Справа №2-275/11
Провадження №2/366/5/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2014 року Іванківський
районний суд Київської області у
складі: головуючого - судді Ткаченка
Ю.В.,

при секретарі судового засідання
Євтушенко В.Д.,

за участю представника відповідача за
первинним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Іванків цивільну
справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
кредитним договором та зустрічний
позов ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання неукладеним кредитного
договору №223373701 від 17.03.2008 року,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду із позовом про
стягнення боргу за кредитним
договором, в якому просить суд, з
урахуванням уточнень, стягнути із
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції заборгованість за кредитним
договором у сумі 989216,50 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ - 9497170,84 грн.
та судові витрати по справі.

01 квітня 2014 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_4 подав зустрічну
позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції, в якій просить суд визнати
неукладеним кредитний договір №223373701
від 17.03.2008 року, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 під час його підписання, не був
повністю проінформований з приводу
кредитного договору, не був
попереджений працівниками банку про
ризики, які можуть настати в результаті
підписання даного договору, не міг
реально оцінити правові наслідки
підписання даного договору (т. 2 а.с. 2--5).
24 червня 2014 року представник
відповідача по первинному позову
подав уточнену зустрічну позовну
заяву, в якій просив визнати кредитний
договір №223373701 від 17.03.2008 року,
укладений між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції та ОСОБА_3, недійсним, оскільки
при його укладенні позивачем було
порушено вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів» (т. 2 а.с.65-69).
Крім того, представником відповідача
за первинним позовом було подано заяву
про застосування строків позовної
давності в частині стягнення залишку
заборгованості за кредитом,
простроченої заборгованості та
заборгованості по відсотках, а також
застосувати спеціальну позовну
давність в частині стягнення пені (т. 2
а.с. 44-46).

В судове засідання 19 листопада 2014 року
представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» не з'явився, про дату і час
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив, однак в попередніх судових
засіданнях позовні вимоги
представником були підтримані, а також
в матеріалах справи знаходяться заяви,
в яких зазначено, що позивач позов
підтримує повністю та просить його
задовольнити, зустрічного позову не
визнає; в запереченнях на зустрічний
позов вважає, що він є необґрунтованим
та безпідставним, а тому просить
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
зустрічного позову.

Представник відповідача за первинним
позовом, ОСОБА_4, в судовому засіданні
зустрічний позов підтримав,
посилаючись на обставини викладені в
позові та просив його задовольнити
повністю, а позов ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» про стягнення боргу за
кредитним договором вважає
недоведеним, а докази, на які
посилається представник банку, вважає
неналежними та недопустимими.

Вислухавши представника відповідача
за первинним позовом, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що у задоволенні первинного
позову та зустрічного позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в
особі начальника Дніпровського
відділення Київської регіональної
дирекції та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №223373701, згідно якого
відповідач за первинним позовом
отримав кредит у розмірі 162400 (сто
шістдесят дві тисячі чотириста)
доларів США 00 центів з процентною
ставкою 13% річних строком на 240 місяців,
тобто до 17 березня 2028 року (т. 1 а.с. 12-20).

Відповідно до вищевказаного договору
Кредитор надає Позичальнику кредит, а
Позичальник зобов'язується отримати
кредит, використати його за цільовим
призначенням, повернути кредитору Суму
Кредиту, сплатити проценти за
користуванням кредитом та комісії
згідно умов Договору та Тарифів
Кредитора, а також виконати інші
обов'язки, визначені кредитним
договором.

Також представником позивача декілька
разів надавалися уточнені розрахунки
заборгованості за кредитним договором
№223373701, відповідно до яких сума
заборгованості ОСОБА_3 перед банком
постійно змінювалася.

Так, 19.03.2014 року позивачем було подано
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
17.03.2014 року становить 989215,5 доларів США,
що еквівалентно за курсом НБУ 9497170
гривень 84 копійки, що підтверджується
розрахунком (т. 1 а.с. 246-251).

11 липня 2014 року на адресу суду надійшла
заява з клопотанням про долучення до
матеріалів справи уточненого
розрахунку заборгованості, в якому
штрафні санкції (пеня) розраховані за
один рік, а заборгованість відповідача
перед позивачем станом на 17.03.2014 року
становить вже 617774, 96 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 5931072 гривень
05 копійок (т. 2 а.с. 77-81).

Таким чином суду не зрозуміла позиція
позивача щодо суми штрафних санкцій,
які він просить стягнути з відповідача
на свою користь, оскільки в заяві про
збільшення позовних вимог від 19.03.2014
року позивачем зазначено, що
відповідно до п. 16.7 кредитного
договору, до всіх правовідносин,
пов'язаних з укладенням та виконанням
цього договору, застосовується строк
позовної давності тривалістю у три
роки, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК
України, відповідно до якої позовна
давність встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

За принциповими положеннями ст.ст. 10,11
ЦПК України, які встановлюють
змагальність та диспозитивність
цивільного процесу, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, визначаючи коло
доказів, які надаються суду, відповідно
до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях; обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування; докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Оглянувши надані позивачем розрахунки
заборгованості, суд не зміг зрозуміти
вимог позивача за первинним позовом, та
враховуючи, що представник позивача не
довів своїх позовних вимог в судовому
засіданні - із за його відсутності, то
суд вважає, що вимоги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому в їх задоволенні необхідно
відмовити.

Суд звертає увагу, що позивачем за
первинним позовом не виконана ухвала
суду про витребування доказів від 12
серпня 2014 року, яку було направлено на
адресу позивача та ним отримано 15.08.2014
року (т. 2 а.с. 116, 118,120), про причини
невиконання та їх поважність суд
повідомлений не був.

Суд також вважає, що відсутні підстави
для застосування строку позовної
давності, про що заявляв представник
відповідача за первинним позовом
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

В даному випадку кредитний договір між
сторонами укладений 17.03.2008 року, а строк
його дії становить 240 місяців, тобто до
17.03.2028 року.

Щодо вимог ОСОБА_3 за зустрічним
позовом про визнання недійсним
кредитного договору № 223373701 від 17.03.2008
року суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається з
додержанням письмової форми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Оскільки відповідач за первинним
позовом та його представник не
заперечують факту отримання коштів,
визначених кредитним договором, від
позивача, підстав вважати договір
неукладеним немає.

Посилання представника відповідача на
порушення позивачем при підписанні
кредитного договору Закону України
«Про захист прав споживачів», як на
підставу недійсності укладеного
договору, не знайшло свого
підтвердження доказами, і, навпаки
спростовується ними. Зокрема,
посилання представника відповідача на
те, що відповідач не був повністю
проінформований з приводу кредитного
договору, не був попереджений
працівниками банку про ризики, які
можуть настати в результаті підписання
даного договору, не міг реально оцінити
правові наслідки підписання даного
договору через те, що представники
банку не належним чином провели
роз'яснювально-інформаційну роботу, як
це вимагає законодавство України в
сфері регулювання банківської
діяльності, спростовується письмовими
доказами - заявою-анкетою на отримання
кредиту під заставу, в якій ОСОБА_3 свої
підписом засвідчив, що в письмовій
формі був ознайомлений з кредитними
умовами і, самостійно обравши валюту
кредитування, взяв на себе всі ризики,
які можуть виникнути через
несприятливу фінансову ситуацію (т. 2
а.с. 105).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З урахуванням викладених вище обставин
суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання недійсним кредитного
договору №223373701 від 17.03.2008 року не
обґрунтованими належними доказами, а
тому приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи, що позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» за первинним
позовом та вимоги ОСОБА_3 за зустрічним
позовом, задоволенню не підлягають,
також не підлягає стягненню судовий
збір, який було сплачено позивачами при
поданні позову до суду.

На основі викладеного, керуючись ст. ст.
10, 11, 60, 88, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київського
регіональної дирекції до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 223373701 від 17.03.2008 року -
відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Київського регіональної
дирекції про визнання неукладеним
кредитного договору № 223373701 від 17.03.2008
року - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Іванківський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення, а особа
яка приймала участь у справі, але не
була присутня при проголошенні рішення
- протягом того ж строку з дня одержання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: