач 26 листопада 2013
року ОСОБА_2 залишив на території
кооперативу (не у своєму гаражі)
автомобіль, який було пошкоджено
невідомими людьми. Але відповідач
звинуватив в цьому позивача викликав
наряд міліції і безпідставно вказував
як на особу, яка це здійснила,
звинувативши позивача у злочині.
Враховуючи викладене, зважаючи на
відсутність поширення інформації, яка
порочить честь, гідність та
недоторканість ділової репутації
особи, в розумінні ст.277 ЦК України, суд
приходить до висновку, що юридичний
склад правопорушення, який є підставою
для задоволення позову про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відсутній.

Таким чином, оцінивши допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги на знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а отже задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
28, 40, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 269,
277, 297 ЦК України, постановою Пленуму
Верховного суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
ст.ст.10,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про захист честі та гідності
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з моменту
його проголошення.

Суддя: