Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5003/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2014 року
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про витребування майна, визнання права
власності за угодою про передачу майна
та стягнення коштів,

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа: приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5 про визнання недійсною
угоди про передачу майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, про
витребування майна, визнання права
власності за угодою про передачу майна
та стягнення коштів.

В позові зазначав, що за договором
купівлі-продажу квартири від 09.10.2003
року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, який був
зареєстрований ОП ЗМБТІ 14.10.2003 року за
реєстраційним номером 2742317, ОСОБА_3
набула у власність квартиру АДРЕСА_1. В
цей же день між ним та ОСОБА_3 укладено
угоду про передачу майна від 09.10.2003
року, за умовами якої ОСОБА_3
зобов'язалася після погашення кредиту
передати ОСОБА_4 у власність 1/2 частину
зазначеної квартири. Вважає, що між ним
та ОСОБА_3 була укладена угода під
відкладальною умовою, яка була
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, якою сторони поставили
виникнення у ОСОБА_4 права власності на
1/2 частину спірної квартири, в разі
погашення ОСОБА_4 кредиту отриманого на
купівлю спірної квартири (п.3 угоди).
Обставини, щодо погашення ним, ОСОБА_4
кредиту отриманого на купівлю спірної
квартири, були встановлені рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 08.11.2012 року. Крім того,
даним рішенням встановлено, що
придбане нерухоме майно (квартира
АДРЕСА_1) є частковою спільною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Рішення
набуло законної сили 28.08.2013 року. Таким
чином, у ОСОБА_3 з часу повної сплати
ОСОБА_4 кредиту, виникло зобов'язання по
передачі йому у власність 1/2 частини
квартири, яке вона не виконала до
теперішнього часу. Фактично, перешкоди
у користуванні квартирою ОСОБА_3 почала
чинити з кінця весни 2011 року, тобто
після закінчення ремонту, проведеного
ОСОБА_4 у спірній квартирі у період
2010-2011 років. До цього, з часу повної
сплати кредиту, ОСОБА_4
безперешкодно користувався всією
квартирою як її співвласник. Фактично,
відразу після сплати кредиту, ОСОБА_3
передала йому її у користування, у
нього були свої ключі від квартири, він
там проживав, а згодом - приступив до
ремонту. Під час ремонтних робіт у
спірній квартирі, ОСОБА_3 не
заперечувала проти їх проведення,
схвалювала ремонт, визнавала право
власності ОСОБА_6 на квартиру та
проведення ремонту у ній на підставі
угоди про передачу майна. Матеріали та
нове обладнання, побутова техніка, які
встановлювалися у спірній квартирі
попередньо обговорювалися з ОСОБА_3, як
співвласником, вона приймала участь
визначенні дизайну, підборі
будівельних матеріалів та техніки, які
купувалися за кошти ОСОБА_4 Факт
проведення ремонту у спірній
квартирі за кошти ОСОБА_4 також
встановлений рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від
08.11.2012 року, відповідними
розрахунковими документами,
договорами та фотокартками ремонту
квартири, на яких також є і ОСОБА_3
Загальна сума, яка була витрачена на
ремонт спірної квартири складає 320 000
гривень. Оскільки результат робіт у
вигляді ремонту квартири не може бути
повернений йому в натурі, він вважає, що
ОСОБА_3 має відшкодувати вартість
ремонту.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 просив
суд витребувати у ОСОБА_3 частину
квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним
право власності на 1/2 частину; стягнути
з ОСОБА_3 на його користь кошти,
витрачені на ремонт квартири в розмірі
320 000 грн. та понесені судові витрати.

У подальшому ОСОБА_4 збільшив свої
позовні вимоги, з тих підстав, що при
проведенні експертизи вартість деяких
будівельних матеріалів, обладнання,
меблів та іншого не було враховано
внаслідок відсутності одиничних
розцінок, які підтверджуються
фінансовими та розрахунковими
документами і просив суд стягнути з
ОСОБА_3 на його користь понесені
витрати не враховані експертом в
розмірі 26 756 гри. 82 коп.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округ Запорізької області ОСОБА_5 про
визнання недійсною угоди про передачу
майна. В зустрічному позові зазначала,
що 09.10.2003 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено угоду про передачу майна,
посвідчену приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5,
згідно умов якої вона, знаходячись в
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4
зобов'язалася після погашення разом із
останнім кредиту за спірну квартиру
передати йому у власність 12 частину
квартири АДРЕСА_1. Проте, після повного
виконання ОСОБА_7 зобов'язань за
кредитним договором, право власності
на 12 частину спірної квартири за ОСОБА_4
не було зареєстровано. Спору щодо права
власності на зазначену квартиру не
було. ОСОБА_3 вважає, що при укладанні
зазначеної угоди сторони намагались
укласти договір купівлі-продажу 1/2
частини спірної квартири з відстрочкою
платежу. Тобто, укладаючи угоду про
передачу майна 09.10.2003 року сторони
намагались уникнути сплати державного
мита за посвідчення договору
купівлі-продажу при переході права
власності на частину квартири до
ОСОБА_4; сторонами не було погоджено
ціну частини нерухомого майна, після
якої ОСОБА_3 повинна була передати у
власність ОСОБА_4 12 частину квартири.
Посилаючись на викладені обставини,
просила у зустрічному позові визнати
недійсною угоду про передачу майна від
09.10.2003 року, посвідчену приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, оскільки дана угода є
удаваною, з метою приховання договору
купівлі-продажу; застосувати правила,
які регулюють відносини між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 згідно угоди про передачу майна
від 09.10.2003 року, як за договором
купівлі-продажу, і визнати угоду про
передачу майна, як договір
купівлі-продажу, неукладеною, оскільки
між сторонам не досягнуто згоди щодо
істотних умов договору; витрати по
сплаті судового збору та витрати
понесені за надання правової допомоги
у розмірі 9 000 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 10 грудня 2013 року
зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5 про
визнання недійсною угоди про передачу
майна об'єднана в одне провадження з
первісним позовом.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 01 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1. Витребувано у ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 61 749 грн. 25 коп. коштів,
витрачених на ремонт квартири АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати у розмір 2 709 грн. 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду в частині
визнання за ОСОБА_4 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1;
витребування у ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1;
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 61
749 грн. 25 коп. коштів, витрачених на
ремонт квартири АДРЕСА_1; стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові
витрати у розмір 2 709 грн. 60 коп.
скасувати. В частині відмови в
задоволенні інших позовних вимог
залишити без змін. Ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в позові
повністю. Задовольнити зустрічну
позовну заяву ОСОБА_3

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення апелянта
ОСОБА_3, позивача за первісним позовом
ОСОБА_4, його представника адвоката
ОСОБА_8, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

09.10.2003р. ОСОБА_3 придбала за договором
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.

09.10.2003р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено
нотаріально посвідчену угоду про
передачу майна, за якою ОСОБА_4
зобов'язався погашати кредит у розмірі
26000грн. разом з ОСОБА_3, а остання
зобов'язалася після погашення кредиту
передати у власність ОСОБА_4 1/2 частину
вказаної квартири.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 08.11.2012 року
встановлено, що ОСОБА_4 виконав
зобов'язання з погашення кредиту та
своїм коштом у 2010-2011 роки зробив ремонт
у вказаній квартирі, яка є спільною
власністю сторін.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи
встановлена вартість ремонту в
вказаній кватирі у сумі 96741,69грн., проте
до висновку не увійшли певні види робіт
і будматеріалів.

ОСОБА_4 суду першої інстанції надані
документи про витрати на ремонт, які не
увійшли до висновку експертизи, на суму
26756,82грн.

Під час апеляційного розгляду справи
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що суд першої
інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212
- 215 ЦПК України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
первісного позову та відмову в
задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
ОСОБА_4 строку позовної давності не
мають свого підтвердження.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідач заявив клопотання про
застосування строку позовної давності,
що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України може бути підставою для
відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4 не пропустив
строк звернення до суду, оскільки до
закінчення ним ремонту у 2011р. сторони
спільно користувалися вказаною
квартирою, спору між ними не було, а в
нотаріально посвідченій угоді від
09.10.2003р. про передачу майна, за якою
ОСОБА_3 зобов'язалася передати у
власність ОСОБА_4 1/2 частину вказаної
квартири строк виконання не
визначений.

Позов ОСОБА_4 пред'явлений у вересні
2013р., що охоплюється визначеним ст. 257 ЦК
України строком позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне взяття до уваги судом
першої інстанції рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 08.11.2012 року, яким
встановлено, що ОСОБА_4 виконав
зобов'язання з погашення кредиту та
своїм коштом у 2010-2011 роки зробив ремонт
у вказаній квартирі, яка є спільною
власністю сторін, не мають свого
підтвердження.

Обґрунтовуючи оскаржене рішення, суд
першої інстанції правильно
застосував для вирішення справи ч. 3 ст.
61 ЦПК України, за якою обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги, що факт
сплати кредиту ОСОБА_4 неправильно
встановлений рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2012
року не можуть спростувати висновки
оскарженого рішення, оскільки
предметом перегляду в апеляційному
порядку у цій справі не можу бути інше
рішення. Вказані доводи суперечать ст.
303 ЦПК України, якою визначені межі
розгляду справи апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не
мав правових підстав робити ремонт у
спірній квартирі не спростовують
рішення суду, оскільки встановлено, що
ремонт у квартирі зроблений з відому та
згоди ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про
безпідставну відмову у задоволенні її
зустрічних позовних вимог не знайшли
свого підтвердження, оскільки суд
першої інстанції правильно встановив,
що нотаріально посвідчена угода сторін
від 09.10.2003р. про передачу майна, за якою
ОСОБА_3 зобов'язалася передати у
власність ОСОБА_4 1/2 частину вказаної
квартири, укладена без порушення норм
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності цієї угоди нормам
матеріального права щодо угод
купівлі-продажу відповідають
підставам вимог ОСОБА_3 у суді першої
інстанції, які перевірені та дістали
належної правової оцінки, як такі, що не
мають підтвердження і не дають підстав
для задоволення цих позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з
висновком рішення суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставне застосування до її вимог
наслідків пропуску строку позовної
давності знайшли своє підтвердження.

З оскарженого рішення вбачається, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
відповідність угоди вимогам закону,
проте відмовив у зустрічному позові з
підстав пропуску строку позовної
давності ОСОБА_3

Вказаний висновок рішення суду є
неправильним, оскільки за умов
безпідставності пред'явленого позову у
вимогах має бути відмовлено саме з цих
підстав, а не з підстав застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності, що є самостійною підставою
для відмови та застосовується судом
лише в разі обґрунтованості та
доведеності позовних вимог.

В силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань, а тому
встановлена обставина, яка не призвела
до ухвалення неправильного рішення, не
може бути підставою для скасування
оскарженого рішення.

Доводи апеляційної скарги про
завищення у висновку судової
будівельно-технічної експертизи
вартості ремонту в вказаній кватирі у
сумі 96741,69грн. та завищення суми витрат
на ремонт, які сплачував ОСОБА_4 не
спростовують рішення суду, оскільки
суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, які зобов'язують відповідача
на засадах змагальності доводити свої
заперечення переконливими, належними
та припустимими доказами. Фактично
апелянт вимагає від суду зробити
припущення щодо завищеної суми витрат
на ремонт, не надаючи доказів з цього
питання. Вказане прямо заборонено ч. 4
ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 01 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: