СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Скрипник О.Г.
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами відповідача
ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3
- ОСОБА_4 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом у якому
просила стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
малолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% всіх видів
доходів відповідача щомісячно
відповідно до законодавства України
починаючи з січня 2014 року до повноліття
дитини та стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
дружини у твердій грошовій сумі в
розмірі 5000 грн. до досягнення трьох
років ОСОБА_5

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання малолітньої
доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
(доходів) щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 12 серпня
2014 року до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на її утримання у твердій
грошовій сумі в розмірі 800 гривень
щомісячно до досягнення дитиною
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Допущено негайне виконання рішення
суду в межах платежу на один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу та посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
просив змінити рішення та задовольнити
позов у повному обсязі.

Вказав на те, що у відповідача є
додатковий дохід, який ним
приховується, однак підтверджується
встановленими в судовому засіданні
доказами.

Крім того, відповідач звернувся із
заявою про добровільну сплату
аліментів в той час, коли йому стало
відомо про наявність позовної заяви
про стягнення аліментів. Зазначена
поведінка вказує про намір
маніпулювати, а не добровільну сплату
аліментів.

Зазначив, що останнім часом відповідач
навіть не надає допомогу у розмірі 500 -
2000 грн. яку раніше іноді надавав, а
також будь-яку іншу допомогу, шантажує
наданням допомоги в обмін на послуги на
свою користь.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
підтримав апеляційну скаргу, просив її
задовольнити та заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
свою апеляційну скаргу підтримав,
просив рішення суду скасувати та
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги представника
позивача ОСОБА_3

В свою чергу не погоджуючись з рішенням
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Вказав, що суд не надав належної оцінки
доказам (випискам з банківського
рахунку про перерахування позивачу за
2013 рік - 18 500 грн. та за дев'ять місяців 2014
року - 24 950 грн; погодженої роботодавцем
його заяві про добровільну сплату
аліментів у розмірі 1/4 на утримання
дитини, яка згідно ст. 187 СК України
знаходиться на виконанні у
фінансово-господарському відділі
прокуратури міста Києва; квитанціям та
рахункам на придбання продуктів та
одягу для дитини; організацію та
проведення сімейно-релігійного свята
«Хрещення дитини» та іншим доказам в їх
сукупності.

Крім того, є незрозумілим, чому суд
стягнув аліменти за минулий час
починаючи з 12 серпня 2014 року.

Зазначив, що всупереч ст.215 ЦПК України
мотивувальна частина оскаржуваного
рішення містить посилання на цілий ряд
норм, жодна із яких не дає підстав на
стягнення з відповідача в примусовому
порядку аліментів, оскільки останній
не ухиляється від їх сплати, бере
активну участь у вихованні та
утриманні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Про відсутність підстав та мотивів
звернення ОСОБА_3 до суду із позовом про
стягнення аліментів наголошувалося
відповідачем у запереченні на позовну
заяву (із посиланнями на додані докази
та безпідставністю позовних вимог) та у
судовому засіданні, але зазначені
аргументи без жодних мотивів залишені
поза увагою суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з обов'язку батьків утримувати
дитину та вимог ч.2 ст.84 СК України щодо
утримання дружини.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ч.2 ст.75 СК України право
на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Статтею 191 СК України визначено, що
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Згідно зі ст.ст.181, 182 СК України за
відсутності домовленості між батьками
про спосіб виконання ними обов'язку
утримувати дитину розмір аліментів
визначається судом з урахуванням стану
здоров'я та матеріального становища
дитини, стану здоров'я та матеріального
становища платника аліментів,
наявності у платника аліменти інших
дітей, непрацездатного чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина, інших
обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено,
що мінімальний розмір аліментів і на
одну дитину не і може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права
будь-які витрати на утримання дітей
мають визначатись за домовленістю між
батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі
спору суд має визначати не лише сам
факт стягнення витрат, а також їх
розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання
дитини може містить незгоду між
батьками, як щодо самого факту сплати
аліментів так і щодо розміру аліментів,
які сплачуються добровільно.

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що
розмір частки від заробітку, що
приходиться на утримання дитини,
законом не встановлюється, а
визначається судом у кожному
конкретному випадку стягнення
аліментів з урахуванням обставин, які
передбачені у ст. 182 СК України.

Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина з
якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка - батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 ст.84 СК України визначено, що
право на утримання вагітна дружина, а
також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того, чи вона працює,
та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
30 березня 2013 року, від якого мають
доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, позивач не погоджується з
розміром матеріальної допомоги, яка
відповідачем сплачувалася на
утримання дитини і зазначає, що
останній не надає їй належного
утримання.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач працює в прокуратурі міста
Києва на посаді старшого слідчого і
його посадовий оклад згідно штатного
розкладу складає 1618 грн. (а.с.48)

Згідно довідки про доходи відповідача,
його дохід складав: у січні 2014 - 6677,40
грн., у лютому 2014 - 6690,80 грн., у березні 2014
- 2007,23 грн., у квітні 2014 - 11 949,76 грн., у
травні 2014 - 6727,34 грн., у червні 2014 - 16 562,43
грн. (а.с.49)

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач добровільно надає
матеріальну допомогу на утримання
дитини.

01 вересня 2014 року відповідач звернувся
до прокуратури міста Києва, де було
зареєстровано його безстрокову заяву
про добровільну сплату аліментів у
розмірі 1/4 від заробітної плати для
відрахування грошових коштів на ОСОБА_5
(а.с.73)

Колегія суддів погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
аліментів на дитину у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
(доходу) щомісячно, оскільки визначений
розмір аліментів є об'єктивним з огляду
на вимоги закону щодо прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та обов'язку обох батьків її
утримувати.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того,
що відповідач має можливість
сплачувати аліменти на дитину та
утримувати дружину.

Варто зауважити, що відповідач в
добровільному порядку хоч і
перераховував позивачу грошові кошти,
що також не заперечується самою ОСОБА_3,
яка знаходиться у відпустці по догляду
за малолітньою дитиною, проте позивач
має право звернення до суду із позовом
про стягнення аліментів для
встановлення його рішенням
відповідного їх розміру.

Виходячи з загальних засад щодо сплати
аліментів на утримання дитини та
дружини, суд дійшов вірного висновку
про обов'язковість його виконання та
відсутності доводів відповідача щодо
належного утримання дружини, наявності
інших обставин, які б свідчили про
неможливість такого утримання.

Твердження ОСОБА_3 про те, що у
відповідача є додатковий дохід, який
ним приховується, однак
підтверджується встановленими в
судовому засіданні доказами, є
безпідставними, надуманими, оскільки
відповідно до Закону України «Про
прокуратуру» ОСОБА_2 є державним
службовцем, а допомога його батьків не
може бути предметом доходу, з якого
можуть бути стягнуті аліменти.

ОСОБА_2 у своїй скарзі вказує на те, що
йому є не зрозумілим, чому суд стягнув
аліменти за минулий час починаючи з 12
серпня 2014 року.

Апеляційна інстанція вказує на те, що
згідно зі ст.191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Оскільки на позовній заяві стоїть
відтиск печатки суду із зазначенням
дати звернення ОСОБА_3 - 12 серпня 2014
року, то саме з цього дня починається
стягнення присуджених позивачу
аліментів.

Посилання відповідача на те, що суд не
мав права стягувати на користь ОСОБА_3
аліменти на її утримання у розмірі 800
грн., так як він не одержує дохід в
натурі є необґрунтованими, оскільки
право на обрання порядку та розміру
стягнення аліментів на утримання
дружини є прерогативою позивача.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині визначення розміру стягнутих
аліментів на утримання дружини,
оскільки загальний розмір стягнутих
аліментів за загальним правилом не
може перевищувати 50% від доходів
відповідача.

Доводи відповідача про те, що він не
спроможний надавати допомогу на
утримання дружини через невеликий
середньомісячний дохід та у зв'язку зі
сплатою коштів за оренду житла та
погашення заборгованості за кредитом,
колегія суддів відхиляє, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
відповідач працює, отримує заробітну
плату, зареєстрований в АДРЕСА_1, тобто
фактично має можливість проживати в
гуртожитку за місцем реєстрації, а тому
має можливість надавати дружині
матеріальну допомогу.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді апелянти не
надали будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2
та представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: