АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6966/14
Головуючий 1-ої інст.: Нев'ядомський
Доповідач: Крилова Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Крилової Т.Г.,

Суддів - Коростійової В.І.,

- Гуцал Л.В.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду
міста Харкова від 03 вересня 2014 року по
справі за позовом Головного Управління
юстиції у Харківській області в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа: Орган опіки і піклування в особі
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання незаконним утримання на
території України неповнолітніх дітей,
повернення неповнолітніх дітей до
держави Ізраїль та передачу їх
батькові,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року Головне Управління
юстиції у Харківській області в
інтересах ОСОБА_2 звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, третя особа: Орган
опіки і піклування в особі Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
незаконним утримання на території
України неповнолітніх дітей,
повернення неповнолітніх дітей до
держави Ізраїль та передачу їх
батькові.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалося на те, що 27 березня 2009 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб у м.Києві.
У шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Подружжя ОСОБА_7 з 2008 року по листопад
2009 року мешкало в м. Києві, потім
переїхали до м. Харкова та
зареєструвалися за адресою: АДРЕСА_1.

27 листопада 2012 року сім'я ОСОБА_7 разом з
дітьми виїхали до Ізраїлю. Зі слів
позивача цього ж дня відповідачка та
діти отримали ізраїльське
громадянство, і ОСОБА_2 подав заяву на
набуття громадянства.

Діти разом з батьками проживали у
Державі Ізраїль за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджується витягами з
реєстраційного відділу обліку
населення від 03 липня 2013 року. Подружжя
орендувало квартиру в Ізраїлі строком
на один рік.

ОСОБА_6 відвідувала дитячий садок в
Ізраїлі з січня 2013 року до березня 2013
року, що підтверджується довідкою від
листопада 2013 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали медичні страхові
поліси па території Ізраїлю, що
підтверджується довідками від 20
листопада 2013 року.

Зі слів ОСОБА_2 він поїхав в Україну у
справах 27 лютого, а 19 березня 2013 року
повернувся до Ізраїлю. Причиною цієї
поїздки в Україну стала втрата
українського паспорту та необхідність
його відновлення з метою завершення
процесу набуття ізраїльського
громадянства. Після повернення до
Ізраїлю він знайшов записку від матері
дітей, в якій вона повідомляла, що
переїхала до іншого міста Ізраїлю.
Згодом з'ясувалося, що мати з дітьми
виїхали з Ізраїлю в Україну 11 березня
2013 року. Батько телефонував та писав
текстові повідомлення матері дітей з
проханням поспілкуватися з дітьми.
Вона заперечує проти будь-яких
контактів його з дітьми по
сьогоднішній день та відмовляється
повертатися до Ізраїлю з дітьми.

На даний момент відповідачка з дітьми
проживають в Україні за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що відповідачка
самостійно змінила місце проживання
неповнолітніх дітей і визначила їх
нове місце проживання в Україні з
порушенням його прав, адже ні усної, ні
письмової згоди на зміну постійного
місця проживання неповнолітніх дітей
він не давав.

Головне Управління юстиції у
Харківській області в інтересах ОСОБА_2
просило : визнати незаконним утримання
на території України неповнолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачкою. Повернути
неповнолітніх дітей до місця
постійного проживання у державі
Ізраїль за адресою: АДРЕСА_2. Якщо
рішення не буде виконано в
добровільному порядку, зобов*язати
ОСОБА_4 передати неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 для забезпечення повернення.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 03 вересня 2014 року
позовні вимоги Головного Управління
юстиції у Харківській області в
інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано незаконним утримування на
території України неповнолітніх дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 їх матір'ю ОСОБА_4. В
позовних вимогах щодо повернення дітей
до держави Ізраїль та передачу їх
батькові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить постановити
рішення суду, яким задовольнити їхні
позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
оскільки не прийнято до уваги їхні
доводи і пояснення по справі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27
листопада 2012 року подружжя ОСОБА_2 з
двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4
виїхали до держави Ізраїль на постійне
місце проживання.

З моменту переїзду до держави Ізраїль,
ОСОБА_4 та неповнолітні діти мали
громадянство як держави Ізраїлю, так і
держави України, а ОСОБА_2 залишався
бути громадянином України.

Сім*я ОСОБА_2 орендувала житло в Ізраїлі
за адресою: АДРЕСА_2 з 10.01.13 року, але
10.01.14 року строк договору оренди житла
сплив. Позовна заява надійшла до суду
29.07.14 року. Однією з вимог позову було
повернення неповнолітніх дітей до
місця їх постійного проживання у
державі Ізраїль за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи, що строк договору оренди
житла сплив та матеріали справи не
містять відомостей про те, що ОСОБА_2 є
громадянином Ізраїлю, а також те, що
позовні вимоги в цій частині не
змінювалися, немає підстав для
задоволення позову про повернення
неповнолітніх дітей до Ізраїлю на
АДРЕСА_2 та передачі їх ОСОБА_2 для
забезпечення повернення.

З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що вона
вирішила повернутися з дітьми в
Україну на постійне місце проживання.

В Ізраїлі ОСОБА_4 з дітьми прожили біля
трьох з половиною місяців. Діти
народилися і виросли в Україні, де
спілкуються російською та українською
мовами з матір*ю, родичами, іншими
дітьми та оточенням.

З свідоцтва про право власності на
житло від 29.09.98 року видно, що ОСОБА_4
приймала участь у приватизації
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,3
кв.м. та є одним із чотирьох
співвласників цієї квартири.

На даний період часу ОСОБА_4 з дітьми
мешкає за вказаною адресою.

З 11.09.2014 року діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
зараховані та систематично відвідують
КЗ «Дошкільний навчальний заклад
(ясла-садок) № 140» Харківської міської
ради, їм були проведені щеплення у
повному обсязі згідно віку дитини, що
підтверджується довідками цього
закладу № 24 від 10.10.14 року та № 25 від
10.10.14 року. Крім того, ОСОБА_6 перебувала
з 11.09.13 року по 12.03.14 року в яслах-садку №
74 «Веселка», що видно з витягу з історії
розвитку дитини від 22.04.14 року. ОСОБА_7
перебував в зазначеному закладі з 11.09.13
року по 24.03.14 року.

Відповідно до Конвенції «Про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей» від 25.10.80 року до якої
приєдналася Україна в 2006 році, інтереси
дітей - це найважливіше в справі
турботи про них.

Судом першої інстанції позовні вимоги
в частині визнання незаконним
утримування на території України
неповнолітніх дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 їх
матір'ю ОСОБА_4 - задоволені. Апелянт в
цій частині рішення суду не оскаржує.
Тому, апеляційна інстанція в цій
частині рішення суду не переглядає.

Відповідно до вимог ст. 12 Конвенції
«Про цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей» від
25.10.80 року, якщо дитина незаконно
переміщена або утримується так, як це
передбачено ст.3, і на дату початку
процедур у судовому або
адміністративному органі тієї
Договірної держави, де знаходиться
дитина, минуло менше одного року з дати
незаконного переміщення або
утримування, відповідний орган видає
розпорядження про негайне повернення
дитини. Судовий або адміністративний
орган, навіть у тих випадках, коли
процедури розпочаті після спливу
річного терміну, про який йдеться в
попередньому пункті, також видає
розпорядження про повернення дитини,
якщо тільки немає даних про те, що
дитина вже прижилася у своєму новому
середовищі.

В даному випадку, діти з березня 2013 року
по теперішній час мешкають зі своєю
матір*ю в Україні, відвідують дитячі
заклади, спілкуються мовою, якою звикли
спілкуватися з самого свого
народження.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції зробив
правильний висновок про те, що діти
після повернення в Україну вже
прижилися у своєму новому середовищі
та правомірно відмовив в задоволенні
позову в цій частині. Рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права
та підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду
міста Харкова від 03 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий -

Судді: