АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6065/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Макаренко І.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
4 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Андрієнко А.М., Борисової О.В.
за участю: представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
Національного Києво - Печерського
історико-культурного заповідника про
скасування наказу пре звільнення,
поновлення на роботі, визнання
часткового договору часткове
недійсним, стягнення грошової
компенсації за вимушений прогул та
відшкодування моральної шкоди.
в с т а н о в и л а :
Позивач звертаючись у січні 2014 року до
суду з вищевказаним позовом вказувала
на те, що її звільнення за наказом № 414-о
від 02.11.2012 року є незаконними так як на
момент звільнення вона перебувала на
лікарняному через тяжку хворобу.
Вказуючи також що під час дії
строкового трудового договору вона
була переведена 19.09.2012 року на іншу
посаду без підписання договору, що
свідчить про перехід його у
безстроковий. Тому звертаючись до суду
вона ставила питання про визнати
недійсним п. 16 строкового трудового
договору №15 від 27.10.2011 року укладеного
між нею та відповідачем; зобов'язати
відповідача поновити позивача на
посаді, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 218175,84
гривень та відшкодувати моральну
шкоду, у розмірі 20 000 гривень.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року у
задоволенні позову було відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду
представником позивача подано
апеляційну скаргу. Де апелянт ставив
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позову у повному обсязі. Мотивуючи свою
вимогу тим, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Апелянт підтримав подану апеляційну
скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну
скаргу не визнав, заперечував проти її
задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
вислухавши пояснення осіб що з'явилися
у судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що починаючи з 1979 року
позивач перебувала у безстрокових
трудових відносинах з відповідачем.

03.11.2010 у зв'язку зі зміною структури та
введенням в дію нового штатного
розпису вона була переведена на посаду
провідного лектора-екскурсовода за
контрактом згідно наказу №225-о від
03.11.2010 року.

03.11.2011 року переведена за строковим
трудовим договором на посаду
провідного лектора по 02.11.2012 року
включно згідно наказу №222-о від 31.10.2011
року, 02.11.2012 звільнена з посади
провідного лектора у зв'язку з
закінченням дії строкового трудового
договору відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП
України згідно наказу №414-о від 02.11.2012
року.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
позивач, протягом перебування у
трудових відносинах з відповідачем, не
оскаржила вищевказаного наказу про
призначення її на посаду на основі
строкового трудового договору.
Вказуючи при цьому на те, що
перебування позивача на лікарняному у
зв'язку з хворобою на момент закінчення
строку дії строкового трудового
договору не є підставою для
продовження трудових відносин, а тому
звільнення відбулося на підставі
спливу дії строкового трудового
договору в рамках діючого
законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апелянта щодо незаконності її
звільнення в період непрацездатності
не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства. Так, п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06.11.1992 року, визначено,
що правила про недопустимість
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування у відпустці ч. 3 ст. 40
КЗпП, стосуються як передбачених
статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків,
коли розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
проводиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

У ході розгляду справи було
встановлено, що 27 жовтня 2011 року між
сторонами по справі був укладений
строковий трудовий договір ( а.с 18) за
яким 03.11.2011 року позивач була
переведена на посаду провідного
лектора (екскурсовода) сектору
наукової організаційної роботи
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника до
02.11.2012 року включно. Укладення
відповідного строкового трудового
договору проводилося за заявою
позивача, постановленням наказу з яким
вона була ознайомлена у відповідності
з законодавством.

Отже, звільнення позивача відбулось не
з ініціативи відповідача, а на підставі
спливу строку дії трудового договору.

Безпідставними на думку колегії
суддів є також твердження апелянта
щодо безстроковості трудового
договору з підстав того, що трудовий
договір, який мав строк дії
переукладався повторно, а також що під
час дії цього договору позивач була
переведена 19.09.2012 року на іншу посаду
без підписання договору.

Так як позивачем у ході судового
розгляду не були надані докази на
підтвердження того, що наказ № 332 -о від
19.09.2012 року змінив умови строкового
трудового договору що був укладений
між сторонами 27.10.2011 року до 02.11.2012 року
в частині зміни її посадових
обов'язків, які були визначені умовами
строкового договору, режиму роботи,
оплати праці.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: