Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3572/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Сапун О.А.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Приазовського районного суду
Запорізької області від 18 червня 2014
року у справі

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк"
(далі - Банк) звернувся до суду із
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначав, що відповідно до
укладеного між сторонами договору від
16.04.2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні
кошти у розмірі 7 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом зі строком
повернення, що відповідає строку дії
картки. На порушення умов кредитного
договору відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав, внаслідок
чого станом на 28 лютого 2014 року виникла
заборгованість у сумі 30762, 66 грн., із
яких 6951,01 грн. - заборгованість за
кредитом; 22 108,67 грн. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом;
штрафів - 250 грн. (фіксована частина);
1452,98 грн. (процентна складова) та судові
витрати.

Посилаючись на зазначені обставини,
Банк просив стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 30 762, 66 грн. та
судові витрати.

Рішенням Приазовського районного суду
Запорізької області від 18 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову Банк
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню у зв'язку із наступним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності. Останній платіж за кредитом
був здійснений позичальником 16 лютого
2009 року, і саме з цього часу, на думку
суду першої інстанції, у Банку виникло
право вимоги повернення кредиту. З
відповідним позовом до суду Банк
звернувся тільки у листопаді 2013 року,
клопотання про поновлення строку
позовної давності не заявляв, доказів в
обґрунтування поважності причин
пропуску суду не надав.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як установлено судом, відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань щодо
погашення боргу до 1 лютого 2009 року,
проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до
суду з позовом про захист свого
порушеного права лише 24 квітня 2014 року,
тобто з пропуском установленого
статтею 257 ЦК України трирічного строку
позовної давності.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно вирішено питання про
застосування статей 256, 257, частин
першої та п'ятої статті 261 ЦК України
щодо строку позовної давності з
урахуванням вищевказаних обставин і
факту пред'явлення позову тільки у
квітні 2014 року.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, від
18 червня 2014 року у справі №6-61 цс 14.

Таким чином, доводи апелянта про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
являються безпідставними. Рішення суду
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, підстав для його скасування
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Приазовського районного суду
Запорізької області від 18 червня 2014
року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Сапун О.А.