АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7018/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Твердохліб А. В. Доповідач -
Дерев'янко О.Г. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк»

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА
:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся із зазначеним
позовом до відповідача, в
обґрунтування своїх вимог посилаючись
на те, що відповідно до укладеного
кредитного договору б/н від 26 червня 2006
року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі
1800,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та Банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.
Зобов'язання за вказаним Договором
відповідач належним чином не виконав,
внаслідок чого станом на 31 серпня 2013
року за ним утворилась заборгованість
перед позивачем в розмірі 23148,50 грн., яку
позивач просив стягнути з відповідача,
а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до укладеного кредитного
договору № б/н від 26.06. 2006 року позивач
відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок та
видав платіжну кредитну картку
«Универсальная» з кредитним лімітом у
розмірі 1800 грн., строк дії картки два
роки (а.с.14).

Згідно умов Договору позичальник
зобов'язалася сплачувати банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі 36% на рік, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг, що підтверджується підписом у
заяві (а.с.13-14).

Позивач свої зобов'язання виконав,
кредит надав, разом з тим, у порушення
умов договору, ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконав, допустивши
прострочення повернення процентів за
користування кредитом, внаслідок чого
станом на 31.08.2013 року за ним утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 23148 грн. 50 коп. яка складається з
6304,75 грн - заборгованість за кредитом;
15265,25 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 500,00 грн.-
штраф (фіксована частина); 1078,50 грн. -
штраф (процентна складова) (а.с.6-12).

Відповідно до п. 9.12. розділ 9 Умов і
Правил надання банківських послуг,
передбачено, договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, а також
встановлено порядок пролонгації
строку дії договору.

В разі виникнення заборгованості,
Клієнт зобов'язаний її погасити
протягом 30 днів з моменту її
виникнення. У випадках порушення
Держателем умов даного Договору Банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому чи у визначеній Банком частині
(п. 6.9, 5.2 Умов і Правил надання
банківських послуг).

Остання транзакція, а саме - сплата
коштів у сумі 1135,00 грн., було здійснено
позичальником 04.08.2009 року, що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с.10).

Разом з тим вбачається, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом 18 жовтня 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.

При таких обставинах суд першої
інстанції обгрунтовано застосував
строк позовної давності, який
передбачений ст. 257 ЦК України, так як
про це було заявлено представником
відповідача у своїх запереченнях.
(а.с.57-58)

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно вирішив
спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія встановила, що згідно
договору Б/Н про надання банківських
послуг від 26.06.2006 року, який укладено
між сторонами у справі, з терміном дії
картки - 2 роки, строк позовної давності
сторонами договору не був обумовлений,
як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому
до спірних правовідносин
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки (а.с.13-18).

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що останнє погашення
кредиту відбулось 04.08.2009 року та з цього
часу відповідач кредитною карткою не
користувався та заборгованість не
сплачував.

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин. Позивач - банк
продовжував щомісячно нараховувати
проценти та штрафні санкції за
прострочення зобов'язання по
поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по кредитній картці, що
свідчить про обізнаність позивача про
порушення свого права (а.с.6-12 -
розрахунок заборгованості).

Доводи апелянта - позивача про те, що
дія спірного договору не обмежена
часом, що обумовлено в договорі, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
ці обставини не стосуються часу
порушеного права, з якого починається
перебіг позовної давності, а саме:
виникнення заборгованості у
відповідача з урахуванням терміну
виконання кредитного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію договору до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем не може розглядатися як
доказ установлення строку дії
договору, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Таким чином, перебіг позовної давності
починається з часу не виконання
зобов'язання відповідачем, як
правильно встановлено судом першої
інстанції, тому початок перебігу
позовної давності починається саме з
цієї дати, про що вище було зазначено, у
зв'язку з чим позивачем пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія вважає
неспроможними, тому що вони
спростовуються матеріалами справи та
не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дія кредитного договору не закінчилась
у зв'язку з невиконанням зобов'язання
позичальника повернути кредитні кошти,
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки дія договору і строк позовної
давності не є тотожними та регулюються
різними нормами закону, зокрема,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (стаття 256 ЦК
України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,218,303,307,309,313-316 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :