Справа №487/2995/14-ц 06.08.2014 06.08.2014 06.08.2014
Провадження №22ц/784/2171/14 Головуюча
в першій інстанції Корнешова Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участю позивачки
ОСОБА_3,

представника позивача
ОСОБА_4,

представників відповідача
ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

представника третьої особи
Малявіна Р.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
- ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 04 червня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_8,

третя особа - Заводський відділ
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ( далі - відділ ДВС)

про визначення розміру заборгованості
за аліментами,

ВСТАНОВИЛА:

25 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8 про визначення
розміру заборгованості за аліментами.

Позивачка зазначала, що у відділі ДВС
знаходиться на виконанні виконавчий
лист № 2-10013, виданий Заводським
районним судом м. Миколаєва 29 грудня 2009
року про стягнення з відповідача на її
користь аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_9 у розмірі
? частини з усіх видів заробітку,
доходів щомісячно, починаючи з 16
листопада 2009 року і до досягнення
дитиною повноліття. 16 вересня 2013 року,
державним виконавцем відділу ДВС був
складений розрахунок заборгованості
відповідача по сплаті аліментів за
період з 16 листопада 2009 року по час
досягнення дитиною повноліття, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виходячи з зарплати
середньо облікованого робітника
зайнятого в сфері економіки області
згідно даних Управління статистики у
Миколаївській області. Відповідно до
вказаного розрахунку, станом на 02
квітня 2013 року заборгованість
відповідача по сплаті аліментів
становить 14 087 грн. 22 коп. Проте, іншим
розрахунком державного виконавця
відділу ДВС, від 14 лютого 2013 року
заборгованість відповідача по сплаті
аліментів, за той самий період,
становить 2 638 грн. 26 коп., оскільки дана
заборгованість нараховувалась
помісячно, згідно довідки з місця
роботи про одержані доходи.

Посилаючись на те, що відповідач почав
працювати лише з квітня 2013 року, а тому
розрахунок від 14 лютого 2013 року є
правильним просила позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 червня 2014 року
визначено наявність у ОСОБА_8 за
виконавчим листом № 2-10013
заборгованості за аліментами на
утримання сина - ОСОБА_9 у період його
неповноліття у розмірі 11 448 грн. 96 коп.
Також вирішено питання щодо стягнення
з відповідача судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_8 - ОСОБА_6 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачці в задоволенні
позову в повному обсязі. На думку
апелянта, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та неповним
з'ясуванням обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки, її представника,
представників відповідача та
представника третьої особи, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства в
порядку позовного, наказного та
окремого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачкою пред'явлено до суду позов за
яким вона фактично оспорює розрахунок
по аліментам зроблений державним
виконавцем під час виконання рішення
про стягнення аліментів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
у відділі ДВС знаходиться на виконанні
виконавчий лист від 29 грудня 2009 року
про стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_9 аліментів в розмірі ?
частини з усіх видів заробітку,
щомісячно (а.с. 5-6).

16 вересня 2013 року державним виконавцем
був проведений розрахунок по
аліментам, який визначений в розмірі 14
087 грн. 22 коп.

Крім того, державним виконавцем був
проведений іншій розрахунок по
аліментам за яким заборгованість по
аліментам визначена в розмірі 2 638 грн. 36
коп., з яким позивачка не погоджується и
вважає, що державним виконавцем цей
розрахунок заборгованості проведений
з порушенням Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5.

Позовних вимог про стягнення з
відповідача будь-яких коштів, тобто
вимог майнового характеру, позивачкою
не заявлено.

Таким чином, предметом спору є
неправомірність, на думку позивачки,
розміру розрахунку заборгованості по
аліментам, який здійснений державним
виконавцем.

Отже, суд першої інстанції на зазначене
вище не звернув увагу та не врахував,
що спір виник з приводу розрахунку
заборгованості за аліментами на
утримання неповнолітньої дитини, який
розглядається за правилами розділу VІІ
ЦПК України.

Таким чином, позивачкою обрано
невірний спосіб захисту свого
порушеного права, а тому в задоволенні
позову необхідно відмовити.

Проте, зазначене не позбавляє її права
на звернення до суду зі скаргою
відповідно до ст. 383 ЦПК України.

Крім того, зі змісту позовної заяви
вбачається, що відділ ДВС, розрахунок
якого фактично оскаржується
позивачкою, притягнутий до участі у
справі в якості третьої особи без
самостійних позовних вимог.

Але, залучення належного відповідача
цілком розраховане лише на ініціативу
позивача. Якщо відсутня така
ініціатива, суд не має права залучати
іншого відповідача ані замість
неналежного відповідача, ані як
співвідповідача. Якщо відповідач
дійсно неналежний, що буде доведено в
ході розгляду справи, суд відмовляє у
задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову, так
як позивачкою обрано невірний спосіб
захисту свого порушеного права.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
- ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8
про визначення розміру заборгованості
за аліментами відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді