Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Дроботі В.В., Бисаги
Т.Ю.

при секретарі - Гаврилко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тячівського районного суду від 27
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Руськополівська сільська рада,
Тячівська державна нотаріальна
контора про скасування свідоцтва про
право власності на частку в спільному
майні та поділ спадкового майна,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, треті особи: Руськополівська
сільська рада, Тячівська державна
нотаріальна контора про скасування
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні та поділ
спадкового майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5, який
постійно мешкав у будинку АДРЕСА_1. На
день смерті сина залишилось спадкове
майно - житловий будинок, який
розташований за вищевказаною адресою і
який він побудував до шлюбу з
відповідачкою.

10 січня 2013 року вона звернулась в
Тячівську держану нотаріальну контору
із заявою про прийняття в спадщину 1/2 ч.
будинку. Однак держаний нотаріус з
незрозумілих їй причин відмовився
видати їй свідоцтво про право на
спадщину на цю частину будинку, також
відмовляється видати відмову у видачі
свідоцтва про спадщину. В процесі
розгляду справи позивачка збільшила
свої позовні вимоги і крім розподілу
будинку просила розподілити порівну
земельну ділянку, яка відноситься до
спадкового будинку; також просила
скасувати свідоцтво про право на
спадщину на половину будинку, виданого
нотаріусом відповідачці, мотивуючи ці
вимоги тим, що лише в судовому
засіданні їй стало відомо, що 9 жовтня
2013 року держаний нотаріус таємно,
нікого не повідомивши видав
відповідачці ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1. Таким чином
держаний нотаріус повністю позбавив її
права на спадкування за законом.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні вищевказаних позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_2 не погодилась з цим рішенням,
порушила питання про його скасування
та ухвалення нового рішення про
задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянтки скаргу з наведених підстав
підтримав.

Представник відповідачки вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний житловий будинок є об'єктом
спільної сумісної власності, оскільки
право власності на нього виникло в
спадкодавця під час перебування його в
шлюбу з відповідачкою.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції погодитися не можна на
підставі наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб від 03.03.2006
року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.35).

Відповідно до свідоцтва про право
приватної власності на нерухоме майно
№ 819 від 26 липня 2007 року, виданого
Руськополівською сільською радою,
житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 належав в цілому
ОСОБА_5 (а.с.50).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині на чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини /навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо/ самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Цими нормами матеріального права
врегульовано поняття віднесення майна
до спільного або особистого. І це
нерозривно пов'язано не з фактом
оформлення права власності на майно, а
з фактом набуття - створення, придбання
і т.п. - цього майна.

По справі доведено, що спірний будинок
був побудований ОСОБА_5 до одруження;
право на земельну ділянку також
виникло до його одруження. Це
підтверджено наступними доказами.

З архівного витягу № 130 від 8 травня 2013
року вбачається, що Руськополівська
сільська рада рішенням від 29 березня 1991
року виділила ОСОБА_5 земельну ділянку
під будівництво житлового будинку
(а.с.12).

Згідно рішення Тячівського районного
суду від 23 березня 2007 року, яке набрало
законної сили, ОСОБА_5 визнано
власником самочинно збудованого
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_1. Цим рішенням встановлено, що
на наданій ОСОБА_5 земельній ділянці
ним було самочинно збудовано житловий
будинок, починаючи з 1991 року по даний
час; вартість будинку становить 177328
грн., а рівень незакінченого
будівництва складає 87%, що
стверджується довідкою Тячівського
РПТІ за №257 від 13.12.2006 року.

Також вказане стверджується наданими
позивачкою доказами: актом пуску газу
та історією розрахунку за споживання
газу, згідно яких ОСОБА_5 з 31.01.2000 року
проживав у спірному будинку,
використовував газ та сплачував за
нього (82-86); копіями записів в
погосподарських книгах
Руськополівської сільської ради за
період з 01.01.1994 року по 01.01.2005 року,
згідно яких власником спірного будинку
записаний ОСОБА_5 (а.с.73-75); поясненнями
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які були допитані в суді першої
інстанції, підтверджено, що будинок
було побудовано в період з 1990 р. до
одруження ОСОБА_5 з відповідачкою і
після одруження жодних робіт по
будинку не проводилось.

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю від 23
червня 2003 року ОСОБА_5 на підставі
рішення Руськополівської сільської
ради від 01 лютого 1994 року надано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,41 га на території вул.
Пролетарська (а.с.42).

Цим доказам судом першої інстанції не
дано жодної оцінки, чим самим порушено
ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, суд констатує, що спірний
будинок не був набутий під час
спільного проживання ОСОБА_5 з
відповідачкою, відповідно, він не
являється їхньою сумісною власністю і
відноситься до особистого майна
ОСОБА_5, який повинен успадковуватись
спадкоємцями відповідної черги. В
даному випадку це спадкоємці першої
черги, які визначені ст.1261 ЦК України: у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Дітей від шлюбу ОСОБА_5 та відповідачки
немає, заповіту немає і тому
спадкоємцями першої черги є його мама -
позивачка - та його дружина -
відповідачка - , які, відповідно до ч.1
ст.1267 ЦК України, мають право на рівні
частки. Тобто, кожен з них має право на
половину будинку та земельної ділянки
спадкодавця.

З врахуванням зазначеного, суд вважає,
що вимоги позивачки щодо поділу
спадкового майна підлягають
задоволенню, як і підлягають
задоволенню вимоги позивача про
скасуванню свідоцтва про право
власності відповідачки, яке видано їй
при констатації будинку як спільного
сумісного майна.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставою для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неправильне
застосування норм матеріального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від
27 травня 2014 року по даній справі
скасувати та ухвали нове рішення.

Позов задоволити. Скасувати /визнати
недійсним/ свідоцтво про право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, виданого державним
нотаріусом Тячівської державної
нотаріальної контори 9 жовтня 2013 року
за № 1-1417 ОСОБА_3.

Визнати ОСОБА_2 власником 1/2 ч.
спадкового майна ОСОБА_5 за законом, а
саме: житлового будинку в АДРЕСА_1 та 1/2
ч. земельної ділянки, яка відноситься
до зазначеного будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 3961.70 грн./судовий
збір 2 761.70 грн. та 1200 грн. за надання
правової допомоги/.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: