Справа № 149/3353/13-ц
Провадження №2/149/52/14
Номер рядка звіту 47
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.08.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лисої В.В.,

позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

прокурора Хмільницької
міжрайпрокуратури Терещенка М.В.,

представника служби у справах
дітей та представника органу опіки і
піклування -

Хмільницької міської ради
Нестерук Н.Ф.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Хмільнику
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі, про позбавлення батьківських
прав, про захист честі, гідності,
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та
встановлення графіку побачень з
дитиною, треті особи - служба у справах
дітей Хмільницької міської ради, орган
опіки і піклування - Хмільницька міська
рада,-

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася в
Хмільницький міськрайонний суд з
позовом до ОСОБА_5 з позовними
вимогами:1. Змінити розмір аліментів та
щомісячно стягувати аліменти з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, на
користь ОСОБА_6, на утримання дитини -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 гривень,
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи стягнення з 01.09.2013 року і до
досягнення дитиною повноліття. 2.
Позбавити відповідача ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька,
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. 3. Визнати, що
поширені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відомості, що ОСОБА_1, скоїла підробку
документів для отримання відпустки по
догляду за дитиною до 6-ти річного віку,
знущається над сином ОСОБА_7, б"є його,
незаконно вивезла дитину на місце її
постійного життя в місто Хмільник,
порушує його конституційні права, не
доглядає за дитиною, - такими, що не
відповідають дійсності та принижують
її честь, гідність та ділову репутацію.
4. Зобов"язати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
припинити неправомірні дії щодо
приниження честі, гідності та ділової
репутації відносно ОСОБА_1. 5. Стягнути з
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 10000 гривень.

Позовні вимоги за пунктом 1
позовних вимог мотивовані тим, що
14.02.2011 року шлюб між нею та ОСОБА_5
розірвано Від шлюбу вони мають спільну
дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який після
розлучення постійно проживає з нею.
Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 27.10.2011 року з ОСОБА_5 на
її користь стягнуто аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі ? частини
усіх видів його заробітку, до
досягнення дитиною повноліття, але не
менше 30% від прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку. На утримання
дитини потрібно не менше 3000 гривень на
місяць: на ліки 200 гривень, на дитячий
садочок 130 гривень, на вистави у
дитячому садочку - 15-25 гривень, на
ремонти, іграшки, миючі засоби у
дитячому садочку - 250 гривень, на їжу 1800
гривень, на одяг, взуття 200 гривень,
комунальні послуги - 200 гривень,масажі
всього тіла - 200 гривень. Відповідач
аліменти починаючи з лютого 2013 року
взагалі не сплачує, не бере участі в
додаткових витратах, викликаних
частими хворобами дитини, приховує
дійсний розмір своїх доходів, місце
роботи, має постійний дохід, але
належної матеріальної допомоги дитині
не надає.

Позовні вимоги за пунктом 2
позовних вимог мотивовані тим, що
відповідач не бере участі у вихованні
дитини, не провідує сина, не цікавиться
здоров'ям дитини, розвитком та
матеріальними потребами дитини, а
навпаки зводить наклепи на мене, сім'ю
мого батька та матір, з якими вона
проживає, пише безпідставні скарги до
міліції міста Хмільник, телефонує на
гарячу лінію в м. Вінницю, телефонує на
роботу в лікарню в м. Донецьк, ганьбить
її , що призводить до частих візитів в
нашу сім'ю міліціонерів, служби у
справах дітей, що створило в сім'ї
нервову обстановку, син вже нервово
боїться працівників міліції і
побачивши, що вони йдуть до нашого дому
- плаче кричить і тікає, від нервового
напруження син часто хворіє. Такі дії
батька погано відбиваються на
здоров'ї сина, негативно впливають на
фізичний розвиток сина, як складову
виховання, принижує людську гідність
дитини, та є психічним насильством та
жорстоким поводженням з дитиною. Також
відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків від виховання сина,
сплати аліментів на утримання сина,
останній раз аліменти були сплачені в
січні 2013 року. З метою найбільш повного
та всебічного забезпечення прав та
законних інтересів дитини вважає за
доцільне позбавити відповідача
батьківських прав.

Позовні вимоги за пунктом 3
позовних вимог мотивовані тим, що з
часу розлучення і до сьогоднішнього
дня відповідач пише скарги-наклепи на
її роботу у центральну міську клінічну
лікарню № 1 м. Донецька, що вона
незаконно отримала відпустку по
догляду за дитиною, незаконно вивезла
дитину в м. Хмільник, не дає з нею
бачитися, незаконно здала в дитячий
садок, ніби-то знущається, б'є
малолітнього сина. Це не підтвердилося
і справа закрита. Такого ж змісту
скарги він прислав і в Хмільницький РВ
УМВС України у Вінницькій області,
начальнику управління праці та
соціального захисту населення
Хмільницької міської адміністрації,
службу у справах дітей Хмільницької
міської ради, службу у справах
неповнолітніх м. Хмільник, чим
принижує її честь гідність ділову
репутацію. Приниження ділової
репутації полягає в тому, що вона
працюючи лікарем вимушена
виправдовуватися перед знайомими, що
написане неправда. Тепер їй потрібно
виправдовуватися перед всіма
державними та громадськими закладами,
лікарнею, міліцією, терпіти принизливі
перевірки наклепів ОСОБА_9, що також
принижує її честь,гідність, ділову
репутацію.

Позовні вимоги за пунктом 4
позовних вимог мотивовані тим, що вона
має право на повагу до її честі і
гідності, а також має право на
недоторканість своєї ділової
репутації, що гарантовано ст. 28
Конституції України, ст.ст. 270, 299 ЦК
України.

Позовні вимоги за пунктом 5
позовних вимог мотивовані тим, що
неправомірним діями відповідача, які
полягають в приниженні її честі
гідності і ділової репутації, в тому що
вона проживаючи в місті Хмільнику
перебуває в постійному страху,
постійно т терпить образи та
приниження в присутності жителів міста
Хмільник, а також на роботі в лікарні
м. Донецька вимушена постійно
виправдовуватися, терпіти образи при
надходженні чергової скарги до міліції
або на роботу, їй заподіяно моральну
шкоду яка виразилася в моральних
стражданнях і переживаннях, порушенні
душевної рівноваги. Враховуючи
зазначені обставини вважає необхідним
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Відповідач у справі ОСОБА_5
звернувся з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 з позовними вимогами: 1.
Зобов"язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5
перешкоди у вихованні дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та спілкуванні з нею. 2.
Встановити для ОСОБА_5 наступний графік
побачень з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
- періодично кожний третій місяць
кварталу з 20 по 30 число місяця у місті
Хмільнику з можливістю виїзду на цей
період до міста Донецька за адресою:
АДРЕСА_1, без присутності ОСОБА_1, з
зобов"язанням повернення дитини
ОСОБА_1, влітку протягом 45 календарних
днів у будь-який період у місті
Донецьку за адресою: АДРЕСА_1, без
присутності ОСОБА_1, з зобов"язанням
повернення дитини ОСОБА_1, в день
народження дитини з 25 квітня по 30
квітня, на новорічні та різдвяні свята
з 30 грудня по 15 січня, а також у період
травневих свят з 1 травня по 15 травня
кожного року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5
мотивував тим, що з ОСОБА_1 перебував у
шлюбі з 14.09.2008 року. 14.02.2011 року шлюб між
ним та відповідачкою було розірвано на
підставі рішення Калінінського
районного суду міста Донецька. Від
шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4. В грудні 2010 року
відповідачка без його згоди відвезла
дитину до своїх батьків у м. Хмільник.
Коли вона повернулася до міста
Донецька то він з нею не бачився,
оскільки вже почали проживати окремо,
позивачка залишилася проживати за
адресою - м. Донецьк, вул. Ратнікова, 28/57.
Крім цього вона не пояснювала йому де
знаходиться син і не давала можливості
бачитися з ним. Після звернення ним з
цього приводу до Калінінського РВ УМВС
було встановлено, що дитина
знаходиться по місцю проживання
батьків ОСОБА_1 в м. Хмільнику і він
заспокоївся і дав згоду на знаходження
сина у батьків ОСОБА_1до осені 2011 року.
Після цього неодноразово дзвонив до
батьків відповідачки з метою
поспілкуватися з сином, але у відповідь
вони або грубо розмовляли з ним або
просто клали трубку. Відповідачка
пояснила, що не хоче щоб я спілкувався з
сином. У 2011 році відповідачка
переїхала до міста Хмільника де мешкає
зі своїми батьками. В останній час
відповідачка взагалі відмовляється
спілкуватися зі мною, не дає ніякої
інформації про сина. 1.09.2012 року він
приїхав до Хмільника з метою
побачитися з сином. Коли він звернувся
до батьків відповідачки, її мати
відповіла, що він ніколи не побачить
свого сина і що він в даний час разом з
матір'ю та її співмешканцем перебуває в
Криму. Наприкінці листопада 2012 року він
ще раз приїхав до батьків відповідачки
в м. Хмільник, але також не міг
побачитися з сином, оскільки ні
відповідачка на її батьки не хотіли
його бачити та відповіли йому що не
хочуть його бачити. 6.06.2013 року
звертався до служби у справах
неповнолітніх держадміністрації м.
Хмільник з метою застосувати заходи до
відповідачки по факту вчинення
перешкод у побаченні з дитиною, на що
йому було порекомендовано звернутися у
відділ опіки. 9.09.2013 року він направив
заяву до органу опіки і піклування
Хмільницької міської ради з метою
врегулювання конфлікту та
встановлення графіку побачень з
дитиною, але відповіді не отримав.Хоче
більше спілкуватися з дитиною,
останній раз її бачив, перед тим як
ОСОБА_10 дитину викрала - в грудні 2010
року.

12.08.2014 року відповідач/позивач
ОСОБА_5, його представник ОСОБА_11 в
судове засідання не з"явилися, через
канцелярію суду подали заяву про
проведення судового засідання у їх
відсутність.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги за первісним позовом підтримала
в повному обсязі та просила їх
задовольнити. Позовні вимоги за
зустрічним позовом не визнала та
просила у їх задоволенні відмовити.
Надала суду пояснення, зокрема про те,
що перебувала у шлюбі з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син.Розірвала
шлюб з ОСОБА_5 через те, що він проявляв
деспотичний характер до неї і сина. З 1
грудня 2010 року однією сім'єю не
проживали. Через шість місяців подала
на аліменти, так як ніякої допомоги на
утримання сина не надавав. Коли подала
на аліменти, він прийшов і вибив двері
в квартирі, стукав у двері, викручував
ручки, ходив в туалет між 4 і 5 поверхом.
Не могла працювати в лікарні навіть на
0,5 ставки, так як дитини часто хворіла,
телефонував на пост лікарів, обливав
мене брудом. Викликала батька і він
місяць вимушено жив у мене. Було 23
виклики в чергову частину. Вимагав -
віддай дитину. Через це я вимушена була
виїхати в м. Хмільник, втекла від нього
через страх за своє життя, весь час
здійснював психологічне насильство. В
Хмільнику продовжує втручатися в моє
життя, змінила номер, але він все одно
дізнався і телефонує, зламав мою
сторінку в однокласниках. Він не
говорить я приїду візьму дитину, що
хочу її бачити, або щоб привезти їй
подарунки, він не дитину хоче, а хоче
лише нашкодити мені. Зміна розміру
аліментів викликана тим, що коли
ОСОБА_5 звільнився, то аліменти
перестали надходити, перестав платити
аліменти, дитині взагалі не допомагав,
тільки мені погрожував по телефону -
відріже мені вуха і пришле. Дитина
хворіє, недовіра до людей, так як бачив
насилля ОСОБА_5 наді мною, бачив його
неадекватність. Ображав і ображає мене
по телефону, поширював чутки різні про
мене на роботі, писав на гарячі лінії
МОЗ, що я за межами України,що купила
лікарняний лист, визивав до мене і моїх
батьків міліцію, визивав швидку, газ
контору, водоканал. Написав в Донецьку
у службу дітей, що я вкрала дитину, а я в
грудні 2010 року дитину вивезла до
батьків у м. Хмільник. Своїм
власноручно написаним рапортом визнав,
що чинив наді мною психологічне
насильство. Те що йому у вересні не дали
дитину не відповідає дійсності, так як
в той час я з дитиною була в санаторії.
Але дитину йому не можна давати, так як
він несе негатив, не вбачаю в ньому
гідного батька, який може привити
дитині соціальні цінності. Перебуваючи
у декретній відпустці по догляду за
дитиною, нею не цікавився, а цікавився
чи ми «не поздихали», в той період чинив
фізичне насильство до мене крутив руки,
піднімав мене і тримав, поки не занімію.
Через нього син попав в реанімацію
через харчове отруєння,у 9 місяців у
сина була гематома на голові.
Незважаючи, що він був у декретній
відпустці з 3-х місячного віку, дитиною
фактично займалася я. Я вийшла в
ординатуру коли сину було 5 місяців.
Свекруха хотіла, щоб я йшла у декретну
відпустку. ОСОБА_5 дозволив повезти
дитину в Хмільник. Була одна посилка в
2011 році - м'яка іграшка, іще одна в
2012році, коли не пам'ятає, в 2013 році
приходили гроші по 20 гривень. Аліменти
отримувала до січня 2013 року, більше
нічого не було. На даний час ще прийшло
біля 3000 гривень. Коли ОСОБА_5
телефонував до мене то ніколи не просив
дати поговорити з дитиною, а починав
мене ображати і погрожувати. Злочини
проти дитини не вчиняв. Дитину в
Хмільник відвезла в грудні 2010 року, а
розлучилися 14.02.2011 року. Працювала в
лікарні - півтора тижні працювала в
Донецьку, а 2 тижні в Хмільнику була з
дитиною. По догляду за дитиною з
березня 2013 року. Вона ніколи не
перешкоджала ОСОБА_5 в побаченнях з
дитиною, але той жодного разу не
приїжджав, не заперечує і в даний час,
але в присутності інших людей, а тому
підстав для задоволення його позову
немає.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав
суду пояснення аналогічні тим
обставинам, які викладені в позовній
заяві, а також пояснив, що ОСОБА_5 пішов
у декретну відпустку щоб нічого не
робити, а дитиною займалася ОСОБА_1.
Було порушено кримінальну справу по
несплаті ОСОБА_5 аліментів, так як
працює а аліменти не платить, а також
порушені кримінальні справи по фактам
погроз вбивством ОСОБА_1. Просив
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовити так як той не надав суду
доказів про порушення його прав з боку
ОСОБА_1, а тому немає що захищати. На
запитання проте, коли, у який спосіб,
кому і які конкретно відомості які
принижують честь, гідність ділову
репутацію ОСОБА_1 розповсюджено
ОСОБА_5, пояснив, що це всі ті відомості
відносно ОСОБА_1, які викладені у
заявах, скаргах, які виготовлялися і
подавалися ОСОБА_12 в міліцію, службу у
справах дітей, інші державні установи
м. Хмільника, а щодо їх змісту
зазначеному у п. 3 позовних вимог також
пояснив, що у п. 3 позовних вимог вони
викладені ним та позивачкою в
узагальненій ними формі.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_11 проти
позову ОСОБА_1 заперечував на
підставах викладених у запереченні на
позовну заяву, зустрічний позов ОСОБА_5
просив задовольнити з підстав
викладених у зустрічній позовній
заяві, та пояснив, що проти стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі
заперечує, так як за рішенням суду
аліменти вже стягуються у частці від
доходів ОСОБА_5, з 1.01.2013 року по 13.06.2013
року і аліменти також стягувалися, що
підтверджується довідкою. Підстав для
задоволення позову в цій частині немає,
так як матеріальне становище ОСОБА_5 не
змінилося на краще, він має постійні
доходи так як працює на постійній
роботі, позивач не надала до суду
документів, що суттєво змінився її
матеріальний стан суми зазначила, але
нічим це не підтвердила. У ОСОБА_1 з
ОСОБА_5 особистий конфлікт, який виник
після народження дитини, але це не є
підставою для позбавлення
батьківських прав, не наркоман, не
алкоголік, злочинів проти дитини не
скоював, до сина добре ставиться, хоче
його бачити і бути з ним, але ОСОБА_1
йому в цьому перешкоджає. Посилання
ОСОБА_1 на те, що не ОСОБА_5 приймає
участі у вихованні безпідставні, як
можна займатися вихованням, якщо
ОСОБА_1 сама в цьому перешкоджає, не дає
спілкуватися з дитиною. Що стосується
захисту честі і гідності а також
стягнення моральної шкоди, то це нічим
не підтверджено, скарги які пише
ОСОБА_5 направлені на захист його прав
як батька та на право на спілкування з
сином. Що стосується перерахування
аліментів, то ОСОБА_5 цим не займається,
свої обов'язки не виконувала виконавча
служба. Доказів приїзду ОСОБА_5 у
Хмільник в вересні та листопада 2012 року
надати не може, чому тоді ОСОБА_5 з
приводу перешкод у спілкуванні дитину
прямо не звернувся до служби у справах
дітей, в міліцію, йому не відомо. Коли
ОСОБА_5 восени 2013 року влаштувався на
роботу після звільнення з міліції, то
він повідомив про це виконавчу службу,
але чому вони своєчасно не
відреагували, йому про це невідомо. В
період з лютого по вересень 2013 року
ОСОБА_5 перераховував ОСОБА_1 незначні
суми 22.02. - 34,20 гривень, 17.03. - 29,20 гривень,
23.05. - 29.20 гривень, 23.07. - 29,20 гривень, 7.09. -
109,20 гривень, 10.09. - 109,20 гривень, так як не
мав роботи і через скрутний
матеріальний стан. Посилки надсилав -
11.06.2012 року, 13.04. 2013 року, 23.11.2011 року,
10.12.2011 року, 22.12.2012 року. Дві посилки
ОСОБА_1 отримала, а від 3-х відмовилася.
Вважає, що запропонований суду графік
побачень, дитині шкодити не буде,
просить задовольни позовні вимоги
ОСОБА_5 повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_5
первісний позов ОСОБА_1 не визнав, а
зустрічний позов підтримав та просив
його задовольнити виходячи з позовних
вимог викладених у заяві про уточнення
позовних вимог від 6.02.2014 року та надав
суду пояснення про те, що від шлюбу з
ОСОБА_1 є син ОСОБА_7, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його народження
ОСОБА_1 почала говорити, що через цю
дитину її життя спорчене, через неї я
не можу жити так як хочу, як тобі дитина
треба, то йди в декретну відпустку і
доглядай її, перейшла на штучне
кормління дитини, так як
курила,вживала алкоголь і пізно
приходила з роботи. Все йшло до
розірвання шлюбу. В грудні 2010 року він
домовився зустрітися з її батьком, який
приїхав в Донецьк, а вона ні, цього не
буде. Замінила замки на дверях квартири
де ми з нею проживали, але квартира
належала їй. По телефону повідомили, що
вже в поїзді і дитину везуть в м.
Хмільник. 17.01.2011 року приїхала без
дитини, залишивши її в Хмільнику і
сказала, що подає на розлучення. Після
я звернувся до служби у справах дітей у
м. Донецьку так як вона дитину залишила
у батьків, а цілий рік жила у Донецьку, а
я хотів бачити дитину. Сусід мені
говорив, що дитини немає, що вона
приводить шумні компанії які гуляють в
її квартирі. Вимушений був звернутися з
позовом в Калінінський районний суд м.
Донецька з позовом що свого права на
побачення з дитиною. Але вона швидко
виписалася з Донецька і прописалася в
Хмільнику, щоб перешкодити розгляду
справи у Донецьку. Коли справа була в
суді уговорила мене забрати позов та
пообіцяла давати мені можливість
бачитися з дитиною та пообіцяла до
осені привезти дитину назад до
Донецька. Після цього я написав на її
прохання заяву про те, що даю згоду на
перебування дитини в м. Хмільнику до
весни. Так як ОСОБА_1 не надавала мені
жодної інформації про дитину на
протязі 2-х років та перешкоджала мені
бачитися з нею, то звертався з цього
приводу до відповідних органів у м.
Хмільнику. Один раз зателефонував на її
номер, а трубку взяв син, але хтось
вирвав у нього трубу і не дали
поговорити зі мною. Одного разу на мій
дзвінок ОСОБА_1 відповіла, що дитину
мені дасть і все. Були випадки коли я
телефонував в Хмільник, то вона на мої
вимоги щодо бачитися з сином
домовитися про час побачень,
погрожувала розправою наді мною через
свого співмешканця ОСОБА_8, який живе в
Росії, погрожувала що заподіє шкоду
нашому сину, говорила, що він їй не
потрібен і тільки заважає, погрожувала
обманним шляхом вивезти в Росію. В
Хмільнику був два рази, у вересні 2012
року та листопада 2012 року. В вересні
мені її мама повідомила, що ОСОБА_1 з
сином в Ялті. В листопаді коли я прийшов
до їх будинку, то через ворота почув
«брань» її батька, і слова про те, що з
дитиною побачитися не дозволять. Вона
обманює суд про те, що я їй погрожую їй
вбивствами, розправою, що взагалі їй
погрожую. 4.02.2013 року звільнився з
роботи в міліції і до жовтня 2013 року не
працював, не було роботи. З 15.10.2013 року
працюю головним спеціалістом в
податковій інспекції - ДПІ Київського
району м. Донецька. На роботі
повідомляв, що з нього стягуються
аліменти. Чому виконавча служба не
виконала своїх обов'язків з приводу
передачі виконавчих листів та
стягнення аліментів йому невідомо.
Мені не було відомо про реквізити
рахунків ОСОБА_1 для добровільного
перерахування аліментів в період коли
з якихось причин з мене їх не стягували.
Листа з органу опіки м. Хмільника з
реквізитами рахунків не отримував, а
лише отримував поштою листа з
інформацією, що дитина відвідує
садочок № 3, а також інформацію з
лікарні про те, що дитина хворіє, а щодо
рахунків на оплату аліментів було
роз'яснено, що необхідно звернутися по
місцю роботи, але мені там відмовили.
Весь час я надсилав на адресу за місцем
проживання ОСОБА_1 посилки з
подарунками для дитини, та гроші, але
ОСОБА_1 їх отримувати відмовлялася. На
день народження вислав планшет,
електронну приставку, а через місяць
мені цю посилку пошта мені повернула.
Коли я телефонував на телефон її
батьків, то вони мені відповідали
матом. Коли не працював у мене було
важке матеріальне становище, я живу
разом з батьками пенсіонерами, мама 1945
року народження, отримує пенсію 900
гривень, батько - 1938 року, пенсія 2500
гривень, які також потребують
матеріальної допомоги, постійно
хворіють. В мене є умови для того, щоб
бачитися з дитиною в Донецьку, в мене є
квартира з усіма зручностями, а в
Хмільнику коли буду приїжджати, то буду
наймати квартиру для побачень з сином,
а тому прошу мій позов задовольнити. З
приводу мого рапорту на ім'я
начальника УМВС в якому я написав про
те, що я чинив неправомірні дії по
відношенню до ОСОБА_1, то це я зробив
вимушено, так як мені погрожували її
батько, ОСОБА_1 та її сестра, коли
приїжджали у Донецьк в грудні 2010 року.
На запитання суду не зміг пояснити,
чому у вересні та листопаді 2012 року,
коли з його пояснень приїжджав до
Хмільника для побачень та спілкування
з сином, після того, як йому було
відмовлено у побаченнях з сином,
безпосередньо не звернувся до служби у
справах дітей Хмільницької міської
ради, Хмільницького МВ УМВС, чому у
листопаді 2012 року не відвідав дитину у
дитячому садку, адже для цього йому
ніхто перешкод не чинив.

Представник третіх осіб Нестерук
Н.Ф. пояснила, що до служби у справах
дітей надходило 2 заяви ОСОБА_5, які
надійшли через РДА. Служба провела
перевірку і зробила висновок, що дитина
утримується в належних умовах. Підстав
для позбавлення батьківських прав
стосовно ОСОБА_5 по відношенню до
неповнолітнього ОСОБА_9 немає, про що
свідчить відповідний висновок
Хмільницької міської ради як органу
опіки і піклування прийнятий на після
засідання комісії з цього питання.
Орган опіки і піклування не надав свій
висновок щодо графіку побачень ОСОБА_9
з дитиною через те, що ОСОБА_5 на
засідання комісії не з'явився, комісія
не могла з"ясувати ряд пи таня які можна
були з"ясувати лише за явки ОСОБА_5 та
бесіди з ним, всіх належних документів
на час розгляду заяви не надав, належно
не обгрунтував умови, доцільність та
можливість побачень з сином саме на
запропонованих ним умовах, не
повідомив, де будуть конкретно
відбуватися побачення, чи буде дитина
відвідувати дитячий садок, а також
вважає, що запропонований ОСОБА_5
графік побачень є дуже широким для
такої маленької дитини і це може їй
нашкодити. До такого висновку прийшла
і комісія. Заперечує щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_5 та наявність
законних підстав для цього. Також
заперечила проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_5 щодо встановлення графіку
побачень з дитиною на умовах, які
запропоновані ОСОБА_5, так як це буде
суперечити інтересам дитини, а також у
зв'язку з подіями на сході України,
зокрема у м. Донецьку, які є
загальновідомими. Також пояснила, що
ОСОБА_5 жодного разу не приймав участь у
засіданні комісії де розглядалися та
вирішувались питання пов'язані з даним
спором, лише кілька раз телефонував і
цікавився як вирішуються його питання,
що не сприяло позитивному вирішенню
питання про встановлення графіку
побачень з дитиною та надання
позитивного висновку про це на вимогу
суду.

Прокурор
Хмільницькоїміжрайпрокуратури
Терещенко М.В. проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав
стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_7.
заперечував, так які законні підстави
для цього відсутні.

Судом встановлено наступні факти,
обставини та відповідні їм
правовідносини.

11.09.2008 року між сторонами у
справі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб від 21.01.2011 року виданим
відділом ДРАЦС Калінінського РУ
юстиції м. Донецька (а.с. 217, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син
ОСОБА_7, батьками якого є ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про народження від 14.05.2009 року виданим
відділом ДРАЦС Калінінського РУ
юстиції м. Донецька (а.с. 11, т. 1).

Відповідно до наказу № 286 о/с від
19.08.2009 року ГУМВС України в Донецькій
області дільничному інспектору
міліції Київського РВ ДМУ ОСОБА_5 з
3.08.2009 року по 27.04.2012 року надано
відпустку по догляду за дитиною (а.с.111,
т.1, а.с. 219 т. 2).

Відповідно до наказу № 497 о/с від
22.12.2010 року ГУМВС України в Донецькій
області капітана міліції ОСОБА_5
призначено на посаду помічника
начальника-оперативним черговим
чергової частини штабу Авдіївського
міськвідділу та вважати таким що
приступили до виконання службових
обов'язків після виходу з відпустки по
догляду за дитиною з 22.12.2010 року (а.с. 218,
т. 2).

Постановою Калінінського РВ
ДМУГУМВС України в Донецькій області
від 24.01.2011 року відмовлено в порушення
кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6
КПК України за заявою ОСОБА_5 щодо
того, що його дружина ОСОБА_1
перешкоджає йому бачитися з сином. Як
вбачається з постанови, під час
розгляду заяви ОСОБА_5 звернувся з
заявою про припинення будь-якої
перевірки по його заяві, так в цій
ситуації він розібрався самостійно і
місцезнаходження сина йому відомо (а.с.
140, т. 1).

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 14.02.2011 року у справі №
2-595/11 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
зареєстрований 11.09.2008 року у відділі
ДРАЦС Калінінського РУ юстиції м.
Донецька, актовий запис № 525, розірвано
(а.с. 10, т. 1).

В лютому 2011 року ОСОБА_5 звернувся в
Калінінський районний суд м. Донецька з
позовом до ОСОБА_1 про встановлення
порядку участі батька у вихованні
дитини та спілкування з нею.
Провадження у справі № 2-834/11 відкрито
4.03.2011 року. Відповідно до довідки
Хмільницької міської ради № 356 від
7.03.2011 року долученої до справи, ОСОБА_1
зареєстрована в АДРЕСА_2 і в склад
сім'ї входять: батько ОСОБА_15, 1948 р.н.,
мати ОСОБА_10 - 1950 р.н., син ОСОБА_7. 2009
року народження. Також до справи
долучено розписку ОСОБА_5 від 21.01.2011
року в якій зазначено, що він дозволяє
своєму синові ОСОБА_9 знаходиться по
місцю проживання батьків своєї
дружини ОСОБА_1, які проживають в
АДРЕСА_2 до 1.09.2011 року. 21.04.2011 року ОСОБА_5
звернувся до суду з заявою про
залишення його позовної заяви без
розгляду. Ухвалою Калінінського
районного суду м. Донецька від 27.04.2011
року позов ОСОБА_5 залишено без
розгляду (а.с. 211-227, т. 2).

Постановою Калінінського РВ ДМУ ГУМВС
України в Донецькій області від 26.08.2011
року відмовлено в порушення
кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6
КПК України за заявою ОСОБА_5 щодо
того, що його дружина ОСОБА_1
перешкоджає йому бачитися з сином, не
приділяє часу для його виховання. Як
вбачається з постанови, під час
розгляду заяви ОСОБА_5 в ході бесіди з
ОСОБА_1 отримано інформацію що
малолітній син ОСОБА_9 знаходиться у
батьків ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 так як він там
прописаний разом з матір'ю. У
відношенні малолітньої дитини
злочинів і правопорушень не було (а.с.
141, т. 1).

Рішенням Калінінського районного
суду м. Донецька від 24.10.2011 року у
справі № 2-2129/11 з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто аліменти в
розмірі ? частини заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 6 вересня 2011 року
і до досягнення дитиною повноліття. Як
вбачається з вказаного судового
рішення, на час розгляду справи ОСОБА_5
працював в Авдіївському МВ ГУМВС
України в Донецькій області з 22.12.2010
року і його заробітна плата за січень
2011 року складала 2270 гривень, а ОСОБА_1
працювала в Центральній міській
лікарні № 1 лікарем і її середній
заробіток складав 1281,24 гривень. При
визначенні розміру аліментів суд
виходив з того, що малолітній син
позивачки ОСОБА_1 проживав разом з нею,
знаходився на її утриманні, а стан та
матеріальне становище відповідача
ОСОБА_5 дозволяють утримувати
неповнолітню дитину (а.с. 9, т. 1).

Відповідно до висновку
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області № 5785 від 04.06.2013 року
розгляд повідомлення ОСОБА_5
припиненою, а факти викладені в ньому є
такими, що не знайшли свого
підтвердження. Як вбачається з даного
висновку, 02.06.2013 року до чергової
частини Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від чергового УМВС
(зареєстровано в ЖОЗПЗ за № 1387 від 4.06.2013
року) про те, що ОСОБА_5 повідомив по
телефону, що до нього телефонує
невідомий, який назвався другом його
колишньої дружини ОСОБА_1 і
виражається на його адресу нецензурною
лайкою. При перевірці встановлено, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 після розірвання
шлюбу перебувають у неприязних
стосунках. ОСОБА_16 пояснила, після
розлучення ОСОБА_5 їй постійно
телефонує та ображає, розповсюджує
про неї неправдиву інформацію.
Обставини викладені в заяві ОСОБА_5 не
знайшли свого підтвердження (а.с. 22-23, т.
1).

Відповідно до висновку Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області №
5625 від 02.06.2013 року розгляд повідомлення
ОСОБА_5 припиненою, а факти викладені в
ньому є такими, що не знайшли свого
підтвердження. Як вбачається з даного
висновку, 02.06.2013 року до чергової
частини Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від оперативного
чергового УМВС про те, що ОСОБА_5
звернувся по телефону з заявою
(зареєстровано в ЖОЗПЗ за № 1380 від 2.06.2013
року) відповідно до якої повідомив, що
не може додзвонитися до своєї
колишньої дружини ОСОБА_1 При
перевірці встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 після розірвання шлюбу
перебувають у неприязних
стосунках.ОСОБА_1. пояснила, що 2.06.2013
року ОСОБА_5 зателефонувавши на
стаціонарний телефон ображав її,
вимагав привезти сина в Донецька після
чого вона поклала слухавку. Стверджує,
що не перешкоджає ОСОБА_5 бачитися з
сином але в Хмільнику, і має
поводитися адекватно і пристойно (а.с.
24-25, т. 1).

Відповідно до висновку Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області №
6817 від 01.07.2013 року розгляд повідомлення
ОСОБА_5 припиненою, а факти викладені в
ньому є такими, що не знайшли свого
підтвердження. Як вбачається з даного
висновку, 01.07.2013 року до чергової
частини Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від чергового УМВС
(зареєстровано в ЖОЗПЗ за № 1595 від 1.07.2013
року) про те, що ОСОБА_5 не може
додзвонитися до свого неповнолітнього
сина ОСОБА_9, 2009 р.н., який проживає в м.
Хмільнику разом з матір'ю ОСОБА_1 Також
ОСОБА_5 повідомив, що 16.07.2013 року при
спілкуванні з колишньою дружиною
ОСОБА_1 вона по телефону повідомила
йому, що якщо ОСОБА_5 буде наполягати на
спілкуванні з сином і не дозволить
вивезти його за межі України, то вона
звернеться до свого співмешканця
ОСОБА_17, який проживає в Самарі і працює
лікарем-хірургом в тюрмі і що той без
проблем знайде людину, яка виконає
замовне вбивство. Також повідомив, що
ОСОБА_1 без його дозволу вивезла сина в
Хмільник., розповсюджує про нього різні
неправдиві чутки, 3.08.2013 року він в
черговий раз зателефонував на
стаціонарний телефон щоб
поспілкуватися з сином і в культурній
формі попросив запросити до телефону
сина, але йому відмовили в грубій формі
і поступили чергові погрози про
фізичну розриву через ОСОБА_17 При
перевірці встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 після розірвання шлюбу
перебувають у неприязних стосунках.
ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_5 постійно
її ображає та принижує і тому вона з ним
не спілкується. Син не може
спілкуватися з батьком так як ще малий
і в нього мобільного немає, а ОСОБА_5
коли телефонує про сина не запитує.
Стверджує, що не перешкоджає ОСОБА_5
сплкуватися і той може провідати сина,
але має поводитися адекватно і
спокійно (а.с. 26-27, т. 1).

Відповідно до висновку Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області №
7905 від 03.08.2013 року розгляд повідомлення
ОСОБА_5 припиненою, а факти викладені в
ньому є такими, що не знайшли свого
підтвердження. Як вбачається з даного
висновку, 03.08.2013 року до чергової
частини Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від чергового УМВС
(зареєстровано в ЖОЗПЗ за № 1814 від 3.08.2013
року) про те, що ОСОБА_5 звернувся з
заявою по телефону про те, що йому
погрожує фізичною розправою колишня
дружина ОСОБА_1 При перевірці
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 після
розірвання шлюбу перебувають у
неприязних стосунках. ОСОБА_16 пояснила,
що ОСОБА_5 зателефонувавши ображав та
принижував її, говорячи, що вона
наркоманка та повія, що чаклуна Україні
навели на неї порчу, що анулює її
медичний диплом та посадить її в тюрму,
при розмові вона з ним не спілкувалася,
а лише слухала. (а.с. 28-29, т. 1).

ОСОБА_5 6.06.2013 року надіслав до
служби справах
неповнолітніхХмільницької РДА заяву,
яка передана за належністю до служби у
справах дітей Хмільницької міської
ради, відповідно до якої його бувша
дружина обманним шляхом вивезла сина з
Донецька до Хмільника, не дає йому
можливості спілкуватися з сином, в той
час коли син знаходиться в м. Хмільнику
вона працює в м. Донецьку лікарем,
більшу частину часу знаходиться в
Донецьку, перебуває в інших містах
України і РФ, фактично не займається
вихованням сина, відмовляється
отримувати від нього аліменти та
подарунки для сина. Просить перевірити
все викладене в заявах та організувати
йому безперешкодне спілкування з
сином, допомогти йому забрати сина,
якщо ОСОБА_1 буде в черговий раз
залишати сина у своїх батьків, а також
просить повідомити який дошкільний
заклад відвідує син та про його
розвиток (а.с. 154, т. 1).

У відповідь на звернення ОСОБА_5
від 06.06.2013 року про перешкоди з боку
ОСОБА_1 та її батьків у спілкуванні та
побаченнях з сином ОСОБА_7., на його
адресу службою у справах дітей
Хмільницької міської ради надіслано
лист № 292 від 26.06.2013 року, відповідно до
якого ОСОБА_5 повідомлено, що ОСОБА_1 з
сином ОСОБА_7. дійсно проживає за
адресою АДРЕСА_2 у сім'ї її батьків, в
будинку створені належні умови для
виховання дитини. Зі слів ОСОБА_15,
ОСОБА_10, ОСОБА_1 з часу розлучення з
дружиною, ОСОБА_5 жодного разу не
приїжджав до міста Хмільника щоб
поспілкуватися з сином і вони не
заперечують проти вашого спілкування з
дитиною. Також ОСОБА_5 роз'яснено, що у
випадку, якщо йому будуть перешкоджати
брати участь у вихованні сина, то він з
цього приводу може звернутися до суду
або до органу опіки і піклування. Син
відвідує ДНЗ № 3 м. Хмільника.
Громадянкою ОСОБА_1 в Державному
ощадному банку України було відкрито
рахунок для отримання аліментів.
Реквізити для перерахування можна
отримати за своїм місцем роботи (а.с. 156
т. 1).

Як вбачається з листа КУ
"Хмільницький РМЦ ПМСД Хмільницької
районної ради", без дати на вихідного
номера, адресованого ОСОБА_5 та
начальнику служби у справах дітей
Хмільницької обласної ради, який
доданий ОСОБА_5 до зустрічної позовної
заяви, 29.07.2013 року на адресу КУ надійшло
звернення ОСОБА_5 у відповідь на яке
повідомляється про те, що ОСОБА_7.
ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає АДРЕСА_2.
Вигодовування у дитини штучне з 1,5 міс.
27.10. 2009 року у дитини виявлено забій
головного мозку. На другому році життя
два рази хворів ГРВІ та гострою
кишковою інфекцією. Лікувався у
лікарні з 3.11.2010 року по 9.11.2010 року куди
поступив з підозрою на інвагінацію.
24.12.2010 року у віці 1 року 10 місяців
прибув у м. Хмільник у сім'ю баби і діда
з боку матері та був взятий на
диспансерний облік з діагнозом -
плоско-вальгусна деформація стоп,
тімомегалія, вторинний імунодефіцит.
У зв'язку з тим, що дитина не
прищеплювалася та не могла відвідувати
дитячий садок була направлена до
Вінницької обласної клінічної лікарні.
Розпочата вакцинація. З серпня 2011 року
дитині дозволено відвідувати дитячий
садок. 21.01.2013 року взятий на
диспансерний облік, як часто хворіє
ГРВІ, гіпертрофією піднебінних
мигдаликів, аденоїдною вегетацією.
5.03.2013 року відповідно до висновку ЛКК
видано довідку про те, що дитина
потребує домашнього догляду з 5.03.2013
року по 27.10.2013 року. 19.04.2013 року та 12.08.2013
року дитина відвідувала поліклініку
разом з дідом та матір'ю. 29.07.2013 року при
відвідуванні після вашого звернення
помешкання де проживає дитина в
будинку були мати та дитина. Умови для
проживання створені хороші, мати
ОСОБА_1 приділяє багато уваги і часу
для догляду за дитиною. Вирішення
питання про начебто фіктивне
використання ОСОБА_1 відпустки до
компетенції КУ не належить (а.с. 151, т. 1).

Відповідно до наказу ГУМВС у
Донецькій області № 3 від 31.01.2013 року
ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх
справ 4.02.2013 року, що підтверджується
копією трудової книжки ОСОБА_5 (а.с. 109, т.
1)

Відповідно до відомості з
інформаційного фонду Державного
реєстру фізичних осіб Міндоходів
України про суми виплачених доходів та
утриманих податків ОСОБА_5 звільнений
з роботи 4.02.2013 року і при звільненні
нараховано 10822,58 гривень, з яких 1623,44
стягнути до бюджету, а 505,29 гривень
аліменти, інших доходів за вказаний
період немав (а.с. 108, т. 1).

Відповідно до наказу ДПІ у
Київському районі м. Донецька № 71-о від
15.10.2013 року ОСОБА_5 прийнято на роботу
на посаду головного спеціаліста
відділу персоналу, а його посадовий
оклад згідно штатного розпису
становить 1147 гривень щомісячно, що
підтверджується копією трудової
книжки ОСОБА_5 та довідкою ДПІ у
Київському районі м. Донецька № 135 від
29.10.2013 року (а.с. 110, 181, т. 1).

Постановою ВДВС Калінінського
РУ юстиції 22.02.2012 року відкрито
виконавче провадженні по виконанню
рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 24.10.2011 року про
стягнення з ОСОБА_5 аліментів на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_9, а
постановою від 29.03.2012 року звернено
стягнення на доходи боржника ОСОБА_5
(а.с. 134,132, т. 2).

ДМУ ГУ МВС України у Вінницькій
області 28.02.2013 року повернуло до ВДВС
Калінінського РУ юстиції постанову
від 29.03.2012 року про звернення
стягнення на доходи боржника ОСОБА_5 у
зв'язку з його звільненням з УВС, наказ
№ 33 ос від 31.01.2013 року (аліменти
утримані по 31.01.2013 року) (а.с. 131, т.2).

01.11.2013 року ОСОБА_5 звернувся до
ВДВС Калінінського РУ юстиції з заявою
(зареєстровано у ВДВС 1.11.2013 року за вх.
№ 4964), в якій повідомив про місце своєї
роботи в ДПІ Київського району м.
Донецька (а.с. 130, т. 2).

05.02.2014 року ВДВС Калінінського РУ
юстиції складено акт державного
виконавця відповідно до якого згідно
поданої заяви боржник працює роботи в
ДПІ Київського району м. Донецька,а
заборгованість по сплаті аліментів
станом на 5.02.2013 року складає 11289,
гривень (а.с. 129, т. 2).

Постановою ВДВС Калінінського
РУ юстиції 05.02.2014 року виконавче
провадженні по виконанню рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 24.10.2011 року про стягнення з
ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9,
закінчено, а постанову та інші
документи 5.02.2014 року надіслані до ВДВС
Калінінського РУ юстиції у м. Донецьку
(а.с. 127, 128, т.2).

Відповідно до довідки ДПІ у
Київському районі м. Донецька №
10/14/05-64-05 від 13.02.2014 року заробіток
ОСОБА_5 становить: жовтень 2013 року - 815,27
гривень, листопад 2013 року - 2080,47
гривень, грудень 2013 року - 2875,32 гривень,
січень 2014 року - 1909, 50 гривень (а.с. 139,
т.2).

Відповідно до довідки в.о.
головного бухгалтера ДПІ у Київському
районі м. Донецька станом на 1.07.2013 року
з заробітної плати ОСОБА_5 утримані та
перераховані аліменти в сумі 3876,99
гривень згідно вказаних реквізитів у
виконавчому листі на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 17,
т. 3).

Відповідно до довідки ДПІ у
Київському районі м. Донецька станом
на 22.07.2013 року з заробітної плати ОСОБА_5
утримані та перераховані аліменти в
сумі 5015 гривень згідно постанови ВП №
42193400 від 25.02.2014 року (а.с. 30, т. 3).

Також ОСОБА_5 добровільно
перерахувалися кошти ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_9: 22.02.2013 року - 25
гривень, 7.09.2013 року - 100 гривень (а.с. 116, т.
1); 17.03.2013 року - 20 гривень, 23.05.2013 року - 20
гривень, 23.07.2013 року - 20 гривень (а.с.115,
т.1), 10.09.2013 року - 100 гривень (а.с.114, т. 1),
7.02.2014 року - 618,20 гривень (а.с. 18, т.3), та
надсилалися посилки: 23.11.2011 року масою
2,9 кг, 10.12.2011 року масою 8,200 кг, 22.12.2011 року
масою 5,0 кг, 11.06.2012 року масою 5,0 кг,
(а.с.116, т. 1) 13.04.2013 року масою 3,500 кг,
цінністю 300 гривень (а.с.115, т. 1)

Як вбачається з кримінального
провадження № 0000083 по факту
погрози вбивством ОСОБА_9., яке
розпочата 6.12.2012 року, а закінчено 12.12.
2012 року, 5.12.2013 року в чергову частину
Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від чергового УДАІ УМВС
про те, що в УДАІ по "гарячій лінії"
звернувся ОСОБА_5 та повідомив, що його
бувша дружина ОСОБА_1 погрожує
вбивством їх спільному сину ОСОБА_9 У
заяві на ім'я начальника Хмільницького
МВ від 6.12.2012 року ОСОБА_5 вказав, що
просить прийняти міри до ОСОБА_1 яка по
приїзді з м. Самари по телефону 5.12.2012
року повідомила йому, що виходить
заміж за громадянина РФ ОСОБА_17 і що
нашого спільного сина ОСОБА_9 вивезе до
Росії обманним шляхом і попередила
мене, що якщо я не дав згоду на
вивезення сина за кордон, то вона
вивезе його по документам свого
майбутнього чоловіка, так як його син
приблизно одного віку з нашим сином.
Далі сказала, що я більше не побачу
свого сина, що він їй і її майбутньому
чоловікові не потрібний і зробить з ним
що схоче, навіть продасть його. При
опитуванні ОСОБА_1 повідомила, що вона
проживає в Хмільнику по вул. Фрунзе, 16/2
разом з сином та своїми батьками. Вона
працює в Донецьку
лікарем-реаніматологом і періодично
приїжджає до батьків і сина. Після
розлучення з бувшим чоловіком
перебуває у ворожих відносинах і він
неодноразово дзвонили їй в м. Хмільник
та погрожував їй. Батьки ОСОБА_1
повідомили, що розлучення їх дочки з
ОСОБА_5 проходило важко, вони
перебувають у ворожих відносинах, він
неодноразово викликах до їх помешкання
швидку і міліцію, таким чином хоче
зробити підлість їх дочці. Так як
ОСОБА_1 не погрожувала вбивством своєму
синові ОСОБА_9 і такого наміру не мала,
по місцю проживання характеризується
позитивно, 12.12.2012 року кримінальне
провадження закрито за відсутності
події кримінального правопорушення
(а.с. 1-6, т. 3).

Як вбачається з кримінального
провадження № 0000114 по факту
погрози вбивством ОСОБА_9., яке
розпочата 17.12.2012 року, а закінчено 19.12.
2009 року, 17.12.2013 року в чергову частину
Хмільницького МВ надійшло
повідомлення від чергового УДАІ УМВС
про те, що 5.12.2012 року в УДАІ по "гарячій
лінії" звернувся ОСОБА_5 та повідомив,
що його бувша дружина ОСОБА_1 погрожує
вбивством їх спільному сину ОСОБА_9 При
опитуванні ОСОБА_1 повідомила, що вона
проживає в Хмільнику по вул. Фрунзе, 16/2
разом з сином та своїми батьками. Вона
працює в Донецьку
лікарем-реаніматологом і періодично
приїжджає до батьків і сина. Після
розлучення з бувшим чоловіком
перебуває у ворожих відносинах і він
неодноразово дзвонили їй в м. Хмільник
та погрожував їй. Батьки ОСОБА_1
повідомили, що розлучення їх дочки з
ОСОБА_5 проходило важко, вони
перебувають у ворожих відносинах, він
неодноразово викликах до їх помешкання
швидку і міліцію, таким чином хоче
зробити підлість їх дочці. Так як
ОСОБА_1 не погрожувала вбивством своєму
синові ОСОБА_9 і такого наміру не мала,
по місцю проживання характеризується
позитивно, а також за даним
повідомленням вже прийнято рішенням
за закриттям кримінальне провадження
№ № 0000083, кримінальне провадження
19.12.2012 року закрито за відсутності
події кримінального
правопорушення(а.с. 234-239, т. 2).

Постановою слідчого прокуратури
Калінінського району м. Донецька від
30.01.2013 року кримінальне провадження №
000516 від 21.12.2012 року стосовно
працівника ЦОРМ ДМУ ГУ МВС України
ОСОБА_5 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284
КПК України, так як не здобуто даних про
те, що свідчать про здійснення ним
ознак складу злочину передбаченого ч. 1
ст. 296 КК України. Як вбачається з
вказаної постанови, в кримінальному
провадженні № 000516 об'єднані
кримінальні провадження №000516,
№000655 від 30.12.2012 року, №000017
від 21.12.2012 року, №000014 від 21.12.2012
року, які відкриті за заявами
ОСОБА_1 з приводу протиправних дій
ОСОБА_5 по відношенню до неї та її майна.
Згідно висновку службового
розслідування за фактом особистої
недисциплінованості майора міліції
ОСОБА_5, ним скоєно дисциплінарний
вчинок, за що він підлягає звільненню
з органів внутрішніх справ (а.с. 231-233, т.
2).

Постановою слідчого СВ Калінінського
РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій
області від 2.04.2014 року кримінальне
провадження № 0003787 від 21.10.2013 року
розпочате за заявою ОСОБА_1 відносно
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК України щодо
погрози їй вбивством з боку колишнього
чоловіка ОСОБА_5, закрито на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з
відсутністю події римінального
правопорушення (а.с. 209, т. 2).

Постановою слідчого СВ Калінінського
РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій
області від 14.05.2014 року кримінальне
провадження № 0003734 від 17.10.2013 року
розпочате за заявою ОСОБА_1 відносно
ОСОБА_5 за ст. 164 КК України по факту
злісного ухилення від сплати аліментів
закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК
України - у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення
(а.с. 206-208, т. 2).

Після звернення ОСОБА_1 до суду з
позовом, ОСОБА_5 надіслав на адресу
Хмільницької міської ради як органу
опіки і піклування заяву від 9.09.2013 року
, яка отримана Хмільницькою міською
радою 14.09.2013 року, в якій звернувся з
приводу порушень його прав з боку
ОСОБА_1 та її батьків щодо виховання
сина, спілкування з ним, створенні ними
перешкод у спілкуванні з сином та
встановлення графіку відвідування
сина (а.с. 149,150, т. 1).

Виконавчий комітет Хмільницької
міської ради 19.11.2013 року розглянувши
ухвалу Хмільницького міськрайонного
суду від 6.11.2013 року справа № 149/3353/13-ц та
відповідні наявні у справі документи
щодо необхідності надання висновків
про доцільність позбавлення
батьківських прав гр.. ОСОБА_5
стосовно малолітнього сина ОСОБА_9, 2009
р.н. та про розв'язання спору щодо
участі батька ОСОБА_5 у вихованні
дитини, врахувавши те, що між батьками
існує спір щодо виховання сина,
виходячи з інтересів дитини, взявши до
уваги пропозицію комісії з питань
захисту прав дитини від 19.11.2013 року №
16/3, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу,
ст. 34 Закону України "Про місцеве
самоврядування", рішенням № 379
вирішив надати Хмільницькому
міськрайонному суду висновок про
недоцільність позбавлення
батьківських прав гр.. ОСОБА_5 стосовно
малолітнього сина ОСОБА_9, 2009 р.н., а
також висновок про розв'язанні спору
щодо участі батька гр. ОСОБА_5 у
вихованні сина ОСОБА_9, 2009 р.н. та
неможливість за умов запропонованих
ОСОБА_5 встановити будь-який графік
побачень ОСОБА_5 з його малолітнім
сином ОСОБА_7., 27.04.2009 р.н. (а.с. 198-200, т.1).

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона є
вихователькою у дитячому садку № 3 де
виховуються малолітній ОСОБА_7. Дитина
в групі вже біля 3-х років, дитину
відвідують мама та бабуся, приймають
участь у житті групи. Батько дитину не
відвідував. Дитина стала
врівноваженою, про батька при мені не
згадував, спочатку був знервований, а
на даний час врівноважений, посидючий,
розмовляє на різні теми, , стресу не
бачила, відвідував психолога.

ОСОБА_19, ОСОБА_15 пояснили, що вони є
батьками ОСОБА_1, яка з грудня 2010 року
разом з сином ОСОБА_7. проживає разом з
ними в АДРЕСА_2. Дочка з сином вимушена
була виїхати у грудні 2010 року до них у
Хмільник через фізичне та психологічне
насильство з боку ОСОБА_5 Батько їх
онука ОСОБА_9 після розлучення з їх
дочкою в лютому 2011 році жодного разу не
відвідував свого сина в м. Хмільнику.
ОСОБА_5 неодноразово телефонував на
стаціонарний телефон, але лише грубив
їм, погрожував їх доньці, а також
безпідставно викликав до них міліцію,
швидку, лікарів, службу у справах
дітей. Після розлучення між їх донькою
та ОСОБА_5 неприязні ворожі стосунки і
той намагається лише нашкодити їх
дочці.

ОСОБА_20 надала аналогічні пояснення, а
також пояснила, що вона є рідною
сестрою ОСОБА_1,що ОСОБА_5 і їй погрожує
по телефону.

Оцінивши досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, про те, що як
первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, так і
зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України зобов'язує
кожну сторону довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Оцінивши докази надані позивачем
ОСОБА_1 та досліджених в судовому
засіданні, проаналізувавши рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 24.10.2011 року у справі №
2-2129/11, відповідно до якого з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто аліменти
в розмірі ? частини заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 6 вересня 2011 року
і до досягнення дитиною повноліття,
суд приходить до висновку про те, нею не
доведено виникнення та наявність
визначених законом підстав для зміни
розміру аліментів (їх збільшення) та
стягнення їх з відповідача ОСОБА_5 у
твердій грошовій сумі. Обставини, що
ОСОБА_5 має нерегулярний, мінливий
дохід або ж частину доходу одержує в
натурі, позивачем не доведено.
Матеріальний стан платника аліментів
ОСОБА_5 не покращився з часу ухвалення
судом 24.10.2011 року рішення про стягнення
аліментів. На час ухвалення судового
рішення він проходив службу в ОВС і
його заробітна плата станом на січень
2011 року становила 2270 гривень. 4.02.2013
року ОСОБА_5 звільнено зі служби в ОВС
України. В період з 4.02.2013 року по 14.10.2013
року ОСОБА_5 не працював. З 15.10.2013 року
та на час ухвалення рішення у справі,
ОСОБА_5 працює на посаді головного
спеціаліста відділу персоналу ДПІ
Київського району м. Донецька, а його
доходи у вигляді заробітної плати
фактично не збільшилися і складали за
жовтень 2013 року - 815,27 гривень, листопад
2013 року - 2080,47 гривень, грудень 2013 року -
2875,32 гривень, січень 2014 року - 1909, 50
гривень щомісячно.

На виконання положень постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
судом при вирішенні цього позову в цій
частині позовних вимог враховано стан
здоров'я відповідача, матеріальне
становище дитини і платника аліментів,
наявність у нього непрацездатних
батьків, а також інші обставини, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини, cуд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову в цій частині
позовних вимог, оскільки позивач
ОСОБА_1 та його представник не довели в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами наявність
підстав для зміни розміру (збільшення)
призначених судом аліментів на
утримання дитини, а також для зміни
способу стягнення аліментів,
визначених у частці від заробітку
(доходу), на визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі. Крім
того, суд зазначає, що чинним
законодавством України передбачено
для платника аліментів лише можливість
зміни розміру аліментів за певних
обставин, а не зміну та встановлення
іншого способу їх стягнення.

При вирішенні позову в частині
позовних вимог про позбавлення
відповідача ОСОБА_5 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
судом відповідно до вимог ст. 171 СК
України про те, що думка дитини має
бути врахована при вирішенні питань, що
стосуються її життя та положень ч. 1ст. 12
Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року
"Про права дитини" (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 року),відповідно
до якої держави-учасниці забезпечують
дитині, здатній сформулювати власні
погляди, право вільно висловлювати ці
погляди з усіх питань, що стосуються
дитини, причому поглядам дитини має
приділятися належна увага згідно з її
віком і зрілістю, судом своєї ухвалою
для вирішення вказаного питання та
з'ясування чи може дитина бути
заслухана в судовому засіданні, до
участі у справі були залучені
спеціалісти в галузі дитячої
педагогіки і психології - практичні
психологи СЗШ № 3 м. Хмільника ОСОБА_21,
ОСОБА_22 Відповідно до їх висновку,
дитина ОСОБА_7. не здатний самостійно
сформулювати власні погляди, вільно
висловлюватися та висловити свою думку
в суді через те, що дитина емоційно
залежна від оцінки дорослого, не здатна
в зв'язку з віковими особливостями
розвитку повно та змістовно
відповідати а питання незнайомих
дорослих людей, дитина може
знаходиться в стані емоційної
нестійкості і будь-яка напружена
ситуація може привести до емоційного
зриву (сльози, гнів, агресія). З цією
метою дитині, зокрема, надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
стосується дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України,
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України,
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України,
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько, можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
не забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,18
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30 березня 2007 року, зі
змінами внесеними постановою № 20 від 19
грудня 2008 року, вбачається, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують та ін.),
що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті споріднення з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які
не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Перевіривши та оцінивши доводи
позивача ОСОБА_1 та її представника,
доводи та заперечення відповідача
ОСОБА_5 та його представника,думку
представника третіх осіб служби у
справах дітей та органу опіки і
піклування Хмільницької міської ради,
прокурора Хмільницької
міжрайпрокуратури, дослідивши надані
ними доказита оцінивши їх в сукупності,
суд прийшов до висновку, що відсутні
визначені законом підстави для
позбавлення відповідача ОСОБА_5
батьківських прав по відношенню до
малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Судом встановлено, що між сторонами у
справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які є батьками
малолітнього ОСОБА_9, існують неприязні
конфліктні відносини після того, як
ОСОБА_1 в грудні 2010 року без згоди
батька ОСОБА_5 виїхала з малолітнім
сином ОСОБА_7. з м. Донецька до м.
Хмільника та через розлучення 24.02.2011
року, а також між ними існує та не
вирішений спір з приводу виховання та
місця проживання сина у сім'ї батьків
ОСОБА_1 в місті Хмільнику, де ОСОБА_1
проживає з сином з грудня 2010 року.
Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що
батько дитини ОСОБА_5 свідомо та умисно
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, свідомо та умисно в період з
лютого 2013 року по липень 2014 року не
сплачував аліменти у розмірі
визначеному судовим рішенням, факти
такого ухилення не доведено, а також не
доведено наявність інших підстави для
позбавлення батьківських прав
визначених ч. 1 ст. 164 СК України.

Враховуючи викладені обставини,
приймаючи до уваги висновок органу
опіки і піклування Хмільницької
міської ради про недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5
стосовно малолітнього сина ОСОБА_9, cуд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 в цій
частині позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 також просить суд
визнати, що поширені ОСОБА_5 відомості,
що ОСОБА_1 скоїла підробку документів
для отримання відпустки по догляду за
дитиною до 6-ти річного віку, знущається
над сином ОСОБА_7, б'є його, незаконно
вивезла дитину на місце її постійного
життя в місто Хмільник, порушує його
конституційні права, не доглядає за
дитиною, - такими, що не відповідають
дійсності та принижують її честь,
гідність та ділову репутацію.

Виходячи з вимог ст. 10,11, 119 ЦПК України,
роз'яснень викладених у постанові
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009 року "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
позовна заява у даній категорії справ,
має містити, зокрема, відомості про те,
в який спосіб була поширена інформація,
що порушує особисті немайнові права
позивача (заявника), яка саме
інформація поширена відповідачем
(відповідачами), із зазначенням часу,
способу й осіб, яким така інформація
повідомлена, інші обставини, які мають
юридичне значення, посилання на докази,
що підтверджують кожну з таких
обставин, а також зазначення способу
захисту, в який позивач бажає захистити
своє порушене право. Згідно з
положеннями ст. 277 ЦК і ст.ст. 10,11 ЦПК
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Проте позивачем у справі ОСОБА_1 у
позовній заяві та у поясненнях наданих
в судовому засіданні нею та її
представником конкретно не наведено,
яка саме інформація, що не відповідає
дійсності та принижує її честь,
гідність та ділову репутацію,
поширена, із зазначенням часу, способу
й осіб, яким така інформація
повідомлена, а також те, що внаслідок
цього було порушено її особисті
немайнові права. Представник позивача
ОСОБА_2 на запитання суду проте, коли, у
який спосіб, кому і які конкретно
відомості які принижують честь,
гідність ділову репутацію ОСОБА_1
поширено ОСОБА_5, пояснив, що це всі ті
відомості відносно ОСОБА_1, які
викладені у заявах, скаргах, які
виготовлялися і подавалися ОСОБА_12 в
міліцію, службу у справах дітей, інші
установи м. Хмільника, а щодо їх змісту
зазначеному у п. 3 позовних вимог також
пояснив, що вони викладені ним та
позивачкою в узагальненій ними самими
формі. Також позивачем ОСОБА_1 та
її представником не наведені та не
доведеніі інші обставини, які мають
юридичне значення, зокрема, у який
спосіб та від кого, якому колу осіб у м.
Хмільнику чи м. Донецьку, стала відома
інформація відносно неї викладена
ОСОБА_5 у його заявах і скаргах до
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області, служби у справах
дітей, в інші установи і чи дійсно така
інформація стала відома за межами цих
установ, та чи викликано це умисними
винними діями ОСОБА_5, а не інших осіб.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що звертаючись із заявами про
злочини та правопорушення до
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області 4.06.2013 року
(зареєстровано в ЖОЗПЗ Хмільницького
МВ 4.06.2013 року за № 1387, висновок
Хмільницького МВ про результати
розгляду звернення громадян № 5785 від
4.06.2013 року), 2.06.2013 року (зареєстровано в
ЖОЗПЗ Хмільницького МВ 2.06.2013 року за №
1380, висновок Хмільницького МВ про
результати розгляду звернення
громадян № 5625 від 2.06.2013 року), 1.07.2013 року
(зареєстровано в ЖОЗПЗ Хмільницького
МВ 1.07.2013 року за № 1595, висновок
Хмільницького МВ про результати
розгляду звернення громадян № 6817 від
4.07.2013 року), 3.08.2013 року (зареєстровано в
ЖОЗПЗ Хмільницького МВ 3.08.2013 року за №
1814, висновок Хмільницького МВ про
результати розгляду звернення
громадян № 7905 від 5.08.2013 року), 6.12.2012 року
(кримінальне провадження № 0000083
по факту погрози вбивством ОСОБА_9, яке
розпочато 6.12.2012 року, а закінчено 12.12.
2012 року), заява від 5.12.2012 року
(кримінальне провадження № 0000114
по факту погрози вбивством ОСОБА_9, яке
розпочато 17.12.2012 року, а закінчено
19.12.2012 року), а також звертаючись з
заявами до служби у справах дітей
Хмільницької міської ради, у службу у
справах неповнолітніх, управління
праці та соціального захисту населення
Хмільницької міської ради, з метою
реалізації своїх прав по відношенню до
малолітньої дитини, ОСОБА_5 реалізував
своє конституційне право на звернення
до органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, на
належний розгляд та вирішення
звернення та на обґрунтовану
відповідь у встановлений законом
строк.

Обґрунтованість такої позиції суду
підтверджується і роз'ясненнями
наданими Пленумом Верховного Суду
України в п.16 Постанови №1 від 27.02.2009
року, згідно якого у випадку, коли особа
звертається до органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів із заявою, в
якій міститься та чи інша інформація, і
в разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Відповідно до рекомендацій наданих у
п.16 вказаної постанови, у випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду
Українивід 10.04.2003 року № 8-рп/2003 (справа
про поширення відомостей). Разом з тим
наявність у такому зверненні завідомо
неправдивих відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавствомУкраїни.

Відповідно до абз.1п.1 резолютивної
частини рішення Конституційного Суду
України №8-рп/2003 від 10.04.2003 року у справі
№1-9/2003 за конституційним зверненням
громадянина про офіційне тлумачення
положення частини першої статті 7 ЦК
УРСР (справа про поширення відомостей)
положення частини першої статті 7 ЦК
УРСР (1540-06) "поширив такі відомості" в
аспекті конституційного звернення
треба розуміти так, що викладення у
листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу відомостей
особою, на думку якої посадовими чи
службовими особами цього органу при
виконанні функціональних обов'язків
порушено її право, не може вважатись
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам цих осіб.

Крім того, чинним законодавством
передбачена юридична відповідальність
за подачу до правоохоронного органу
завідомо неправдивих відомостей, а
тому особа, на підставі ч.1 ст.61
Конституції України, не може бути двічі
притягнена до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Враховуючи фактичні обставини
встановлені судом, суд прийшов до
висновку, що позивачем ОСОБА_1 не
доведено наявність у зверненнях
відповідача ОСОБА_5 завідомо
неправдивих відомостей та їх
поширення, а також того, що у нього для
звернення до вказаних у рішенні суду
органів не було жодних підстав і було
викликано не наміром виконати свій
громадський обов'язок або захистити
свої права, свободи чи законні
інтереси.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку та переконання, щ овідомості
вказані у зверненнях відповідача
ОСОБА_5 до органів державної влади та
місцевого самоврядування про як
івказано у позовній заяві ОСОБА_1, не
можна вважати поширенням відомостей,
які порочать честь, гідність чи ділову
репутацію, а тому позовні вимоги в цій
частині позову безпідставні та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Частиною 2 цієї ж
статті встановлено, що моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Проте в даному випадку позивачем
ОСОБА_1 не доведено факту поширення
відповідачем ОСОБА_5 відомостей, що не
відповідають дійсності та принижують
її честь, гідність та ділову репутацію,
недоведено неправомірність дій ОСОБА_5
при зверненні ОСОБА_5 до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, а
відповідно не доведено заподіяння їй
моральної шкоди та наявність
визначених чинним законодавством
України підстав для її відшкодування,
а тому позов в цій частині позовних
вимог задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги викладені у п.
4 позовних вимог - зобов'язати ОСОБА_5
припинити неправомірні дії щодо
приниження честі, гідності та ділової
репутації відносно ОСОБА_1, суд
приходить до висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту не відповідає
вимогами ст. 12,13,14,15,16 ЦК України, ст. 4,10,11
ЦПК України, а тому позовні вимоги в цій
частині позову задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження, та
доведення перед судом їх
переконливості, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень,крім випадків,
встановлених цим Кодексом а відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Як вбачається з зустрічного позову
ОСОБА_5 ним ставиться питання про
зобов'язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5
перешкоди у вихованні дитини ОСОБА_9 та
спілкуванні з нею. Проте в цій частині
позовні вимоги позивача ОСОБА_5
задоволенню не підлягають. Судом
встановлено, що між сторонами у справі
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які є батьками
малолітнього ОСОБА_9, існують неприязні
конфліктні відносини після того, як
ОСОБА_1 в грудні 2010 року без згоди
батька ОСОБА_5 виїхала з малолітнім
сином ОСОБА_7. з м. Донецька до м.
Хмільника та через розлучення 24.02.2011
року, а також між ними існує та не
вирішений спір з приводу виховання та
місця проживання сина у сім'ї батьків
ОСОБА_1 в місті Хмільнику, де ОСОБА_1
проживає з сином з грудня 2010 року. Проте
позивачем ОСОБА_5 не доведено, що він
приїжджав до міста Хмільника для
спілкування та побачень з сином, вчиняв
інші практичні дії направлені на
побачення з сином, спілкування з ним
безпосередньо, а також того, що йому
перешкоджають у вихованні сина та
спілкуванні з ним, а відповідно що
порушуються його права та інтереси і що
вони підлягають захисту судом. Суд
критично оцінює пояснення ОСОБА_5 щодо
його приїзду до м. Хмільника для
спілкування та побачень з сином у
вересні та листопаді 2012 року, а також
те, що йому перешкоджали у цих випадках
у побаченнях та спілкуванні з сином.
Доводи ОСОБА_5 з цього приводу
спростовуються поясненнями ОСОБА_1,
показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_23, а
також тим фактом, що після приїзду до
м. Хмільника і відмови у побаченні і
спілкуванні з сином, ОСОБА_5
перебуваючи у м. Хмільнику, куди
приїхав з м. Донецька, маючи для цього
можливість та тривалий час піднімаючи
питання в листах, заявах про порушення
його прав з боку ОСОБА_1 та її батьків,
не звернувся з приводу порушення його
прав безпосередньо до органу опіки і
піклування Хмільницької міської ради,
служби у справах дітей, до
Хмільницького МВ УМВС України. Суд
приходить до висновку, що у ОСОБА_5 не
було перешкод у спілкуванні та
побаченнях з сином також і з тих
підстав, що йому було відомо, що син
відвідує ДНЗ № 3 у м. Хмільнику, проте
він жодного разу сина там не відвідав,
що підтверджується показами свідка
ОСОБА_18та довідками ДНЗ № 3 м. Хмільника
9 (а.с. 99,100, т. 2).

Позовні вимоги ОСОБА_5 в іншій частині
позовних вимог, а саме щодо
встановлення для ОСОБА_5 наступного
графіку побачень з дитиною ОСОБА_7.-
періодично кожний третій місяць
кварталу з 20 по 30 число місяця у місті
Хмільнику з можливістю виїзду на цей
період до міста Донецька за адресою:
АДРЕСА_1, без присутності ОСОБА_1, з
зобов'язанням повернення дитини
ОСОБА_1, влітку протягом 45 календарних
днів у будь-який період у місті
Донецьку за адресою: АДРЕСА_1, без
присутності ОСОБА_1, з зобов'язанням
повернення дитини ОСОБА_1, в день
народження дитини з 25 квітня по 30
квітня, на новорічні та різдвяні свята
з 30 грудня по 15 січня, а також у період
травневих свят з 1 травня по 15 травня
кожного року, задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України,
спілкування того з батьків, що
проживає окремо від дитини, не повинно
перешкоджати нормальному розвиткові
дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї.Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Частиною 1 ст. 159 СК України встановлено,
що якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Суд оцінивши докази в їх сукупності,
враховуючи що будь яке судове рішення
повинно бути направлене на захист прав
та інтересів дитини, враховуючи вік
дитини, те, що малолітня дитина ОСОБА_7.,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з грудня 2010 року, тобто з
півторарічного віку проживає за місцем
проживання матері і з батьком ОСОБА_5 не
спілкувався, враховуючи те, що
позивачем ОСОБА_5 в судовому засіданні
не доведено, що відповідач ОСОБА_1
чинить йому перешкоди у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, а також
враховуючи обставини, які є
загальновідомими - бойові дії та режим
антитерористичної операції на
території м. Донецька і Донецької
області, приходить до переконання та
висновку, що встановлення графіку
побачень дитини та батька на
запропонованих позивачем ОСОБА_5
умовах, буде суперечити інтересам
дитини, буде перешкоджати його
нормальному розвитку та може завдати
шкоди його психіці, а тому в цій
частині позовних вимог ОСОБА_5
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом а відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Оскільки позивачем ОСОБА_5 не доведено
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 28, 40, 55, 61 Конституції України,
ст.ст. 12-16, 23, 270, 277, 299, 1167 ЦК України,
ст.ст. 141, 151, 155 ,157, 158, 159, 160, 164, 171, 184, 192 СК
України, рішенням Конституційного Суду
України №8-рп/2003 від 10.04.2003 року у справі
№1-9/2003 (справа про поширення
відомостей), Конвенції ООН від 20.11.1989
року "Про права дитини" (ратифікована
Україною 27.02.1991 року), ст.ст. 10, 11, 60, 61, 119,
208, 209, 212, 213-215, 223-226, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи - служба
у справах дітей Хмільницької міської
ради, орган опіки і піклування -
Хмільницька міська рада, а саме в
задоволенні позовних вимог: 1. Змінити
розмір аліментів та щомісячно
стягувати аліменти з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, на
користь ОСОБА_6, на утримання дитини -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 гривень,
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи стягнення з 01.09.2013 року і до
досягнення дитиною повноліття. 2.
Позбавити відповідача ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька,
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. 3. Визнати, що
поширені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відомості, що ОСОБА_1, скоїла підробку
документів для отримання відпустки по
догляду за дитиною до 6-ти річного віку,
знущається над сином ОСОБА_7, б'є його,
незаконно вивезла дитину на місце її
постійного життя в місто Хмільник,
порушує його конституційні права, не
доглядає за дитиною, - такими, що не
відповідають дійсності та принижують
її честь, гідність та ділову репутацію.
4. Зобов'язати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
припинити неправомірні дії щодо
приниження честі, гідності та ділової
репутації відносно ОСОБА_1. 5. Стягнути з
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 10000 гривень., відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи - служба
у справах дітей Хмільницької міської
ради, орган опіки і піклування -
Хмільницька міська рада, а саме в
задоволенні позовних вимог : 1.
Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5
перешкоди у вихованні дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та спілкуванні з нею. 2.
Встановити для ОСОБА_5 наступний графік
побачень з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
- періодично кожний третій місяць
кварталу з 20 по 30 число місяця у місті
Хмільнику з можливістю виїзду на цей
період до міста Донецька за адресою:
АДРЕСА_1, без присутності ОСОБА_1, з
зобов'язанням повернення дитини
ОСОБА_1, влітку протягом 45 календарних
днів у будь-який період у місті
Донецьку за адресою: АДРЕСА_1, без
присутності ОСОБА_1, з зобов'язанням
повернення дитини ОСОБА_1, в день
народження дитини з 25 квітня по 30
квітня, на новорічні та різдвяні свята
з 30 грудня по 15 січня, а також у період
травневих свят з 1 травня по 15 травня
кожного року, відмовити.

Судові витрати у справі залишити
за сторонами.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Хмільницький міськрайонний на протязі
10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Вергелес
В.О.