22-ц/772/3261/2014Головуючий в суді першої
інстанції Вохмінова О. С.Категорія
27Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Войтко Ю.Б.,
Стадник І.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

з участю: представника апелянта
Селезньова М.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу, мотивуючи
вимоги тим, що 22.02.2007р. між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
0101/0207/88-009 на суму 50 000 доларів США на
строк до 20.02.2017 р., із сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 14%
річних за весь строк фактичного
користування кредитом. Банк виконав
своє зобов`язання, надавши кредитні
кошти відповідачу. Згідно договору від
28.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником АКТ «Тас-Комерцбанк»,
відступило свої права за кредитними
договорами ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор плюс», в тому числі по
кредитному договору від 22.02.2007 р. №
0101/0207/88-009, укладеному із ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 свого зобов'язання
щодо повернення кредитних коштів не
виконав, внаслідок чого станом на 11.11.2013
р. виникла заборгованість - 57 283,79
доларів США, еквівалент 515 153,12 грн.: 33
797,31 доларів США - основна сума кредиту
(еквівалент 270 141,90 грн.), 4782,82 доларів США
- заборгованість по процентам
(еквівалент 38229,08 грн.), 18703,66 доларів США
- пеня (еквівалент 149 498 грн.). Позивач
звертався до відповідача із вимогою
про погашення боргу, але на дату
подання до суду позовної заяви вимога
не виконана, тому позивач просив
стягнути борг в повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 жовтня 2014 року
в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення боргу -
відмовлено, судові витрати залишено за
позивачем.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити в повному обсязі
позовні вимоги, посилаючись на те, що
судом не повністю були з'ясовані
обставини, які мають значення для
справи; не були доведені окремі факти,
які суд визнав встановленими та не було
застосовано закон, який регулює
правовідносини по даній справі.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню виходячи
з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено, що 15.10.2007 року
«ТАС-Комерцбанк» змінив своє
найменування на ВАТ «Сведбанк», який
виступив правонаступником по всіх
правах та зобов`язаннях АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (а.с. 21-22).

28.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
відповідно до договору факторингу №15
свої права вимоги до відповідача за
зобов'язаннями по кредитному договору
№ 0101/0207/88-009 від 22.02.2007 року.

Відповідно до п. 2.2 договору факторингу
банк відступає фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками,
зазначених у реєстрі заборгованості
боржників, право на вимогу якої
належить банку на підставі
документації, а фактор шляхом надання
фінансової послуги банку набуває права
вимоги такої заборгованості від
боржників та передає банку за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу та в
порядку, передбаченому даним
договором.

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу
права вимоги - це права грошової вимоги
банку щодо погашення (стягнення)
заборгованостей з боржників, які
виникли, а також ті, які можуть
виникнути у майбутньому (майбутня
вимога - у розумінні ст. 1078 ЦК України),
на підставі кредитних договорів, та
підтверджується документацією.

Одним із документів, що підтверджує
дійсність та наявність права грошової
вимоги до боржника і який є
обов`язковим для пред`явлення під час
примусового стягнення заборгованості
боржника по кредиту в судовому порядку,
є оригінал заяви на видачу готівки (п. 1.1
договору факторингу).

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що 22.02.2007 р. між АКБ
«Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
0101/0207/88-009 на суму 50 000 доларів США на
строк до 20.02.2017 р., із сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 14%
річних за весь строк фактичного
користування кредитом. Згідно п. 2.3
договору при непогашенні
заборгованості перед банком у строки,
передбачені даним договором, банк має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки, та/або звернутися в суд (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору
кредит надається банком у готівковій
формі через касу банку на підставі
заяви позичальника з урахуванням
вартості майна, що передається в
іпотеку банку.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору
кредитні кошти призначені на споживчі
цілі.

Згідно висновку ВВ КНДІСЕ №
711/712/14-21 від 18.06.2014 року, підпис від імені
позичальника ОСОБА_3 в кредитному
договорі № 0101/0207/88-009 від 22.02.2007 р.,
укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_3, а також в графіку погашення
кредиту та сплати відсотків, виконаний
самим ОСОБА_3 (а.с. 96-100).

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
вправі вимагати повернення суми
кредиту, який не був наданий
позичальнику ОСОБА_3, як споживачу,
оскільки згідно умов укладених
договорів - одним із документів, що
підтверджує дійсність та наявність
права грошової вимоги до боржника і
який є обов`язковим для пред`явлення
під час примусового стягнення
заборгованості боржника по кредиту в
судовому порядку, є оригінал заяви на
видачу готівки (п. 1.1 договору
факторингу), який позивач надати суду
не зміг.

Також районний суд вірно
встановив, що між сторонами виникли
правовідносини, які регулюються
нормами глав ст. 47-49 ЦК України і
спеціальними нормами глав 71, 73 ЦК
України, а також Законом України «Про
захист прав споживачів».

У справі про захист прав
споживачів кредитних послуг держава
забезпечує особливий захист більш
слабкого суб`єкта економічних
відносин, а також фактичну, а не
формальну рівність сторін у
цивільно-правових відносинах, шляхом
визначення особливостей договірних
правовідносин у сфері споживчого
кредитування та обмеження дії принципу
свободи цивільного договору. Це
здійснюється через встановлення
особливого порядку укладення
цивільних договорів споживчого
кредиту, їх оспорювання, контролю за
змістом та розподілу відповідальності
між сторонами договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов`язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов`язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Дана норма відповідає ч. 1 ст. 1054 ЦК
України щодо змісту кредитного
договору.

Договір є укладеним з моменту
передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем не доведено
право грошової вимоги, що перейшло до
ОВ «ФК «Вектор Плюс» (п. 1.1 договору
факторингу) та факту отримання
відповідачем коштів за кредитним
договором, тобто виконання
зобов`язання банком АКБ
«ТАС-Комерцбанк» відповідно до п. 4.1.1.
кредитного договору і ст.ст. 526, 629, ч. 2
ст.1046 ЦК України за відсутності
оригіналу заяви на видачу готівки
право вимоги не перейшло до ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» по договору факторингу
від 28.11.2012 року.

Надану апелянтом у судовому засіданні
виписку по особовому рахунку ОСОБА_3 по
кредитному договору № 0101/0207/88-009 від
22.02.2007 року, колегія суддів вважає
неналежним доказом на підтвердження
того факту, що кошти за кредитним
договором були видані саме
відповідачу, оскільки даний доказ не
містить інформації, що саме ОСОБА_3
здійснювались ці платежі і що кошти в
сумі 50 000 доларів США отримував саме
він.

Відповідно п.5.6 Постанови Правління НБУ
№ 254 від 18.06.2003 року «Про затвердження
Положення про організацію операційної
діяльності в банках України» виписки з
особових рахунків клієнтів є
підтвердженням

виконаних за день операцій і
призначаються для видачі або

відсилання клієнту.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює. В той же час апелянтом
не наведено жодних належних
обґрунтувань незаконності прийнятого
судом першої інстанції рішення, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню
.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
відхилити.

Рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
жовтня 2014 року по цивільній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Голота Л.О.

Судді:
Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: