Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 року Центральний
районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В., при
секретарі Цурканенко Г.С., з участю
представника позивача Корчагіної В.О.,
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Миколаєві цивільну справу за
позовом

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
(далі - Банк) звернулось до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ DNH4KS98730524 від 05 вересня 2006 року в сумі
38430 грн. 27 коп., з яких: заборгованість по
кредиту складає - 4849 грн. 06 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 14651 грн. 60 коп.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 16623 грн. 41
коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00
коп., штраф (процентна складова) - 1806 грн.
20 коп.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, просила
стягнути суму заборгованості в повному
обсязі. Також вказувала на те, що
відповідач не здійснює погашення
кредитної заборгованості з травня 2009
року.

Відповідач проти позову заперечував,
вказував на те, що не погоджується з
сумою заборгованості, про стягнення
якої просить позивач. В той же час, на
питання суду щодо останньої дати
погашення заборгованості відповіді не
надав. Більше того, зазначав, що з
умовами та правилами надання
споживчого кредиту ознайомлений не
був. Також вказував, що кредитний
договір з позивачем не укладав, та
пояснив, що на його думку заява, яку він
підписав, є наміром укласти кредитний
договір (пропозицією), а не самим
кредитним договором. Відповідач
послався також на те позивач пропустив
установлений законом трирічний строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом порушеного права. В
обґрунтування такої позиції посилався
на ст. 257 ЦК України, а також на
постанову Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин",
зокрема п. 31 цієї постанови, яким
передбачено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк повернення
якого минув, а, виходячи з суперечності
закону положень п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), яким
передбачений п'ятирічний строк
позовної давності, просив відмовити у
задоволенні вимог Банку.

В свою чергу, на заперечення
відповідача представник Банку суду
пояснила, що договір є укладеним з
моменту підписання сторонами заяви,
також вказувала про те, що в тексті
заяви зазначено про ознайомлення
позичальника та його згоду з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, а також про те, що позивальник
виражає свою згоду, що дана Заява разом
з запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, Тарифами складає між сторонами
кредитно-заставний договір, про що в
заяві міститься підпис відповідача,
отже твердження про неукладення
кредитного договору та не ознайомлення
з умовами не відповідають дійсності, як
не відповідають дійсності посилання
позивача на пропуск строку позовної
давності, пролонгованого за
погодженням сторін пунктом 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам, і вимог про визнання недійсним
цього пункту відповідач не заявляв.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

05 вересня 2006 року між ЗАТ КБ
"ПриватБанк", правонаступником якого є
Банк, та ОСОБА_3 укладений кредитний
договір № DNH4KS98730524, відповідно умов
якого позивач надав відповідачу кредит
у сумі 9988 грн. 20 коп., під 2,09 % на місяць
на суму залишку заборгованості по
кредиту строком на 42 місяці, тобто з
терміном повернення по 05.03.2010 року
включно.

На виконання своїх зобов'язань позивач
перерахував відповідачу вказану суму.
В свою чергу, відповідач належним чином
умови договору не виконав, внаслідок
чого виникла заборгованість за тілом
кредиту та відсотках.

Відповідно ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинно бути виконано
належним чином та в установлений строк,
згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплатити відсотки, а в
силу ст. 551 ЦК України Банк набув права
на стягнення з відповідачів неустойки.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір пені слід врахувати наступне.

Конституційний Суд України у рішенні
від 07 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань від 22
липня 1996 року дійшов висновку, що умови
договору споживчого кредиту, його
укладання та виконання, повинні
підпорядковуватися таким засадам,
згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати зі споживача
надмірні грошові кошти як неустойку
спотворює її дійсне значення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання, неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН "Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248,
в якій наголошено: визнаючи, що
споживачі нерідко перебувають у
нерівному становищі з точки зору
економічних умов, рівня освіти та
купівельної спроможності, принципи
захисту інтересів споживачів мають,
зокрема, за мету сприяти країнам у
боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема, ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
банком на підставі умов кредитного
договору пені (16623 грн. 41 коп.) є великий
порівняно з розміром заборгованості за
кредитом, та враховуючи положення ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
зі рішенням суду, якщо він значно
перебільшує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, суд вважає за можливе
зменшити розмір нарахованої позивачем
неустойки до 6000 грн. 00 коп.

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги банку в частині стягнення з
відповідача процентної складової
штрафу, оскільки повторне покладення
відповідальності, в тому числі і
майнової, за одне і те ж порушення є
неприпустимим.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача слід стягнути заборгованість
по кредиту в сумі 26000 грн. 66 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 4849 грн. 06
коп., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 14651 грн. 60 коп.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 6000 грн. 00 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, відповідач не представив
суду у встановленому законом порядку
належних та допустимих доказів на
підтвердження неправильності
здійсненого Банком розрахунку суми
основного боргу та відсотків за
користування кредитом, а тому
посилання на це ОСОБА_2 суд не може
покласти в основу судового рішення в
справі, як не вважає ґрунтовними доводи
відповідача щодо неукладення
кредитного договору та пролонгації
строку позовної давності, так як підпис
відповідача на Заяві підтверджує
укладення такого правочину між
сторонами та згоду позичальника зі
п'ятирічним строком позовної давності
за вимогами позикодавця.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача також слід
стягнути судовий збір пропорційно
задоволеним вимогам у сумі 260 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 526, 530, 536, 549, 550, 551, 611, ЦК
України, ст. 10, 60, 212-215, 294 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KS98730524 від 05 вересня 2006 року в сумі
26000 (двадцять шість тисяч) грн. 66 коп., з
яких: заборгованість за кредитом - 4849
грн. 06 коп., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 14651 грн. 60
коп., пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 6000 грн. 00 коп.
та штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00
коп., задовольнивши тим самим позов
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
судовий збір в сумі 260 (двісті
шістдесят) грн. 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до апеляційного суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.В.
Батченко