АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Белоконна
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючої - Кравець
В.А.,

суддів - Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 22 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «ТЕРРА Банк» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року позивач звернулася в
суд з зазначеним позовом до
відповідача, мотивуючи свої вимоги тим,
що, працюючи на посаді начальника
Управління методології ПАТ «ТЕРРА
БАНК», 09.04.2014р. надала заяву про
звільнення за власним бажанням на
підставі статей 36 та 38 КЗпП України, в
якій як на причини звільнення, вказала
про порушення відповідачем чинного
законодавства України.

12.05.2014 року позивачка звільнена
відповідно до ст.. 38 КЗпП України за
власним бажанням, що не відповідає
визначеним позивачем причинам
звільнення зазначених у її заяві.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що суд не дав належної
оцінки тим обставинам , що відповідач
отримав заяву про звільнення апелянта
з чітким зазначенням, що вона бажає
звільнитись через порушення власником
або уповноваженим органом
законодавства України, тобто
звільнитись за ч. З ст.. 38 Кодексу
законів про працю України.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти скарги
заперечував просив рішення суду у
справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що не встановлено
фактів порушення відповідачем
законодавства про працю. Посилання
позивача на примушування в написанні
заяви про звільнення, в якості
обґрунтування обставин порушення
відповідачем законодавства про працю
не узгоджуються з матеріалами справи
та встановленими судом обставинними.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з»ясувавши
дійсні обставини справи , не
перевіривши доводи і заперечення
сторін та без належної оцінки доказів.

Вказані порушення норм матеріального
та процесуального права є підставою до
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Судом встановлено, що наказом № 366-ос
від 29 липня 2013 року позивача ОСОБА_1.
було зараховано на посаду начальника
Управління методології, за
сумісництвом, на неповний робочий день
у ПАТ «ТЕРРА БАНК» (а.с.134)

Відповідно до наказу №451-ос з 03.09.2013
року, на підставі заяви ОСОБА_1, змінено
умови трудового договору сумісника на
трудовий договір за основним місцем
роботи (а.с.135).

09 квітня 2013 року ОСОБА_1 подала на ім'я
Голови правління ПАТ «ТЕРРА БАНК»
заяву, в якій просила звільнити її з
роботи за власним бажанням при
порушенні власником або уповноваженим
органом законодавства України з посади
начальника управління методології з 12
травня 2014 року по закінченню відпустки
(а.с.77).

На підставі наказу голови Правління
ПАТ «ТЕРРА БАНК» №320-ос від 12.05.2014 року
ОСОБА_1 була звільнена з посади
начальника Управління методології за
власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України та
виплатою компенсації за 5 календарних
дні невикористаної відпустки (а.с. 133).

За змістом статті 38 КЗпП У країни
працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним на невизначений строк
трудовий договір. При цьому строк
розірвання трудового договору і його
правові підстави залежать від причин,
які спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. У разі , якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення роботодавцем трудового
законодавства (частина третя статті 38
КЗпП України) - не підтверджуються або
роботодавцем не визнаються, останній
не має права самостійно змінювати
правову підставу розірвання трудового
договору на звільнення за власним
бажанням без посилання на частину
третю статті 38 КЗпП України.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для звільнення
позивача згідно з частиною третьою
статті 38 КзПп України, оскільки не
було підтверджено належними,
допустимими доказами те, що позивач
вимушена була написати дану заяву під
психологічним тиском на неї, не
встановлено фактів порушення
відповідачем законодавства про працю.

При цьому суд не врахував, що
істотність характеру порушень
роботодавцем умов трудового
законодавства та їх поважність не
можуть бути підставою для відмови
працівнику у звільненні за частиною
третьою статті 38 КЗпП Україні, оскільки
такі критерії цією нормою не
передбачені. Судом також не враховано
того, що роботодавець не має права
самостійно змінювати визначену
працівником у заяві причину
звільнення з роботи.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач отримав заяву про
звільнення позивачки з чітким
зазначенням, що вона бажає звільнитись
через порушення власником або
уповноваженим органом законодавства
України, тобто звільнитись за ч. З ст.. 38
Кодексу законів про працю України.

Цей факт підтверджується листом
Відповідача № 08.05.2014/10-вих. від 08.05.2014
(стор. 20-21), в абзаці 8-му якого
відповідач прямо зазначає, що «…ПАТ
«ТЕРРА БАНК» не може задовольнити вашу
заяву від 09.04.2014 щодо Вашого звільнення
з 12.05.2014 року за власним бажанням у
зв'язку з порушенням власником або
уповноваженим органом законодавства
України.»

Аналогічне твердження міститься в
запереченні відповідача (а.с. 36-40 ).

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів приходить до висновку , що при
наявності та встановленні обставин ,
які свідчать про звільнення позивачки
з роботи з порушенням норм трудового
законодавства, рішення суду про
відмову у задоволенні позову є
незаконним та необгрунтованим та таким
, що підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову частково.

Відповідно до ст.. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Виходячи з розрахунку , наданому
позивачкою, який базується на довідці
про доходи ( а.с.127) загальний розмір до
нарахування середнього заробітку за
період з 12 травня 2014 року по 12 листопада
2014 року складає 121 622 грн.33 коп., який
підлягає до стягнення у судовому
порядку.

Що стосується стягнення моральної
шкоди, то в цій частині суд не вбачає
підстав до задоволення позову ,
оскільки за умовами ст.. 237-1 КЗпП
України позивачка не довела , що
порушення її законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків і вимагають від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Наразі, втрата роботи в період
фінансової та економічної кризи ,
тяжкість вимушених втрат у житті
позивачки не є базовим критерієм
порушення її прав , оскільки
звільнитися позивачка виявила бажання
особисто, проте, предметом позову є
правові підстави такого звільнення.

Отже, вважаючи порушеними права
позивачки при звільненні , суд
задовольняє позов частково.

Керуючись ст.ст. 218,303,304, 309,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити .

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення , наступного
змісту:

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ТЕРРА Банк»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
управління методології «ТЕРРА БАНК» .

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ТЕРРА Банк» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 121 622грн. 33
коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ТЕРРА Банк» в дохід
держави 1 216 грн. 22 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі і стягнення заробітної плати за
один місяць підлягає негайному
виконанню.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий
Судді