Справа №484/4210/13-ц 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
Провадження №22-ц/784/2103/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду Шаманська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 червня 2014 р. за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_4

про стягнення боргу за договорами
позики,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 р. ОСОБА_5 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу
за договорами позики.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначав, що 16 листопада
2011 р. та 16 лютого 2013 р. між ним та ОСОБА_4
були укладені договори позики, за
якими він передав відповідачу 35 328
доларів США з терміном повернення до 1
березня 2012 р. та відповідно 8 400 доларів
США з терміном повернення до 1 березня
2013 р.

Посилаючись на те, що в строк,
передбачений в договорах відповідач не
повернув гроші, позивач просив
стягнути з відповідача 391 285 грн. 01 коп.
заборгованості за двома договорами
позики з урахуванням процентів,
визначених на рівні облікової ставки
НБУ.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 червня 2014 р. позов
задоволено . Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 391 285 грн. 01 коп.
заборгованості за договорами позики.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на те, що він отримував від
позивача лише 12 000 доларів США, а 16
листопада 2011 р. та 16 лютого 2013 р. він
грошових коштів не отримував, розписки
написані ним в силу тяжкої обставини та
під примусом позивача, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги частково,
стягнувши з нього на користь позивача 95
916 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США.

В засідання апеляційного суду
відповідач не з'явився повторно, у
зв'язку з чим, справа розглядалась у
відсутності відповідача, належним
чином повідомленого про час та місце
розгляду справи на підставі ч. 2 ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи і перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню на підставі
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів , їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного Банку України.

Судом встановлено, що 16 листопада
2011 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений
договір позики, відповідно до якого
позивач передав відповідачу 35 328
доларів США терміном повернення до 1
березня 2012 р., про що відповідач
особисто склав розписку ( а.с. 159).

Крім того, 16 лютого 2013 р. між
позивачем та відповідачем був
укладений ще один договір позики, за
яким позивач передав відповідачу
кошти у розмірі 8400 доларів США з
терміном повернення до 1 березня 2013 р.,
про що відповідач особисто склав
розписку ( а.с. 158).

Відповідач своїх зобов'язань за
вищезазначеними договорами позики не
виконав.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що зобов'язання повернути борг за
договором позики відповідачем не
виконані, а тому вірно стягнув з
відповідача на користь позивача
заборгованість за договорами позики
у загальному розмірі 43 727 доларів США,
що еквівалентно 349 517 грн. 91 коп. та
проценти від суми позики у розмірі 4
864,96 доларів США та 360,50 доларів США
відповідно на загальну суму 5 225,46
доларів США , що еквівалентно 41 767 грн. 10
коп., які визначені позивачем на рівні
облікової ставки Національного Банку
України станом на 1 вересня 2013 р.

Посилання відповідача в
апеляційній скарзі на те, що договір
позики є безгрошовим, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки вимог
щодо оспорювання договору позики за
безгрошовістю, на тій підставі, що
грошові кошти насправді не були ним
одержані, відповідач не заявляв.

Не може бути безперечним доказом
безгрошовості договору позики й
посилання апелянта на висновок
експерта про його стан під час
написання розписок. До того ж, вимог
щодо визнання недійсними договорів
позики з інших підстав позивач не
заявляв.

Доводи апелянта про те, що
позивач в рахунок погашення боргу
продав належний йому будинок, не може
бути підставою для зарахування цих
коштів в рахунок боргу за договорами
позики, оскільки таких вимог жодна зі
сторін не заявляла.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування судового
рішення, ухваленого з дотриманням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 червня 2014 р. залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: