Справа № 158/1819/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Корецька В.В. Провадження №
22-ц/773/1618/14 Категорія: 59 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Лимар Р. С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2
на заочне рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
17 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В
И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із зазначеним позовом. Покликався на
те, що на підставі рішення
Ківерцівської міської ради від 10.03.2009
року йому було передано безоплатно, у
приватну власність, для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 689 кв. м. Право власності на
вказане будинковолодіння також
зареєстровано на нього. У зазначеному
будинку крім нього проживає його бувша
дружина ОСОБА_3 з їх повнолітніми
дітьми.

Крім того позивач вказував, що
реєстрацію розірвання шлюбу проведено
28.01.2012 року, однак розподіл майна між
ним та ОСОБА_3 не проводився, про те
склався певний порядок користування
окремими кімнатами в жилому будинку.

Також позивач зазначав, що на весні 2014
року відповідач ОСОБА_3 без його згоди
як власника земельної ділянки,
самовільно приступила до її обробітку,
тим самим чинить йому перешкоди в
користуванні даною земельною ділянкою.

Вважаючи, що відповідач порушує своїми
діями його право власності на землю та
завдала йому моральну шкоду, позивач
просив суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
йому перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, стягнути з неї в
його користь 5000 грн. за завдану
моральну шкоду та 2500 грн. понесених ним
судових витрат на правову допомогу
адвоката.

17 вересня 2014 року заочним рішенням
Ківерцівського районного суду у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій на рішення суду першої
інстанції апеляційній скарзі
представник позивача ОСОБА_2 просить
його скасувати як незаконне, прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позову його
довірителя ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача і його
представника, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
на спірній земельній ділянці
знаходиться будинок з надвірними
будівлями і спорудами, який належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, так як побудований ними у
шлюбі, то земельна ділянка, яка була
надана позивачу пізніше для
обслуговування даного будинку, ще до
розірвання шлюбу, набуває статусу
спільної сумісної власності подружжя
та підлягає поділу між ними у разі
поділу будинку, а до такого розподілу
права на користування сторін всією
земельною ділянкою є рівними.

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з
02.09.1978 року по 18.01.2012 року (а. с. 5).

Під час спільного проживання у шлюбі,
що не заперечує позивач, побудували
жилий будинок з господарськими
будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 (а. с. 16 -
17). Після чого, на підставі рішення
Ківерцівської міської ради від 10.03.2009
року № 34/33 для обслуговування даного
жилого будинку господарських будівель
та споруд, позивачу ОСОБА_1 було надано
у власність земельну ділянку за
вказаною адресою площею 0,0689 га і 16
червня 2009 року видано Державний Акт на
право власності на земельну ділянку та
проведено його реєстрацію в управлінні
Держкомзему у Ківерцівському районі (
а. с. 6 - 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України
земельна ділянка може знаходитись у
спільній власності з визначенням
частки кожного з учасників спільної
власності (спільна часткова власність)
або без визначення часток учасників
спільної власності (спільна сумісна
власність).

Пунктами «а», «в» частини 2 статті 89
цього Кодексу передбачено, що у
спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки:
подружжя; співвласників жилого
будинку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 18-2 постанови від 16 квітня
2004 року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» відповідно
до положень статей 81, 116 ЗК окрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК,
377 ЦК України.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави зробити висновок про те, що
набутті одним із подружжя права
власності на земельну ділянку, на якій
знаходиться вже збудований ними жилий
будинок, дана земельна ділянка набуває
режиму об'єкта їх спільної сумісної
власності і у випадку розподілу
будинку між подружжям, також
підлягатиме поділу між ними у рівних
частках.

Саме такий статус, на думку колегії
суддів, має спірна земельна ділянка
право власності на яку закріплене за
позивачем ОСОБА_1, а отже як позивач, так
і відповідач ОСОБА_3 мають рівні права
на користування даною земельною
ділянкою, оскільки інше не встановлено
домовленістю між ними.

Так як майнові права позивача на
земельну ділянку, на що він покликався
як на підставу відшкодування йому
моральної шкоди, відповідачем ОСОБА_3
порушені не були, то суд цілком
підставно відмовив у задоволенні цієї
позовної вимоги.

Таким чином, встановивши наведені
обставини, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову.

Оскаржене рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому апеляційну скаргу
відповідно до ст. 308 ЦПК України слід
відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 відхилити, заочне
рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 17 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді