Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Черняхівського району Житомирської
області в інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації до Черняхівської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_3 про визнання протиправним і
скасування розпорядження, визнання
недійсним договору оренди землі, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Житомирської області на
рішення Черняхівського районного суду
Житомирської області від 26 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 20 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року прокурор
Черняхівського району Житомирської
області в інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що внаслідок проведення прокуратурою
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства при наданні фізичним та
юридичним особам в оренду земельних
ділянок було встановлено, що на
підставі розпорядження голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 26 квітня 2007
року № 169 ОСОБА_3 передано в
довгострокову оренду терміном на 20
років землі водного фонду й водний
об'єкт для рибогосподарських цілей,
спортивної риболовлі та відпочинку
громадян за межами с. Новопіль на
території Новопільської сільської
ради Черняхівського району
Житомирської області загальною площею
40,8380 га, в тому числі під водою - 27,3234 га,
прибережна захисна смуга - 13,5146 га. На
підставі зазначеного розпорядження
між ОСОБА_3 і Черняхівською районною
державною адміністрацією укладено
договір оренди земельної ділянки
водного фонду від 10 травня 2007 року.
Однак, на думку позивача, розпорядження
про передачу земель водного фонду в
оренду прийнято з порушенням вимог
чинного законодавства, а саме: не був
розроблений проект відведення
земельної ділянки, не були встановлені
межі земельної ділянки в натурі на
місцевості, змінено цільове
призначення земельної ділянки без
дотримання певної процедури, також
спірна земельна ділянка відноситься до
земель рекреаційного призначення, а до
повноважень районних державних
адміністрацій не відноситься
вирішення питання розпорядження
такими земельними ділянками. Оскільки
рішення, на підставі якого ОСОБА_3
передано в оренду спірну земельну
ділянку, є незаконним, то підлягає
визнанню недійсним і договір оренди
цієї земельної ділянки, укладений між
сторонами. Ураховуючи викладене,
прокурор Черняхівського району
Житомирської області в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації просив
задовольнити його позовні вимоги і
визнати протиправними та скасувати
розпорядження голови Черняхівської
районної державної адміністрації від 21
лютого 2007 року № 74, від 26 квітня
2007 року № 169, визнати недійсним
договір оренди земельного водного
фонду від 10 травня 2007 року, а також
зобов'язати ОСОБА_3 повернути спірну
земельну ділянку водного фонду до
земель запасу Новопільської сільської
ради Черняхівського району
Житомирської області.

Рішенням Черняхівського районного
суду Житомирської області від 26
лютого 2014 року, залишеними без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 20 травня 2014
року, відмовлено в задоволенні позову
прокурора Черняхівського району
Житомирської області в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Житомирської області
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що вирішуючи питання про передачу
ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки
водного фонду Черняхівська районна
державна адміністрація діяла в межах
своїх повноважень та згідно з вимогами
чинного законодавства. Підстави для
визнання розпоряджень голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 21 лютого 2007 року № 74,
від 26 квітня 2007 року № 169 протиправними
та їх скасування, а також визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки водного фонду від 10 травня 2007
року відсутні.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що на підставі
розпорядження голови Черняхівської
районної державної адміністрації від 21
лютого 2007 року № 74 затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки для рибогосподарських цілей
площею 40,8380 га.

Згідно з розпорядженням голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 26 квітня 2007 року № 169
ОСОБА_3 передано в довгострокову оренду
терміном на 20 років землі водного фонду
й водний об'єкт для рибогосподарських
цілей, спортивної риболовлі та
відпочинку громадян за межами с.
Новопіль на території Новопільської
сільської ради Черняхівського району
Житомирської області загальною площею
40,8380 га, в тому числі під водою - 27,3234 га,
прибережна захисна смуга - 13,5146 га.

10 травня 2007 року між Черняхівською
районною державною адміністрацією й
ОСОБА_3 укладено договір оренди
земельної ділянки водного фонду, за
умовами якого ОСОБА_3 передано в
довгострокову оренду терміном на 20
років земельну ділянку водного фонду
та водний об'єкт для рибогосподарських
цілей, спортивної риболовлі та
відпочинку громадян за межами с.
Новопіль Черняхівського району
Житомирської області на території
Новопільської сільської ради
Черняхівського району Житомирської
області загальною площею 40,8380 га.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
житлової та громадської забудови й
землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Відповідно до пункту "а" частини першої
статті 58 ЗК України та статті 4 ВК
України до земель водного фонду
належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами.

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо ( частина четверта статті 59 ЗК
України)

Відповідно до частини першої статті 124
ЗК України (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин) передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 88 ВК
України, Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року №
434, Постанови Кабінету Міністрів
України від 08 травня 1996 року № 486 "Про
затвердження порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них" розмір та межі
прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою.

Згідно із частиною шостою статті 123 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин) проект відведення
земельної ділянки погоджується із
землекористувачем, органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

Положеннями статті 9 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації" (у
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
особливо цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення підлягають обов'язковій
державній експертизі.

За змістом статті 43 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації" у
судовому порядку скасовуються
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Констиуції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства.

Отже, видання головою державної
адміністрації розпорядження про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки без
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та без
висновку державної експертизи
зазначеного проекту землеустрою
суперечить законам України.

Указані висновки викладені в
постановах Верховного Суду України
від 22 травня 2013 року № 6-11цс13 та від 21
травня 2014 року № 6-14цс14 і відповідно до
статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Вирішуючи спір і зазначаючи, що для
укладення договору оренди земельної
ділянки водного фонду необхідно
виготовляти технічну документацію
щодо відведення такої земельної
ділянки, а проведення експертного
дослідження технічної документації не
є обов'язковим, якщо межі земельної
ділянки визначено, суд першої
інстанції на зазначені вище вимоги
закону уваги не звернув, не з'ясував на
підставі належних та допустимих
доказів чи були встановлені в натурі
межі спірної земельної ділянки, не
надав оцінки поясненням позивача, що на
підставі розпорядження голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 20 грудня 2006 року № 407
надано згоду ОСОБА_3 на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі на місцевості із
визначенням попередньої площі, яка
буде передаватися, у розмірі 26,5 га, при
цьому в оренду передано земельну
ділянку водного фонду в розмірі 40,8380 га,
не взяв до уваги висновок Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області від 14
червня 2013 року № 02/2815, в якому
зазначено, що межі спірної земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
встановлені не були, а мотиви, з яких
суд відкинув як належний доказ
зазначений висновок, не мають жодного
правового обґрунтування.

Частиною третьою статті 20 ЗК України
передбачено, що зміна цільового
призначення земельних ділянок
приватної власності здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України; щодо
земельних ділянок, розташованих у
межах населеного пункту, - сільською,
селищною, міською радою; щодо земельних
ділянок, розташованих за межами
населених пунктів, - районною державною
адміністрацією (в редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
землеустрій" цільове призначення
земельної ділянки - це використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації
із землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до пункту "д" частини другої
статті 25 Закону України "Про
землеустрій" одним з видів
документації із землеустрою є проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

У пункті 2 Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня
2002 року № 502, встановлено, що зміна
цільового призначення земельної
ділянки проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту або районної державної
адміністрації, якщо земельна ділянка
розташована за межами населеного
пункту.

Орган, до якого надійшла заява
(клопотання), розглядає її та за
наслідками розгляду надає згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки.

Проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки розробляється особами, які
мають ліцензію на проведення робіт із
землеустрою на підставі договору із
заявником та погоджується із органом
земельних ресурсів, органом
містобудування та архітектури, органом
охорони культурної спадщини,
природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічним органом.
Проект разом із позитивним висновком
державної експертизи документації із
землеустрою подається до органу
місцевого самоврядування на розгляд,
який в подальшому приймає рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
статті 21 ЗК України, недійсними рішень
про надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною, тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову й
зазначаючи, що Черняхівською районною
державною адміністрацією не
змінювалося цільове призначення
спірної земельної ділянки, суд першої
інстанції не звернув уваги, що на
підставі розпорядження голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 26 квітня 2007 року № 169
ОСОБА_3 передано в довгострокову оренду
землі водного фонду й водний об'єкт для
рибогосподарських цілей, спортивної
риболовлі та відпочинку громадян, а
землі, які використовуються для
організації відпочинку населення,
згідно зі статтею 50 ЗК України
відносяться до земель рекреаційного
призначення, суд не з'ясував й не
дослідив докази, які б спростовували
зазначене, а також давали підстави для
висновку, що зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
не відбулось.

Отже, суд першої інстанції не встановив
характеру спірних правовідносин та
норми права, які підлягають
застосуванню, не з'ясував всі обставини
справи, не дослідив всі докази та не
надав їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
частини другої статті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Житомирської області задовольнити
частково.

Рішення Черняхівського районного суду
Житомирської області від 26
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 20 травня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська