Справа № 127/7305/14-ц Провадження №
22-ц/772/2369/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія:
57Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Медвецького С.К.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Благоустрій АН» -
Любарської К.Ю. на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 02
липня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благоустрій АН», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_4, про стягнення
неправомірно отриманих коштів, -

встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Благоустрій АН»,
третя особа - ОСОБА_4 про стягнення
неправомірно отриманих коштів. Позовні
вимоги обгрунтовано тим, що 25.01.2014
року позивач звернувся до відповідача
щодо надання послуг, в придбанні у
власність кімнати в гуртожитку.
Договір про надання інформативних
послуг не укладався. Позивачу було
запропоновано кімнату, яка належить
третій особі ОСОБА_4 на праві власності,
в зв'язку з чим позивач передав
відповідачу 1000 доларів США в якості
завдатку. Проте, через підвищення курсу
долара, він не зміг придбати житло за
ціну, погоджену з продавцем. Позивач
звернувся до відповідача з вимогою
повернути сплачені кошти, однак
відповідач відмовився, посилаючись на
п.8 договору про наміри. З урахуванням
того, що передана відповідачу
гарантійна сума є авансом, а не
завдатком, просив визнати недійсним
договір про наміри від 25.01.2014 року та
стягнути з відповідача на користь
позивача 10800грн. в якості неправомірно
отриманих коштів.

27.06.2014 року представник позивача надав
суду заяву про зменшення позовних
вимог, згідно яких просив стягнути з
ТОВ «Благоустрій - АН» на користь
позивача кошти в сумі 10 800грн., які були
передані відповідачу як аванс.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 липня 2014 року
позво задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Благоустрій АН» на
користь ОСОБА_3 неправомірно отримані
кошти в розмірі 10800 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала , що
трьохсторонній договір про наміри від
25 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_4,
ОСОБА_3, та ТОВ «Благоустрій-АН» містить
ознаки змішаного правочину. Завдаток,
переданий ОСОБА_3 в рахунок майбутніх
розрахунків за договором
купівлі-продажу майна був переданий
саме власнику нерухомості ОСОБА_4, яка в
свою чергу передала вказану в договорі
про наміри та згідно
прибутково-касового ордеру суму в
розмірі 8000 грн. на зберігання агентству
нерухомості. Тобто відповідач є
зберігачем майна поклажодавця, і саме
поклажодавець може вимагати
повернення переданого на зберігання
майна . Суд не дав оцінки вказаному
ордеру та безпідставно стягнув з
відповідача 10800 грн. Крім того, згідно
договору про наміри, передана сума
виконувала також функції неустойки, і в
разі невиконання позивачем обов'язку
укласти договір купівлі-продажу з його
вини , така сума розподіляється між
власником і агентством порівну. Згідно
наданої розписки, ТОВ «Благоустрій -Ан»
передало ОСОБА_4 500 дол. США , а тому
стягнення всієї суми з відповідача є
необґрунтованим .

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції дійшла висновку, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

По справі встановлено, що 25 січня 2014
року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та тОВ
«Благоустрій-АН» укладено договір про
наміри, згідно умов якого ОСОБА_4 має
наміри продати, а ОСОБА_3 має наміри
придбати у майбутньому нерухоме майно,
а саме квартиру АДРЕСА_1 за 14 000 доларів
США та укласти договір купівлі-продажу
до 25 квітня 2014 року (а.с.5).

Згідно п. 5 договору про наміри покупець
передав, власник прийняв на
відповідальне зберігання гарантійну
суму завдатку, яка складає 8000 грн., що на
момент підписання даного договору
складає суму, що еквівалентна 1000 дол.
США по існуючому курсу. Зазначена сума
1000 дол. США із згоди власника і покупця
до моменту нотаріального оформлення
договору купівлі-продажу передається
на зберігання агентству.

Відповідно до п. 8.2 договору про наміри,
у разі не укладення договору
купівлі-продажу в строк, зазначений в п.
5 даного договору з причини, залежної
від покупця, гарантійна сума завдатку
передається у розпорядження власника
та агента в якості неустойки, яка в свою
чергу розподіляється між ними порівну,
та покупець сплачує на користь
агентства половину суми послуг
агентства, обумовлених в договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

У відповідності до ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Відповідно до ч.3 3 ст. 571 ЦК України
у разі припинення зобов'язання до
початку його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договорі в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі. Попереднім є договір,
сторони якого зобов'язується протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. Договір про наміри
(протокол про наміри тощо), якщо в ньому
немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору, не вважається попереднім
договором.

Таким чином, завдатком може бути
визнана сума, яка була сплачена
після укладення основного договору
з обов'язковим дотриманням його форми
(ст. 657 ЦК України).

У даному випадку у розмірі
співвідносному 1000 дол. США є
авансовим, а тому він підлягає
поверненню у тому ж розмірі, в якому
надавався.

Аналіз статей 11, 509, 546, 626 та 635 ЦК
України дає підстави вважати, що
договір про наміри за своїм змістом
не є договором з якого випливають
зобов'язання, виконання яких може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
завдатком.

За умовами договору про наміри від
25 січня 2014 року сторони досягли
згоди щодо наміру укладення договору
купівлі-продажу об'єкта нерухомості
до 25 квітня 2014 року.

По справі встановлено та сторонами
не заперечується, що такий договір не
було укладено.

Згідно із ч. 1 статті 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до положень статті 635 ЦК
України зобов'язання встановленні
попереднім договором припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Що стосується питання розпорядження
коштами, то у п. 8.2 договору про
наміри передбачено, що лише у разі не
укладення основного договору
купівлі-продажу (тобто в строк до
25.04.2014 року) Агентство, яке є
відповідачем у справі, передає
Власнику продавцю ОСОБА_4, яка є
третьою особою у справі, половину
суми отриманої від покупця, позивача
по справі.

Інших підстав передачі коштів ОСОБА_4
договором про наміри не передбачено.

Проте, відповідач всупереч умовам
договору про наміри передав третій
особі 500 дол. США ще до 25 квітня 2014
року, а саме: 05.03.2014 року. Про що надав
відповідну розписку ОСОБА_4 (а.с. 47).

Враховуючи що сторони визначили
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті, суд при визначенні
розміру суми, що підлягає стягненню,
правильно не прийняв до уваги
прибутковий касовий ордер №12 від 25
січня 2014 року на суму 8000 грн., який
було прийнято від ОСОБА_4 (а.с 46).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Благоустрій АН» -
Любарської К.Ю. відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Т.О. Денишенко

/підпис/
С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: