АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Шиманський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 06
травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» в особі Центральної
філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» до ОСОБА_2
про відшкодування в порядку регресу
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в березні 2014 року.

Зазначав, що 18.01.2010 року між ОСОБА_3 та
ВАТ «УСК «Дженералі гарант» укладено
договір добровільного страхування
автотранспорту, оформлений полісом
№19G-0347255, відповідно до якого
застраховано автомобіль «ДеуЛанос»,
д.н.з. НОМЕР_1. 25.01.2010 року по вул. О.
Теліги в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля
«Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2 Постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01.03.2010 року останнього
визнано винним у скоєнні ДТП. На
виконання взятих на себе зобов'язань
ВАТ УСК «Дженералі гарант» здійснило
виплату страхового відшкодування
страхувальнику в розмірі 3 139 грн. З
урахуванням викладеного, відповідно до
вимог ст. 27 Закону України «Про
страхування», позивач просив стягнути
з відповідача на свою користь
матеріальну шкоду в розмірі 3 139,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 06 травня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
матеріальну шкоду в порядку регресу в
розмірі 3 139,00 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 18.01.2010 року між
ОСОБА_3 та ВАТ «УСК «Дженералі гарант»,
правонаступником якого є ПАТ «УСК
«Гарант-авто» укладено договір
добровільного страхування
автотранспорту, оформлений полісом
№19G-0347255. Предметом договору є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортного засобу, а
саме автомобіля «Деу Ланос», д.н.з.
НОМЕР_1.

25.01.2010 року приблизно о 10 год. 00 хв. по
вул. О Теліги. 6 в м. Києві ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «Шкода Октавія»,
д.н.з. НОМЕР_2, при зміні напрямку руху не
пропустив попутного транспорту, що
призвело до зіткнення з автомобілем
«Деу Ланос»,д.н.з. НОМЕР_1, в результаті
чого автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.03.2010 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП та застосовано адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

Згідно звіту про незалежну оцінку з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику колісного
транспортного засобу №5389 від 11.02.2010
року, вартість матеріального збитку
завданого власнику КТЗ НОМЕР_1 в
результаті його пошкодження складає 5
140,72 грн. з ПДВ.

Відповідно до калькуляції №3270/СГ від
27.01.2010 року вартість ремонту складає 3
139,62 грн.

На підставі заяви страхувальника,
04.03.2010 року ВАТ «УСК «Дженералі гарант»,
правонаступником якого є ПАТ «УСК
«Гарант-авто», здійснило виплату
страхового відшкодування в розмірі 3 139
грн., що підтверджується видатковим
касовим ордером №213 від 04.03.2010 року.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення матеріального шкоди в
порядку регресу, позивач також подав
клопотання про поновлення строків
позовної давності, в якому зазначав що
за даними довідки ДАІ від 27.01.2010 року
позивач вважав що цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована в ПрАТ «Універсальна» по
полісу ВС/7592587, а тому 06.02.2013 року
звернувся до Господарського районного
суду м. Києва з позовом до ПрАТ
«Універсальна» про стягнення
зазначеної суми страхового
відшкодування. Проте, в судовому
засіданні було з'ясовано, що вказаним
полісом ПрАТ «Універсальна» була
застрахована цивільна
відповідальність ОСОБА_2, у зв'язку з
цим рішенням від 20.05.2013 року
Господарський суд м. Києва відмовив в
задоволенні позовних вимог. Зважаючи
на викладене, позивач вважав строк
позовної давності пропущеним з
поважних причин, а тому просив його
поновити.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції з посиланням на ст. 993,
1191 ЦК України прийшов до висновків
щодо обґрунтованості позовних вимог та
наявності правових підстав для їх
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України,
рішення суду складається з вступної,
описової, мотивувальної та
резолютивної частини. Описова частина
рішення повинна містити узагальнений
виклад позиції відповідача, пояснень
осіб, які беруть участь у справі інших
доказів, досліджених судом. В
мотивувальній частині рішення
зазначається встановлені судом
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти, чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулась до суду, а якщо
були, то ким.

Зазначеним вимогам закону рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 06 травня 2014 року не
відповідає, оскільки в ньому не
викладено в повному обсязі зміст
позовних вимог, а саме в частині вимог
позивача щодо поновлення йому строку
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом, так як він був
пропущений ним з поважних причин,
безпідставно застосовані норми
матеріального права - ст.1191 ЦК України,
які регулюють недоговірні
зобов'язання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 06 травня
2014 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення з огляду на
таке.

Страхування є окремим видом
зобов'язань. За договором страхування
одна сторона (страховик) зобов'язується
у разі настання певної події
(страхового випадку) виплатити другій
стороні (страхувальникові) або іншій
особі, визначеній у договорі, грошову
суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (ст. 979
ЦК України).

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (ст. 993 ЦК України).

Оскільки страхова виплата проведена за
договором страхування і перехід до
страховика права вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи відповідальної за завдані
збитки, визначений положеннями
Цивільного кодексу, які регулюють
договірні зобов'язання, застосування
до спірних правовідносин при
визначенні правомірності заявленої
вимоги положень Цивільного кодексу,
які регулюють недоговірні
зобов'язання, зокрема, положень ст. 1191
ЦК України, є невірним.

Крім того, відповідно до роз'яснень п.27
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1 березня 2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" при вирішенні
спорів про право зворотної вимоги
страховика суди повинні розрізняти
поняття «регрес» та «суброгація».
Наприклад, у випадку суброгації
відбувається лише заміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (заміна
активного суб'єкта) зі збереженням
самого зобов'язання. У такому разі
страхувальник передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. У випадку регресу
одне зобов'язання замінює собою інше,
але переходу прав від одного кредитора
до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону № 1961-IV, а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України «Про страхування»
встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, суброгація виникає на
підставі закону - ст.993 ЦК та ст. 27 Закону
України "Про страхування" і
застосовується щодо будь-якої особи,
відповідальної за настання страхового
випадку. Водночас, регрес у страхуванні
виникає стосовно вузького кола осіб.

Вирішуючи дану справу районний суд не
розмежував поняття регресу і
суброгації та стягнув суму страхового
відшкодування, яка підлягала стягненню
з винної особи на підставі ст. 993 ЦК та
ст. 27 ЗУ "Про страхування", як суму в
порядку регресу із одночасним
посиланням на указані норми закону та
ст. 1191 ЦК, яка не підлягає застосуванню
до спірних правовідносин.

Оцінюючи в сукупності встановлені
обставини справи та досліджені докази,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що позовні вимоги ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» в особі Центральної
філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» до ОСОБА_2
про відшкодування в порядку регресу
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою є обґрунтованими та
підлягають задоволенню на підставі ст.
993 ЦК України в розмірі 3 139 грн.

Що стосується вимоги позивача про
поновлення йому строку позовної
давності для звернення до суду з
вказаним позовом, то вказана вимога
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ч.ч.3,4,5 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
одночасно з позовною заявою позивачем
було подане клопотання про поновлення
строків позовної давності.

Оцінюючи в сукупності надані стороною
докази на підтвердження своїх доводів
щодо наявності підстав для поновлення
строку позовної давності, колегія
суддів приходить до висновку про
поновлення позивачу строку позовної
давності для звернення до суду з
вказаним позовом, так як він пропущений
з поважних причин, оскільки позивач
звертаюсь до Господарського суду м.
Києва намагався захистити свої
порушені права в рамках господарського
судочинства. У зв'язку з відмовою в
задоволенні позовних вимог вказані
права захищені не були, що змусило його
звернутись за захистом свого
порушеного права в цивільному
провадженні.

Враховуючи зазначене позовні вимоги
ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» про поновлення строків
позовної давності підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони понесені нею
та документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати в розмірі 243,60 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 06 травня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» до ОСОБА_2 про
відшкодування в порядку регресу шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою задовольнити.

Поновити Публічному акціонерному
товариству «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» строк позовної давності
для звернення до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування в порядку
регресу шкоди, завданої
дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» (р/р 265072015 в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», ,
МФО 380805) матеріальну шкоду в порядку
регресу, завданої
дорожньо-транспортною пригодою в
розмірі 3 139 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» (р/р 265072015 в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», ,
МФО 380805) судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: