Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1951/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

31.07.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Кодрула М.А.,
Чорнобривець О.С.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на ухвалу Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 11 червня 2014 року про
відмову у задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Устинівського районного управління
юстиції Черничко О.Д. про зміну способу
і порядку виконання рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 18 квітня 2006 року у справі за
позовом прокурора Устинівського
району Кіровоградської області в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс" про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року старший державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Устинівського
районного управління юстиції Черничко
О.Д. звернувся до суду з поданням про
зміну способу виконання рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 18.04.2006 року, яким
зобов'язано ТОВ «Агрокомплекс»
повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належне їм
на праві власності майно, а саме: плуг
ПЛН - 4.35, культиватор КПГ - 4, дві сівалки
СЗС -2.1 та шість зубових борін,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
боржник ухиляється від виконання
рішення суду, належне до повернення
майно розукомплектоване та не
відповідає технічним вимогам, при яких
його можливо було б використовувати, а
частину майна, а саме дві секції
сівального агрегату - знищено. Просив
стягнути з боржника вартість майна, яка
буде визначена судом після проведення
експертизи по визначенню ринкової
вартості майна.

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11.06.2014 року
відмовлено у задоволенні подання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
зазначеної ухвали суду з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушенням
процесуального права і постановлення
нової про відшкодування ринкової
вартості належного їм майна
захопленого відповідачем на загальну
суму 112682 грн. встановлену експертною
оцінкою представником
торгово-промислової палати від 06.06.2012
року. Зазначено, що судом не дана
належна оцінка наявним у справі
доказам, не взято до уваги, що належне
їм майно частково знищене, замінено, в
зв'язку з чим наявні підстави для зміни
способу і порядку виконання рішення
суду.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_3, який також представляє
інтереси ОСОБА_2, та представник ВДВС
НетребаС.М. підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити та змінити порядок і
спосіб виконання рішення суду шляхом
надання стягнення вартості
неповернутого майна.

Представник ТОВ «Агрокомплекс»
Тертична В.П. підтримала надані нею
письмові заперечення проти доводів
апеляційної скарги, просила її
відхилити та залишити ухвалу суду без
змін.

Прокурор, який діє в інтересах
позивачів, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи (а.с.90), в судове засідання не
з"явився, проте його відсутність не
перешкоджає розглядові справи,
відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України
справа розглянута без його участі.

Заслухавши доповідача, пояснення
присутніх в судовому засіданні осіб,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 18.04.2006
року у справі за позовом прокурора
Устинівського району Кіровоградської
області в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ТОВ "Агрокомплекс" про витребування
майна з чужого незаконного володіння
(а.с.377 т.1), та ухвали апеляційного суду
Кіровоградської області від 12.09.2006 року
(а.с.401-402 т.1) про виправлення описки, ТОВ
"Агрокомплекс" зобов'язано повернути
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належне їм на праві
власності майно, а саме: плуг ПЛН-4,35,
культиватор КПГ-4, дві секції сівалки
СЗС-2.1, шість зубових борін.

На підставі вказаного рішення за
заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Бобринецьким
районним судом 13.10.2006 року видано
виконавчий лист № 2-722, яким зобов'язано
ТОВ «Агрокомплекс» повернути ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 належне їм на праві власності
майно (а.с.407, 488 т.1, а.с.3 т. 3).

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Устинівського районного управління
юстиції від 27.11.2013 року відкрито
виконавче провадження за вказаним
виконавчим листом, виданим
Бобринецьким районним судом
Кіровоградської області (а.с.4 т.3).

Згідно ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності
обставин, що утруднюють виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо), за
заявою державного виконавця або за
заявою сторони суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає питання про відстрочку
або розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення. Право на звернення до суду із
питанням про встановлення або зміну
способу і порядку виконання також
передбачено ст.36 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист на
виконання постановленого ним рішення,
може змінити спосіб або порядок його
виконання, під якими розуміється
здійснення таким судом нових заходів
для реалізації прав осіб, на користь
яких було постановлено дане рішення.

Зміна способу і порядку виконання
настає тоді, коли за винесеним рішенням
визначеним судом порядком виконання
неможливо провести стягнення
внаслідок відсутності, обезцінення
об'єкта стягнення чи з інших причин.

Коли суд присудив відповідачу
передати позивачеві певні
індивідуальні речі, а вони були знищені
чи обезцінилися або вибули з володіння
відповідача, то, безумовно, виконати
рішення, застосувавши такий захід
примусового виконання як вилучення у
боржника і передача стягувачеві
предметів, зазначених у виконавчому
документі, неможливо.

Згідно роз'яснень п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» при вирішенні заяв
державного виконавця чи сторони про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, встановлення або зміну
способу й порядку його виконання суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до ст. 351 ЦПК (ст.373 ЦПК України 2004 року)
їх задоволення можливе лише у
виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Згідно статей 177, 184 ЦК України об'єктом
цивільних прав є речі, у тому числі
гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага. Річ є визначеною
індивідуальними ознаками, якщо вона
наділена тільки їй властивими
ознаками, що вирізняють її з-поміж
інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними. Річ є визначеною родовими
ознаками, якщо вона має ознаки,
властиві усім речам того ж роду, та
вимірюється числом, вагою, мірою.

Як убачається з матеріалів справи
майно, яке було передане позивачам за
рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 03.02.2004
року, що належало позивачам, є з
визначеними індивідуальними ознаками,
тобто це сільськогосподарська техніка,
яка має свій відповідний номер,
позначений на ній, а тому є незамінною.
Саме таке майно з визначеними
індивідуальними ознаками вибуло з
володіння стягувачів. Ухвалюючи
рішення про повернення майна
апеляційний суд Кіровоградської
області керувався ст.ст. 321, 325, 328, 388, п.3
ч.1 ст.391, 392, 1212, 1213 ЦК України, які
регулюють саме правовідносини
повернення майна з чужого незаконного
володіння, та зобов'язав відповідача
повернути саме те майно, що належало
позивачам на праві власності, а не
будь-яке інше майно, що має ознаки,
властиві усім речам того ж роду.

Відповідно до акту державного
виконавця від 13.01.2014 року, складеного за
участю стягувача - ОСОБА_3, директора
ТОВ "Агрокомплекс" Коваль О.В. та
понятих встановлено, що боржником
рішення не виконано з тих підстав, що зі
слів боржника майно не передано у
зв'язку з тим, що стягувач
відмовляється отримувати майно. Зі
слів стягувача боржником представлено
майно, яке стягувач не визнає, що воно
належить йому на праві власності,
оскільки самостійно означив майно, а
також знищення частини майна боржником
та пред'явлення майна, яке технічно
повністю не відповідає вимогам (а.с.5
т.3).

Згідно акту державного виконавця від
04.02.2014 року, складеного за участю
стягувача - ОСОБА_3, директора ТОВ
"Агрокомплекс" Коваль О.В. та понятих,
державний виконавець встановив про
відсутність двох секцій сівального
агрегату СЗС-2.1, що підлягають
поверненню за рішенням суду, оскільки
зі слів стягувача вони порізані на
металобрухт (а.с.6 т.3).

Відповідно до акту державного
виконавця від 07.02.2014 року, складено в
пристуності стягувача - ОСОБА_3,
директора ТОВ "Агрокомплекс" Коваль О.В.
та ОСОБА_8, державним виконавцем зі слів
директора ТОВ «Агрокомплекс» Коваля
О.В встановлено, що в наявності
боржника є все майно, яке потрібно
передати стягувачу, крім двох секції
сівального агрегату (а.с.8 т.3).

Державний виконавець здійснював виїзд
за адресою: АДРЕСА_1, де боржником
представлено майно, що з його слів
належить стягувачу та підлягає
передачі стягувачу, а саме: 9 борін, з
яких 5 середніх, 4 важких, плуг ПЛН 4-35 та
культиватор, дві секції сівалки СЗС 2.1
відсутні, що підтверджується актом від
07.02.2014 року. Стягувач заперечуав, що
представлене майно належить йому,
так-як відсутнє відповідне
клеймування, майно розукомплектоване
та знаходиться в незадовільному стані
(а.с.7 т.3).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції зазначав, що
державний виконавець не надав належних
та допустимих доказів того, що належне
до повернення майно, окрім двох секцій
сівального агрегату, відсутнє у
боржника або є непридатним для
використання, про що зазначено в актах
державного виконавця.

Суд вважав, що державний виконавець
виходить лише з пояснень самого
стягувача та свідка ОСОБА_8 Крім того,
матеріали справи не містять акту
державного виконавця про огляд майна,
представленого для повернення
стягувачу боржником, та державним
виконавцем не встановлено відсутність
індивідуалізуючи ознак (заводських
номерів, тощо) представленого
боржником для повернення майна.

Також суд посилався на те, що матеріали
справи не містять висновку експерта
про ступінь розкомплектованості майна,
належного до повернення, та висновку
експерта про оцінку майна, що належить
стягувачам.

Суд першої інстанції вважав подання
державного виконавця таким, що не
підлягає задоволенню через
незрозумілість зміни способу
виконання рішення суду та його
залежності від визначення вартості
майна експертом в майбутньому.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції і вважає, що при вирішенні
питання про зміну способу виконання
суд не в повній мірі з"ясував обставини,
що свідчать про неможливість виконання
рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

У частині другій статті 16 ЦК
України зазначені способи захисту
цивільних прав та інтересів.

Зміст поняття "спосіб виконання
рішення" можна встановити з аналізу
ст. 16 ЦК України. А саме, способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути:

а) припинення дії, яка порушує право;

б) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

в) примусове виконання обов'язку в
натурі;

г) зміна правовідношення;

д) припинення правовідношення;

е) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

є) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

При вирішенні питання про зміну
способу виконання суд повинен
з'ясовувати обставини, що свідчать про
неможливість виконання рішення.

Залежно від встановленого суд мав
вирішити питання про наявність чи
відсутність правових підстав для зміни
способу виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадських прав і
обов"язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному зясуванню
обставин справи: розяснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обовязки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

В порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК
України суд не сприяв всебічному і
повному з"ясуванню обставин, на які
посилались державний виконавець та
стягувачі, не роз"яснив права щодо
можливості зміни та уточнення своїх
вимог, формально підійшов до вирішення
питання, пов"язаного з виконанням
судового рішення.

Крім того, виходячи з практики
Європейського суду з прав людини,
відсутність у стягувачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 можливості домогтися виконання
судового рішення, винесеного на їхню
користь, становить порушення їх прав,
передбачених Європейською конвенцією
про захист прав і основоположних
свобод людини.

Наведене свідчить про порушення судом
порядку, встановленого для вирішення
питання про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення, що
відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України є
підставою для скасування ухвали суду і
направлення справи до суду першої
інстанції для нового розгляду цього
питання.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11 червня
2014 року скасувати та передати питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: