Справа № 461/7781/13
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/5505/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого- судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2
про стягнення процентів за
користування грошима, збереженими без
достатньої правової підстави за період
з 21.11.2002 року по 25.06.2013 року в розмірі 10
078,57 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 проценти за
користування грошима, збереженими без
достатньої правової підстави у розмірі
10 852,09 грн. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом першої інстанції невірно
визначено природу правовідносини які
виникли між сторонами. Апелянт вважає,
що в даному випадку мало місце
відшкодування шкоди внаслідок ДТП, а не
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави.

Також апелянт вказує, що судом порушено
строки розгляду цивільної справи
передбачені ст. 157 ЦПК України, що
викликає сумніви в неупередженому
розгляді спору. Крім цього стягнувши з
відповідача кошти судом не наведено в
рішенні жодних розрахунків та належних
і допустимих доказів підставності
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач користується грошима
збереженими без достатньої правової
підстави, що на думку суду є підставою
для застосування до спірних
правовідносин положень ч.2 ст. 1214 ЦК
України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у
разі безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (ст. 536
цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК
України, за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Стрийського міського суду
Львівської області від 21.10.2002 р., яке
набрало законної сили, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 11091.80 грн.
матеріальних збитків, завданих
внаслідок ДТП. Матеріалами справи
підтверджено, що рішення суду
відповідачем не виконується.

Оскільки рішення Стрийського міського
суду Львівської області від 21.10.2002 р.
відповідачем не виконується, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що відповідач з 21.10.2002 р.
користується безпідставно збереженими
належними позивачу грошовими коштами в
сумі 11091,80 грн., які згідно рішення суду
зобов'язаний був йому сплатити ще в
листопаді 2002 року, а відтак до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
ст. 1214 ЦК України.

Однак суддів погодитись з таким
висновком суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Вважаючи, що грошові кошти в розмірі
11091.80 грн., стягнуті з відповідача на
користь позивача рішенням Стрийського
міського суду Львівської області від
21.10.2002 р. за завдані відповідачем збитки
внаслідок ДТП, є майном, набутим без
достатньої правової підстави, позивач
просив на підставі ст. 1214 ЦК України
стягнути з відповідача проценти за
користування ними (ст. 536 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
доведеності всіх умов, за наявності
яких виникають зобов»язання з
безпідставного набуття та
безпідставного збереження майна, а
саме, грошових коштів, вважаючи фактом
безпідставного набуття відповідачем
грошових коштів внаслідок невиконання
ним рішення суду про стягнення
завданої майнової шкоди, з врахуванням
чого прийшов до висновку про
необхідність застосування до спірних
правовідносин ч.2 ст. 1214 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення
зобов»язання у зв»язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України
визначає випадки набуття майна або
його збереження без достатніх правових
підстав. За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст.177 ЦК України об»єктом
цивільних прав є, зокрема, речі, в тому
числі гроші.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто,
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Судом встановлено, що грошові кошти в
сумі 11091.80 грн. не передавалися
позивачем у власність чи у
користування відповідача, а відтак
такі не можуть вважатися збереженими
відповідачем безпідставно в розумінні
ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач
такі кошти від позивача не отримував, а
відтак такі правовідносини не можуть
регулюватися ст. 1214 ЦК України, на яку
посилався позивач, як на підставу
позовних вимог.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції задовольняючи позов ОСОБА_3
не визначився, які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
судом обставин та яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин, у зв»язку з чим ухвалив
незаконне та необґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи вищенаведене рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 червня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.