Номер провадження: 22-ц/785/8888/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С.., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Девдери Бориса
Петровича в інтересах ПАТ «
Укртрансгаз» на рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 1 липня 2014 року у цивільній справі
за позовомОСОБА_4, ОСОБА_5 яка діє у
власних інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі Одеського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів (ЛВУМГ) та
Виконавчого комітету Котовської
міської ради Одеської області про
визнання незаконною відмови в
приватизації та зобов'язання виконати
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду із
вказаним позовом, в якому просили суд
визнати незаконною відмову ПАТ
«Укртрансгаз» в особі Одеського ЛВУМГ
в приватизації 1/2 частини будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1;
зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі
Одеського ЛВУМГ передати, а Виконавчий
комітет Котовської міської ради
Котовського району Одеської області
прийняти до комунальної власності 1/2
частину будинку за адресою АДРЕСА_1 для
подальшого надання ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних долях в порядку
приватизації.

Свої позовні вимоги мотивував
тим, що з 20.12.1999 року та по теперішній
час він працює оператором ГРС-Котовськ
в Одеському ЛВУМГ ПАТ «Укртрансгаз», що
підтверджується записами в трудовій
книжці.

Після того, як він був прийнятий
на роботу, йому фактично в 2004 роц і була
надана для проживання квартира №2 (1/2
частина будинку) за адресою АДРЕСА_1 де
він оселився з дружиною ОСОБА_5 та сином
ОСОБА_6. Однак, при цьому документи на
вселення не оформлялись.

25.02.2004 року, позивач уклав з
роботодавцем - Одеським ЛВУМГ договір
відповідно до п. 2.1.8 якого, Одеське
ЛВУМГ зобов'язалось надати йому
житлову площу в разі відпрацюванні на
підприємстві більше 10 років. Станом на
день звернення позивач відпрацював
більше 10 років.

В цьому будинку позивач проживає
по день звернення з сім'єю, про що надав
довідку від 12.03.2014 року. За час в
проживання родини позивача у
вказаномубудинку, народився син -
ОСОБА_7, який також проживає у вказаному
будинку. Всі члени родини позивача
фактично проживають та зареєстровані у
вищевказаній квартирі -1/2частині
будинку.

Враховуючи дані факти, та надане
законодавством право, позивач ОСОБА_4
звернувся до власника будинку - ПАТ
«Укртрансгаз» в особі Одеського ЛВУМГ -
із заявою від про надання дозволу на
приватизацію 1/2 вищевказаного будинку
(квартира №2) загальною площею 94,4 кв.м.
із складом сім'ї в чотири особи.

Власник будинку - ПАТ
«Укртрансгаз», від імені якого на
балансі утримує та діє Одеське ЛВУМГ,
спочатку дозволив приватизацію та
оскільки не має власного органу
приватизації, звернувся з листом до
Котовської міської ради про
приймання будинку до комунальної
власності територіальної громади із
подальшим наданням у йому у власність
1/2 будинку (квартира №2) із сім'єю в 4
чоловіка, про що свідчить письмова
відповідь начальника Одеського ЛВУМГ
№19-1049 від 01.07.2011 року.

Відповідно до вищевказаного
листа Одеського ЛВУМГ ПАТ
«Укртрансгаз», ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст. 118 ЖК України,
ст. 30 Закону України «Про
місцевесамоврядування»,Котовська
міська рада надала згоду на прийняття
будинку до комунальної власності та
доручила Виконавчому комітету
провести прийом об'єкту, що зазначено в
Рішенні №115-VI від 27.07.2011 року.

Однак, фактично дане рішення не
виконано.

До того ж, листом №19-606 від 16.04.2014
року родина позивача отримала
відповідь від ПАТ «Укртрансгаз» в
особіОдеського ЛВУМГ про те, що
приватизаціяспірного будинку
неможлива, оскільки згідно Закону
України «Про трубопровідний
транспорт», будинок є частиною
трубопровідного транспорту та не може
бути переданий до комунальної
власності.

Позивачі вважають, що вказана
відмова від передачі шляхом
приватизації спірного будинку та
невиконання рішення Котовської
міської ради як з боку міської ради так
й з боку ПАТ «Укртрансгаз» в особі
Одеського ЛВУМГ є незаконним, та
такими, що порушують його права,
надані йому Конституцією Українита
законодавствомУкраїни.

Позивачі у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача за
довіреністю Висоцький С.О. у судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, надав до суду заперечення, у
якому вказав, що згідно п. 2.1.8 договору
між Одеським ЛВУМГ та ОСОБА_4, останній
має право на отримання у
власністьжитла, однак, не
спірногобудинку оператора, враховуючи
наступне. Вказаний будинок в цілому
відповідно до свідоцтва про право
власності від 27.07.2005 року та технічного
паспорту від 08.07.2005 року є житловим
будинком оператора та належить ДК
«Укртрансгаз» НАК «НафтогазУкраїни»
державної форми власності. Вказане
Свідоцтво зареєстровано у державному
реєстрі. 28.12.2012 року на виконання Наказу
Міністерства енергетики та
вугільноїпромисловості України №5 30
від 18.07.2012 року було припинено
діяльність Дочірньої компанії
«Укртрансгаз» НАК «НафтогазУкраїни»
() шляхом
їїреорганізації - перетворення у
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» ().
Відповідно до п. 7 даного Наказу
визначено ПАТ «Укртрансгаз»
правонаступником ДК «Укртрансгаз» НАК
«НафтогазУкраїни». Відповідно до ч. 5
ст. 7 Закону України «Про
трубопровідний транспорт» відчуження
тосновних фондів ПАТ «Укртрансгаз»
заборонена. Відповідач вказує , що
будинок оператора є частиною об'єкту
трубопровідного транспорту відповідно
до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий
режим земель охоронних зон об'єктів
магістральних трубопроводів».
Відповідач вважає, що спірний будинок
оператора не може бути відчужений,
переданий до комунальної власності,
про що й зазначено в листі ПАТ
«Укртрансгаз» №1582/14-007 від 04.03.2014р., що
на його думку є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Представник відповідача,
виконавчого комітету Котовської
міської ради Одеської області у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Надавдо суду заяву про
розгляд справи без його участі. Також
суду повідомив в липні 2011 року до
Котовської міської ради з листом щодо
надання згоди на прийняття до
комунальної власності територіальної
громади житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
звернулось керівництво Одеського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів. 27 липня 2011
року, у відповідності до вимог п.п..51 ст.
26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» Котовською
міською радою було прийнято рішення
«Про надання згоди на передачу до
комунальної власності територіальної
громади міста будинку, гуртожитку
цукрового заводу та під'їзної дороги у
м. Котовську Одеської області», згідно
якого було надано згоду на передачу у
комунальну власність територіальної
громади міста - будинку АДРЕСА_1. Крім
того, п. 2 вищезазначеного рішення -
виконавчому комітету Котовської
міської ради було доручено проведення
передачі об'єктів, вказаних в п.1 та
визначити порядок їх подальшого
утримання. Але виконати п. 2 рішення -
виконавчим комітетом Котовської
міської ради не можливо, у зв'язку із
тим, що керівництвом Одеського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів не надано
склад комісії по передачі будинку, як
було зазначено в листі від 01.07.2011 року
та питання передачі будинку не
вирішується і досі, не з вини
виконавчого комітету Котовської
міської ради.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду Девдера Б.П.
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, а також,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

Згідно відповіді
Котовської міської ради Одеської
області від 17.06.2014 року житловий
будинок АДРЕСА_1 в числі службових не
значиться.

Відповідно до договору найму
житлового приміщення від 30.12.2004 року,
укладеного між ДК «Укртрансгаз» НАК
«НафтогазУкраїни» в особі начальника
Одеського ЛВУМГ та ОСОБА_4, останньому
було надано у користування1/2 частина
будинку АДРЕСА_1 загальною площею 94,4
кв.м. з 01.01.2004 року по день звільнення.
Станом на день звернення до суду
позивачі ззайманою посади не
звільнений та працює на займаній
посаді.

Відповідно до п.п. 5.21 положення
«Общесозные нормы технологического
проэктирования. Магистральные
трубопроводы», при надомному
обслуговуванні
газорозподільноїстанції,житловий
будинок операторів слід проектувати
або передбачити службові квартири у
житловому кварталі населого пункту на
відстані 300-1000 метрів від
газорозподільної станції.

Відповідно до відповіді Одеського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів № 19-906 від
26.06.2014 року, відстань від
газарозподільчою станцією ГРС -
Котовськ до житлового будинку АДРЕСА_1 ,
становить 1030 метрів по наявній дорозі.
Відстань зазначена від входу у
житловий будинок АДРЕСА_1 до воріт ГРС -
Котовськ.

Відповідно до положення «Про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській РСР», службові жилі
приміщення призначаються для
заселення громадянами, які у зв'язку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи або
поблизу від нього. Через це зазначені
приміщення повинні знаходитися у
безпосередній близькості від дільниці,
яка ними обслуговується (їх робочого
місця). Підприємства,
установи, організації мають
використовувати службові жилі
приміщення за їх цільовим
призначенням.

Жиле приміщення включається до
числа службових рішенням виконавчого
комітету районної, міської,
районної в місті Ради народних
депутатів за клопотанням
адміністрації підприємства, установи,
організації. В тих випадках, коли
підприємство, установа, організація
розташована на території одного
населеного пункту (району в місті), а
жиле приміщення на території іншого,
рішення про його включення до числа
службових приймається виконавчим
комітетом Ради народних депутатів за
місцем знаходження приміщення.

Відповідно до ст.118 Житлового
кодексу,службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні
проживати за місцем роботи або поблизу
від нього. Жиле приміщення включається
до числа службових рішенням
виконавчого комітету районної,
міської, районної в місті Ради
народних депутатів. Підслужбові жилі
приміщення виділяються, як правило,
окремі квартири.

Таким чином, вважати, що вказана
частина житлового будинку, що надана
ОСОБА_4, та розташована у АДРЕСА_1
належить до складу службового житла, у
суду підстав не було.

Відповідно до ст. 345 ЦК
України,фізична особа може набувати
право власності шляхом приватизації
державного майна. ПАТ «Укртрансгаз є
державним підприємством, а спірний
будинок перебуває у загальнодержавній
власності, а відтак може бути
приватизований як державна власність.

Відповідно до п. 4, 5 ст. 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», громадянин України
має один раз право на приватизацію
(отримання у власність) квартири
або будинку, в якому він постійно
проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону
України «Про трубопровідний
транспорт» в редакції з 17.02.2009 року дія
заборони на приватизацію майна
підприємств магістрального
трубопровідного транспорту не
поширюється на житловий фонд державних
підприємств трубопровідного
транспорту.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Відповідно до п. 9 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», державний житловий
фонд, який знаходиться у повному
господарському віданні або
оперативному управлінні
державних підприємств,
організацій та установ, може
передаватись у комунальну
власність за місцем
розташування будинків з наступним
здійсненням їх приватизації органами
місцевого самоврядування згідно
з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 345 ЦК України
Фізична або юридична особа може набути
право власності у разі приватизації
державного майна та майна що є в
комунальній власності.

Суд, оцінивши належність,
допустимість та достовірність доказів
по справі, а також врахувавши
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності прийшов до
обгрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до апеляційного суду надано не
було.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу Девдери Бориса
Петровича в інтересах ПАТ «
Укртрансгаз» відхилити.

Рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 1липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, однак її
може бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
О.Г. Журавльов

О.С.Комлева