У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом компанії «Hagworth Management
Limited» до Дніпропетровської міської
ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання
недійсним договору дарування,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, припинення права власності,
витребування з чужого незаконного
володіння нерухомого майна, за
касаційними скаргами заступника
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 3 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року компанія «Hagworth Management
Limited» звернулася з позовом, посилаючись
на те, що 7 березня 2006 року між закритим
акціонерним товариством «Агробанк»
(далі - ЗАТ «Агробанк»),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк Восток»
(далі - ПАТ «Банк Восток»), та ОСОБА_6
укладений договір про надання
кредитної лінії, за умовами якого банк
надав ОСОБА_6 грошові кошти у вигляді
непоновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування 580 тис. доларів
США, з виплатою процентної ставки
16 % річних, строком користування по
6 березня 2026 року.

З метою забезпечення зобов'язань за
договором про надання кредитної лінії
між банком та ОСОБА_6 був укладений
іпотечний договір від 7 березня
2006 року, предметом іпотеки за яким є
майнові права на незакінчені
будівництвом приміщення (квартири).
Право власності ОСОБА_6 на предмети
іпотеки підтверджувалися договорами
дольової участі у будівництві, що були
укладені між іпотекодавцем та закритим
акціонерним товариством «АКТА» (далі -
ЗАТ «АКТА»).

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс»
(далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») був
укладений договір про відступлення
права вимоги № 7, згідно з яким ПАТ
«Банк Восток» відступило ТОВ «Кредекс
Фінанс» право вимоги за кредитними
договорами, у тому числі й за договором
про надання кредитної лінії, боржником
за яким був ОСОБА_6 Також, 12 грудня 2011
року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ
«Кредекс Фінанс» було укладено договір
про відступлення права вимоги за
іпотечним договором.

1 жовтня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та компанією «Hagworth Management Limited»
був укладений договір відступлення
прав вимоги (цессії), за умовами якого
ТОВ «Кредекс Фінанс» в повному обсязі
передало компанії «Hagworth Management Limited»
право вимоги, в тому числі за договором
про надання кредитної лінії від 7
березня 2006 року. На виконання вимог п. 1.5
договору від 1 жовтня 2012 року № 1/01 - 10,
5 жовтня 2012 року між ТОВ
«Кредекс Фінанс» та компанією «Hagworth
Management Limited» укладено договір про
відступлення права вимоги за іпотечним
договором від 7 березня 2006 року.

Закрите акціонерне товариство «АКТА»
на виконання своїх зобов'язань за
договором дольової участі від 5 січня
2006 року № 2303/А/100 - к
передало, а ОСОБА_6 прийняв у власність
квартиру. У подальшому рішенням
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від 10
липня 2008 року № 2094 ОСОБА_6 було
оформлено право власності на об'єкти
нерухомого майна (житловий будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями)
та видано відповідне свідоцтво.

ОСОБА_6 свої зобов'язання щодо
повернення грошових коштів за
кредитним договором не виконав, за ним
перед кредитором станом на 26
вересня 2011 року утворилася
заборгованість у розмірі 3 123 945 гривень
42 коп. У подальшому компанії «Hagworth
Management Limited» стало відомо, що ОСОБА_6
помер, а приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 було
заведено спадкову справу № 29/2012. 19
квітня 2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка є
колишньою дружиною померлого ОСОБА_6,
та ОСОБА_11, яка є матір'ю померлого,
подано заяви про відмову від спадщини.

Компанії «Hagworth Management Limited» стало відомо
також про те, що квартира, яка є
предметом іпотеки за іпотечним
договором від 7 березня 2006 року, була
незаконно відчужена ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі - продажу, укладеного не в
нотаріальній формі. Крім того, право
власності ОСОБА_3 на квартиру було
визнано на підставі рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 серпня 2009 року. ОСОБА_3 після
реєстрації права власності на квартиру
та згідно з рішенням виконкому
Дніпропетровської міської ради від 28
грудня 2011 року № 1744 оформила право
приватної власності з видачею свідоцтв
на квартири. Однак, рішенням
апеляційного суду Одеської області від
5 червня 2013 року рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28
серпня 2009 року було скасовано в повному
обсязі та відмовлено ОСОБА_3 у визнанні
за нею права власності на квартири.

ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру на
користь ОСОБА_4 на підставі договору
дарування, укладеного 1 лютого 2012 року.
Однак на теперішній час право
власності на квартиру, яка є предметом
іпотеки за іпотечним договором від 7
березня 2006 року, зареєстроване за
ОСОБА_3, оскільки укладений договір
дарування квартири від 1 лютого 2012 року
не був зареєстрований у встановленому
порядку. Таким чином, ОСОБА_3,
зареєструвавши за собою право
власності на квартиру, набула статусу
іпотекодавця за іпотечним договором
від 7 березня 2006 року.

У зв'язку із наявністю заборгованості
за договором про надання кредитної
лінії від 7 березня 2006 року в сумі 3 123 945
гривень 42 копійки, який був
забезпечений іпотечним договором від 7
березня 2006 року, позивач просив визнати
недійсним договір дарування від 1
лютого 2012 року, складений ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4, в рахунок часткового
задоволення вимог компанії «Hagworth Management
Limited» щодо погашення заборгованості за
договором про надання кредитної лінії
від 7 березня 2006 року в сумі 3
123 945 грн 42 коп. звернути стягнення на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
за іпотечним договором, шляхом
визнання права власності на вказане
нерухоме майно за компанією «Hagworth
Management Limited» за ціною 989 500 грн 00 коп.;
припинити право власності ОСОБА_3 на
квартиру, витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_3 на
користь компанії «Hagworth Management Limited»
квартиру.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 3
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 липня
2014 року, позов компанії «Hagworth Management
Limited» частково задоволено.

У рахунок часткового задоволення вимог
компанії «Hagworth Management Limited» щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором від 7 березня 2006 року в сумі 3
123 945 грн 42 коп., звернуто стягнення на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
за іпотечним договором від 7 березня 2006
року, а саме: квартиру АДРЕСА_1, опис
об'єкта в житловому будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1
квартира АДРЕСА_1, яка складається з: 1 -
житлова, 2 - санвузол, загальна площа 53,3
кв. м.; житлова площа 51,2 кв. м; шляхом
визнання права власності на вказане
нерухоме майно за компанією "Hagworth Management
Limited" за ціною 989 500 (дев'ятсот вісімдесят
дев'ять тисяч п'ятсот) грн 00
(нуль) коп.. - за квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 1 лютого 2012 року,
серії ВРО № 943746, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь компанії
«Hagworth Management Limited» квартиру АДРЕСА_1;
опис об'єкта в житловому будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1
квартира АДРЕСА_1, яка складається з: 1 -
житлова, 2 - санвузол, загальна площа 53,3
кв. м; житлова площа 51,2 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог
компанії «Hagworth Management Limited» відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
22 травня 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
закрити провадження у справі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що позивач
на підставі договору відступлення
права вимоги здобув право вимоги за
договором про надання кредитної лінії
від 7 березня 2006 року № 30.840.06 та
іпотечним договором від 7 березня 2006
року № 30.840.06.1, а вищезазначений договір
про надання кредитної лінії та
іпотечний договір були укладені
відповідно до норм чинного
законодавства, яке діяло на момент
укладання договорів. Крім того, виходив
з того, що ОСОБА_6, який був боржником за
вказаним кредитним договором, не
виконував свої кредитні зобов'язання,
що призвело до виникнення
заборгованості, а також в подальшому
незаконно, без згоди іпотекодержателя
відчужив спірну квартиру АДРЕСА_1, яка є
предметом іпотеки, на користь ОСОБА_3

Право власності за ОСОБА_3 на зазначену
квартиру було визнано на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 серпня 2009 року, яке в
подальшому було скасовано рішенням
апеляційного суду Одеської області від
5 червня 2013 року, а в установленому
законом порядку ОСОБА_3 право власності
на квартиру не оформлювала та з
порушенням норм чинного законодавства,
без отримання згоди іпотекодержателя
вчинила правочин щодо відчуження
іпотечного майна, безоплатно
подарувавши квартиру ОСОБА_4

Судами установлено, що 7 березня 2006 року
між ЗАТ «Агробанк», правонаступником
якого є ПАТ «Банк Восток», та ОСОБА_6 був
укладений договір про надання
кредитної лінії, за умовами якого
ОСОБА_6 отримав у кредит кошти у розмірі
580 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних
та строком користування до 6 березня 2026
року. Також укладено іпотечний договір,
предметом іпотеки якого є майнові
права на: незакінчене будівництвом
приміщення (квартира) в блоці А,
будівельний номер 2303, загальною
будівельною площею 334,5 кв. м,
розташоване на 23 поверсі
будівлі (в осях 243 - 93); незакінчене
будівництвом приміщення (квартира) в
блоці А, будівельний номер 1808,
загальною будівельною площею 103,5 кв. м,
розташоване на 18 поверсі будівлі (в
осях 243-33), яке будується за адресою:
АДРЕСА_1. Також набуття права власності
ОСОБА_6 на предмети іпотеки після
укладення іпотечного підтверджується
двома договорами дольової участі у
будівництві від 5 січня 2006 року, що були
укладені між ОСОБА_6 та ЗАТ
«АКТА».

Предмет іпотеки був обтяжений
забороною, і відповідний запис був
внесений до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна, об'єктом
обтяження є майнові права на
незакінчене будівництвом приміщення,
будівельний номер 2303 за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 10 липня 2008 року № 2094 за ОСОБА_6
оформлено право приватної власності, з
видачею свідоцтв на об'єкти нерухомого
майна третьої черги громадських
будівель багатофункціонального
призначення (житловий будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями)
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1
за адресою: АДРЕСА_1.

7 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «Хоум
Кредіт Банк», що є правонаступником
всіх прав та зобов'язань ЗАТ
«Агробанк», було укладено додаткову
угоду № 1 до кредитного договору від 7
березня 2006 року, за умовами
якої сторони дійшли згоди змінити п. 4.11
кредитного договору та викласти його в
наступній редакції: «п. 4.11 у строк до 1
грудня 2008 року зареєструвати право
власності в реєстрі прав власності на
нерухоме майно та укласти додаткову
угоду до договору іпотеки, предметом
якого є квартири АДРЕСА_1.

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток»
та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений
договір відступлення права вимоги № 7,
відповідно до якого до ТОВ «Кредекс
Фінанс» перейшли всі права грошової
вимоги кредитора, в тому числі й за
договором про надання кредитної лінії
від 7 березня 2006 року.

Також 12 грудня 2011 року між ПАТ «Банк
Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був
укладений договір відступлення права
вимоги за іпотечним договором від 7
березня 2006 року.

Крім того, 1 жовтня 2012 року між ТОВ
«Кредекс Фінанс» та Компанією «Hagworth
Management Limited» укладений договір
відступлення прав вимоги (цессії),
відповідно до якого Компанія «Hagworth
Management Limited» здобула право грошової
вимоги за договором про надання
кредитної лінії від 7 березня 2006 року, а
5 жовтня 2012 року укладено договір про
відступлення права за іпотечним
договором від 7 березня 2006 року.

Іпотечний договір від 7 березня 2006 року,
а саме: п. 4.2.2. містить застереження, яке
прирівнюється до договору про
задоволення вимог іпотекодержателя за
своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

Судом першої інстанції також
встановлено, що згідно з рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 серпня 2009 року, угода про купівлю -
продаж нерухомого майна, укладена між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, була складена у
простій письмовій формі, у тому числі й
квартири АДРЕСА_1, а тому за ОСОБА_3
визнано право власності на квартиру.

Після роз'єднання квартири АДРЕСА_1 на
дві окремі, рішенням виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 28 грудня 2011 року № 1744, вирішено
оформити право приватної власності
ОСОБА_3 на квартири АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_1 та видано два свідоцтва про
право власності замість попереднього
правовстановлювального документа -
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 серпня 2009 року.

1 лютого 2012 року ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 був складений договір дарування
квартири, відповідно до п. 1 якого
ОСОБА_3 як дарувальник, безоплатно
передає у власність ОСОБА_4, як
обдаровуваному, належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

19 квітня 2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 - спадкоємцями після смерті
ОСОБА_6 подано до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 заяви про
відмову від прийняття спадщини.

Надалі рішенням апеляційного суду
Одеської області від 5 червня 2013 року
було скасовано рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 серпня 2009
року та ухвалено нове рішення, яким у
позові ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради,
правонаступника ОСОБА_6, про визнання
дійсним договору купівлі - продажу
квартир АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11
листопада 2013 року визнано відумерлою
спадщину ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, яка складається з усіх прав та
обов'язків, які належали спадкодавцеві
на момент смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до п. 39 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
з урахуванням положень частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. У зв'язку з
наведеним суди мають виходити з того,
що з урахуванням цим норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

З урахуванням п. 4.2.2.1 іпотечного
договору від 7 березня 2006 року про те, що
у разі невиконання або неналежного
виконання іпотекодавцем перед
іпотекодержателем основного
зобов'язання та/або обов'язків,
встановлених цим договором, предмет
іпотеки переходить у власність
іпотекодержателя у порядку згідно з
діючим законодавством, висновки судів
відповідають положенням ст. ст. 589, 590 ЦК
України та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Згідно із п. 34 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
окремі правочини щодо іпотечного
нерухомого майна, вчинені без згоди
іпотекодержателя, можуть бути визнані
недійсними за позовом
іпотекодержателя. Так, правочин щодо
відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в
наступну іпотеку, спільну діяльність,
лізинг, оренду чи користування без
згоди іпотекодержателя є недійсним.

Отже, висновок суду, що договір
дарування квартири від 1 лютого 2012 року,
за умовами якого ОСОБА_3 подарувала
квартиру ОСОБА_4, є таким, що
неукладений, а тому не породжує для
сторін прав та обов'язків, є правильним,
крім того, зазначений договір
дарування обмежує право позивача як
іпотекодержателя.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для скасування
відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської ради та представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 3
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 9
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко