Справа №471/89/14-ц 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
Провадження №22-ц/784/2133/14
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач апеляційного суду -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів - Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання
- Горенко Ю.В.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 24 березня
2014 р. за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом
до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позивач зазначав, що перебував з
відповідачкою у зареєстрованому шлюбі
з 1992 р. Від шлюбу мають повнолітню
доньку та неповнолітнього сина.

Посилаючись на часті непорозуміння, у
зв'язку з чим фактично припинені шлюбні
відносини, окреме проживання з
листопада 2012 р. та створення позивачем
нової сім'ї, позивач просив розірвати
шлюб з відповідачкою.

Рішенням Братського районного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на те, що позивач не надав
жодних доказів припинення шлюбних
відносин, а суд не врахував інтереси
неповнолітньої дитини просила рішення
суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки, дослідивши матеріали
справи і перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з 18
вересня 1992 р. сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
повнолітню доньку та неповнолітнього
сина, ІНФОРМАЦІЯ_1. У листопаді 2012 р.
сторони припинили подружні стосунки
через те, що мають різні характери та
погляди на життя, що призвело до
фактичного розпаду сім'ї, і з цього
часу проживають окремо один від одного,
спільне господарство не ведуть,
неповнолітня дитина проживає з
відповідачкою.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
правильного висновку про те, що сім'я
розпалася, подальше збереження шлюбу
недоцільне і не суперечить інтересам
неповнолітньої дитини; спору відносно
місця проживання дітей та поділу майна
подружжя між сторонами на момент
розгляду справи немає. Тому на підставі
ст. 112 СК України суд обґрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_4

Доводи відповідачки в апеляційній
скарзі про те, що суд не врахував
інтереси неповнолітньої дитини є
необґрунтованими.

Так, згідно ст. 111 СК України суд вживає
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
припинення шлюбних відносин,
примушування їх збереження, в тому
числі примушування до статевого
зв'язку за допомогою фізичного або
психічного насильства, є порушенням
права дружини, чоловіка на свободу та
особисту недоторканість і може мати
наслідки, встановлені законом ( ч.ч. 3,4
ст. 56 СК України).

За таких обставин, враховуючи
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, примушення одного з
подружжя до збереження сім'ї при
наявності на це категоричного
заперечення одного з подружжя, колегія
суддів вважає порушенням вимог ст.ст. 24,
55, 56 СК України.

Доводів, які б спростовували висновки
суду та доводили б можливість
збереження сім'ї, апеляційна скарга не
містить.

Посилання ОСОБА_3 на неналежне її
повідомлення судом про судове
засідання шляхом розміщення
інформації в засобах масової
інформації, не може бути прийнято до
уваги, оскільки судом вжито всі
необхідні заходи, передбачені ст.ст. 74-76
ЦПК України, що підтверджується
матеріалами справи.

Тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду,
ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: