Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5126/14
Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач: Маловічко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Боєвої В.В.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про повернення безпідставно
одержаних коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому вказав, що приблизно в лютому 2013
року він домовився з ОСОБА_2 придбати
належний відповідачу на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1.
Відповідач запропонував передати йому
частину грошей за будинок в сумі 2000
доларів США, які були йому потрібні для
оформлення кадастрового номеру на
земельну ділянку. 05.06.2013р. він передав
відповідачу вказану суму грошей, про що
відповідач власноручно склав
відповідну розписку. Також між ними
01.06.2013р. був укладений договір завдатку.
В подальшому вони так і не оформили
договір купівлі-продажу через
відсутність кадастрового номеру на
земельну ділянку, але гроші повернути
відповідач відмовляється. Тому позивач
звернувся до суду та в своєму позові
просив суд зобов'язати ОСОБА_2
повернути йому грошові кошти в сумі 23 660
грн., що еквівалентно 2000 доларам США за
курсом, встановленим Національним
банком України станом на 03.06.2014р., а
також стягнути з нього судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 жовтня
2014 року позові задоволено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на необґрунтованість судового рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 в задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2013
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. було
укладено договір, відповідно до умов
якого останній передав відповідачеві
грошові кошти у розмірі 15 980 гривень, що
на момент укладення договору становить
2 000 доларів США, на підтвердження
наміру укласти договір купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1 до 01.06.2014р. ( а.с. 13).
Згідно з пунктом 12 вказаного договору
продавець бере на себе зобов»язання до
моменту укладення договору
купівлі-продажу об»єктів нерухомості
отримати за власні кошти кадастровий
номер на земельну ділянку, що є
предметом майбутнього договору
купівлі-продажу.

На підтвердження передання коштів
ОСОБА_3. відповідачу ОСОБА_2 останній
написав власноручно розписку від
05.06.2013р., в якій зазначив, що отримав
передплату за продаж будинку в с.
Софіївка по вул. Степовій в сумі 2 000
доларів ( а.с. 12).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
вказував, що саме позивач відмовився
від придбання будинку, тому грошові
кошти, які він вважає завдатком, не
підлягають поверненню позивачу.

Дослідивши доводи сторін у справі,
суд вважав, що сплачені позивачем кошти
є авансом, та підлягають поверненню
позивачу у зв»язку з тим, що договір
купівлі-продажу не був укладений.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 вказує, що суд неправильно
встановив дійсні обставини. Вважає, що
між ним та ОСОБА_3. укладено договір
завдатку, тому отримані як завдаток
кошти у зв»язку з відмовою позивача
купити у нього будинок не можуть бути
повернуті позивачу. Крім того, вважає,
що суд необґрунтовано зобов»язав його
повернути позивачу суму, еквіваленту 2
000 доларам США за курсом НБУ станом на
момент ухвалення рішення.

Дослідивши вказані доводи
апеляційної скарги, колегія вважає їх
необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Оскільки договору купівлі-продажу
нерухомості, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами у справі укладено не було, а
сторони лише домовилися укласти такий
договір в майбутньому, передана ОСОБА_3.
відповідачу грошова сума в розмірі 15980
грн., що еквівалентно 2 тис. доларів США,
є авансом.

Указаний правовий висновок
викладений у постанові Верховного Суду
України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.
Суд першої інстанції врахував вказану
правову позицію, висловлену у вказаній
постанові Верховного Суду України,
тому правильно встановив дійсні
правовідносини, які виникли між
сторонами у справі.

Отже, судом були вірно
застосовано до спірних правовідносин
норми ч. 2 ст. 570 ЦК України, яка
встановлює презумпцію авансу, а також
враховано, що, на відміну від завдатку,
аванс - це лише спосіб платежу. Він не
виконує забезпечувальної функції за
правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а
виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від
завдатку полягає в тому, що на аванс не
покладено функцію забезпечувати взяте
сторонами на себе зобов'язання
незалежно від того, яка сторона
відповідальна за невиконання
зобов'язання, той, хто отримав аванс
повинен його повернути.

Про те, що надана позивачем сума є
попередньою оплатою, свідчить також
зміст розписки, написаної
ОСОБА_2 на підтвердження її отримання.

Крім зазначеної вище постанови,
Верховний Суд України висловив таку
правову позицію в постанові від 25
серпня 20013 року у справі № 6-82цс13.

Таким чином, суд вірно встановив дійсні
правовідносини сторін та правильно
застосував до них норми матеріального
права, якими вони регулюються.

Відповідають вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК
України і висновки суду про те, що
визначене в іноземній валюті грошове
зобов»язання, підлягає сплаті у гривні
із визначенням суми за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу.

Оскільки в розписці ОСОБА_2 вказував
про отримання суми у розмірі 2000
доларів, то суд обґрунтовано визначив
гривневий еквівалент вказаної суми
станом на день звернення позивача з
позовом про повернення цієї суми.

Таким чином, колегія не встановила
підстав для скасуванні оскаржуваного
рішення суду, тому у відповідності до
вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу слід відхилити, залишивши без
змін оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 жовтня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Боєва В.В.