Справа № 486/2642/13-ц
Провадження № 2/486/48/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк" в
особі Миколаївської філії до ОСОБА_1
про виселення , -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ПриватБанк" в особі Миколаївської
філії (надалі Банк) звернулось до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1 про
виселення з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що між Банком та відповідачем
26.07.2007 року було укладено кредитний
договір № NКUCG106150121 згідно якого
відповідач отримав кредит у розмірі 24
500.00 доларів США з кінцевим терміном
повернення 25.07.2027 року. З метою
забезпечення виконання відповідачем
умов за кредитним договором між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_1 06.08.2007 року було
укладено договір іпотеки б/н, згідно
якого відповідач надав Банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме, квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 35.40 кв.м., що
належить йому на праві власності.
Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 23 липня
2013 року, звернуто стягнення
заборгованості за кредитним договором,
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк»
права продажу вказаного предмету
іпотеки з початковою ціною на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, не нижче 126 250 грн. 00 коп., та
укладення договору купівлі-продажу
іпотекодержателем від імені ОСОБА_1
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, реєстрацією правочину
купівлі-продажу предмету іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

10 квітня 2014 року позивач надав уточнену
позовну заяву та просить виселити з
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, які проживають та
зареєстровані у вказаній квартирі та
стягнути понесені судові витрати.

Представник позивача направив суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності. Просить про задоволення
позову на викладених в позовній заяві
підставах.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились. Представник відповідачів
направив суду заяву в якій проти позову
заперечує і просить розглядати справу
за його відсутності.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197
ЦПК України, в зв'язку з неявкою
учасників процесу в судове засідання,
фіксування за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що 26.07.2007 року між
Банком та відповідачем ОСОБА_1, було
укладено кредитний договір № NКUCG106150121
згідно якого відповідач отримав кредит
у розмірі 24 500 доларів США з виплатою
12,00 % річних за користування кредитними
коштами строком дії до 25.07.2027 року (а.с.
6-8).

Умови передбачені договором
відповідач ОСОБА_1 належним чином не
виконав, заборгованість перед Банком
не погасив.

З метою забезпечення виконання
відповідачем умов за кредитним
договором між ПАТ КБ "ПриватБанк"та
ОСОБА_1 06.08.2007 року було укладено
договір іпотеки б/н, згідно якого
відповідач надав Банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме, квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 35.4 кв.м., що
належить йому на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу (а.с.
9-13). Згідно п. 12.1.2, п.12.2 вказаного
Договору, дружина іпотекодавця ОСОБА_2
надала згоду на укладення такого
договору. Малолітніх/неповнолітніх
дітей, які мають на цей момент будь-які
права щодо квартири, яка є предметом
цього договору, немає.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 23 липня
2013 року, звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 35.4 кв.м, житловою площею 19.2 кв.м,
яка належить на праві власності ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 26.07.2007 року за реєстровим
№ 2871, приватним нотаріусом
Южноукраїнського міського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_4, зареєстрованого тоді ж
в Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним №
19629792 (а.с. 14-16).

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передану в іпотеку
квартиру на адресу відповідача
позивачем 02.08.20131р. за вихідним номером
30.1.0.0/2-928 направлялася письмова вимога
про виселення, проте відповідач
добровільно помешкання не звільнив
(а.с. 17, 20).

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Порядок виселення мешканців з будинку,
який є предметом іпотеки передбачений
ч.2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку»,
відповідно до якого після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги.

Якщо мешканці не звільнять житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк, добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
осіб, що мешкають у житловому будинку,
який є предметом іпотеки, встановлений
і ч. 3 ст. 109 ЖК України, а саме, виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення виселяються без
надання іншого приміщення. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
вимоги зазначені у ч. 3 ст. 109 ЖК України
та частинах 2 та 3 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» позивачем виконані.

Разом з тим, відповідно до вимог Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", протягом дії даного закону не
може бути примучово стягнуто
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно зі ст.аттею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно зі статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника чи майнового поручителя)
за споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті, за умови, що
таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя, або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника чи
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме майно;
загальна площа такого нерухомого майна
не перевищує 140 кв. метрів для квартири
та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Квартира АДРЕСА_1 є місцем постійного
проживання відповідачів, загальна
площа її складає 35.4 кв. метри, даних про
наявність у відповідачів іншого
нерухомого житлового майна позивач не
представив.

Слід зазначити, що на правовідносини
між сторонами з приводу виселення з
спірної квартири, поширюється дія
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", а відтак, в період
дії зазначеного закону не може
відбуватись звернення стягнення на
предмет іпотеки. Правовідносини між
сторонами є похідними від передбаченої
законом процедури звернення стягнення
на предмет іпотеки, а оскільки в період
дії Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" нерухоме житлове
майно не може бути примусово стягнуте,
суд визначає відсутність передбачених
законом підстав для усунення перешкод
у здійсненні стягнення на іпотечне
майно шляхом примусового виселення
мешканців з квартири без надання
іншого житла.

Таким чином, станом на 04 серпня 2014 року,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк" в
особі Миколаївської філії про
виселення відповідачів, задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення з квартири
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Миколаївської області, шляхом
подачі апеляційної скарги до
Южноукраїнського міського суду,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський