Справа № 209/4420/14-ц
Провадження № 2/209/1617/14
РІШЕННЯ

іменем України

"07" листопада 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі
Кукса О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» про
захист прав споживача, визнання
договору лізингу недійсним та
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1
звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з
позовом до ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» про захист прав
споживача, визнання договору лізингу
недійсним та стягнення коштів. На
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначає, що 22 травня 2014 року між ОСОБА_2
та ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» договір фінансового
лізингу №010356 з додатками, згідно умов
якого відповідач взяв на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
автомобіль марки «Hyundai I30», зазначений у
п. 1.1 договору та специфікації, що є
додатком № 3 до договору, вартістю 165350
гривень у власність та передати
предмет лізингу у користування
позивача, на строк та на умовах
передбачених договором. Відповідно до
умов договору для отримання автомобіля
у лізинг позивач повинен був сплатити
на користь відповідача не менше
половини його вартості, а після
отримання трактора відшкодовувати
його вартість періодичними платежами.
При цьому, власником автомобіля за
договором купівлі-продажу є
відповідач. 22 травня 2014 року позивач
сплатив відповідачу 16 535 гривень як
комісію за організацію договору.
Оскільки при укладанні договору
позивача на його думку було введено в
оману, оскільки не роз'яснено умови
договору, крім того договір є
недійсним, з підстав невідповідності
цього договору вимогам Закону України
«Про захист прав споживачів», позивач
просить визнати цей договір недійсним
та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» на його користь 16535
гривень платежу та сплачену ним
комісію за прийом платежів в розмірі
165,35 гривень.

Представник позивача в судове
засідання з'явився позовні вимоги
підтримав повністю, вказав, що в
договорі лізингу укладеному між його
доверітелем та відповідачем не
зазначено істотні умови передбачені
законом, а саме не зазначено предмет
лізингу з технічними характеристиками,
не зазначений продавець предмету
лізингу, відсутні зобов'язання
відповідача щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, гарантійних вимог, в
лізингові платежі включені суми які не
передбачені договором, існує істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків сторін по справі на користь
відповідача, включені несправедливі
умови, тому на підставі
вищезазначеного просить задовольнити
позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав письмові
заперечення проти позову, згідно яких
позов не визнав повністю, вважає,
вимоги позивача надуманими та
необґрунтованими, такими, що не
ґрунтуються на законі. Договір був
укладений згідно вимог чинного
законодавства, просить відмовити в
позові.

Судом досліджені докази по справі:

Досліджені письмові докази по
справі шляхом оголошення їх у судовому
засіданні:

- копія паспорту позивача /а.с. 6/, згідно
якого підтверджується його місце
проживання та реєстрації;

- договір фінансового лізингу та
додатки до нього /а.с. 7-16/, згідно яких
підтверджується укладання між
сторонами вищезазначеного договору, а
також права та обов'язки сторін по
виконанню договору;

- квитанції /а.с. 17/, згідно яких
підтверджується сплата позивачем 16535
гривень та 165,35 гривень;

- довідка про взяття на облік юридичної
особи Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг /а.с. 55/, згідно
якогї підтверджується взяття на облік
відповідача державною комісією, як
юридичної особи яка має право надавати
послуги фінансового лізингу;

- виписка з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців /а.с. 56/, згідно якої
підтверджується, що відповідач
зареєстрований в установленому
законом порядку;

У судовому засіданні встановлені
судом обставини та визначені до них
правовідносини.

Судами установлено, що 22 травня 2014 року
між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» договір фінансового
лізингу №010356 з додатками, згідно умов
якого відповідач взяв на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
автомобіль марки «Hyundai I30», зазначений у
п. 1.1 договору та специфікації, що є
додатком № 3 до договору, вартістю 165350
гривень у власність та передати
предмет лізингу у користування
позивача, на строк та на умовах
передбачених договором. Пунктом 1.7
договору про фінансовий лізинг № 010356
укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс»
передбачено, що предмет договору
передається в користування
лізингоодержувача (позивача) протягом
строку, який становить не більше 120
робочих днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію та оформлення даного
договору (10 % від вартості предмета
лізингу) та комісії за передачу
предмета лізингу ( 3 % від вартості
предмета лізингу). Згідно з п. 8.2.1
договору перший лізинговий платіж
складається із: комісійної винагороди
лізингодавця за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
цього договору, яка розраховується як
комісія за організацію, яка визначена у
додатку № 1 до цього договору. Згідно з
додатком № 1 до договору фінансового
лізингу вартість предмету лізингу
становить 165 350 гривень, відсоток
платежів 50 %, сума виплат 82675 гривень,
щомісячний платіж 6 889,58 гривень,
комісія за організацію (10 %) - 16535,00
гривень, комісія за передачу (3 %) - 4960,50
гривень. Згідно з додатком № 2 до
договору фінансового лізингу вартість
предмету лізингу становить 165350
гривень, авансовий платіж 50 %, сума
лізингу 82675 гривень, викупна вартість 2
480 гривень, відсоткова ставка 10 %,
комісія 3 % та щомісячний платіж 1966,83
гривень. Згідно ст. 9 договору
лізингоодержувач позивач по справі
мав право викупу предмету лізингу за
окремим договором купівлі-продажу за
умови сплати його повної вартості, а
також інших заборгованостей, штрафних
санкцій та збитків. Відповідно до умов
договору для отримання автомобіля у
лізинг позивач повинен сплатити на
користь відповідача не менше половини
його вартості, а після отримання також
відшкодовувати вартість автомобіля
періодичними платежами. При цьому,
власником автомобіля за договором
купівлі-продажу з продавцем є ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс». 22
травня 2014 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» 16535
гривень, як комісію за організацію
договору.

Вислухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши їх
доказами, суд прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» про захист прав
споживача, визнання договору лізингу
недійсним та стягнення коштів з
наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу - лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За змістом ч. 1, 2 ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.
Лізингові платежі можуть включати: а)
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; б) платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; в) компенсацію відсотків
за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Визначення поняття
несправедливі умови договору
закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону -
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Умови договору які можуть
бути несправедливими визначено у ч. 3
ст. 18 цього закону.

Відповідно до п 7. Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Статтею 692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін... допитаних як свідків, показань
свідків, письмових доказів...

Згідно статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України ,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно вивчених судом матеріалів
справи, з'ясованих обставин справи які
досліджені доказами, суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позову в зв'язку з тим, що позивачем та
його представником не надано доказів
на підтвердження того, що договір
фінансового лізингу укладено між
сторонами із застосуванням нечесної
підприємницької практики, не надано
доказів на підтвердження підстав для
визнання умов договору
несправедливими в силу вимог Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 року із змінами та
доповненнями. Крім того посилання
представника позивача на ст. 799 ЦК
України, як на підставу визнання
договору недійсним, відповідно до якої
договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню, не
ґрунтується на вимогах закону,
оскільки, оскільки вказана стаття є
складовою параграфа 5 глави 58 ЦК
України, який регулює відносини, що
виникають із найму (оренди)
транспортного засобу, а тому до
правовідносин, що виникають із
договору лізингу, застосована бути не
може, оскільки, незважаючи на схожість
цих відносин, законодавством вони
розділені, як такі, що мають окреме
регулювання. Крім того, у цих
правовідносинах є спеціальний закон -
Закон України «Про фінансовий лізинг».
Тобто, нотаріальне посвідчення
укладеного між сторонами договору
фінансового лізингу в силу положень
Закону України «Про фінансовий лізинг»
та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є
обов'язковим. Відносини, що виникають у
зв'язку з договором лізингу,
регулюються положеннями ЦК України про
лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,
поставку та Законом України "Про
фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806
ЦК України та частина 1 статті 2 Закону
України "Про фінансовий лізинг"). За
договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність. Таким чином, на
правовідносини, що складаються між
сторонами договору лізингу щодо
одержання лізингодавцем лізингових
платежів у частині покупної плати за
надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж. Суд також не приймає
посилання представника позивача щодо
обов'язкової наявності у договорі
лізингу умови, яка вказує у кого саме
буде придбано товар для
лізингоодержувача, оскільки така умова
не є істотною для договорів
фінансового лізингу та не вимагається
законодавством. Лізингодавець вправі
обирати на свій власний розсуд
продавця обраного товару. У
визначеннях договору фінансового
лізингу зазначено, що продавець
означає юридичну чи фізичну
особу-суб'єкта підприємницької
діяльності, найменування, адресу та
реквізити якої зазначено в акті
приймання-передачі предмета лізингу,
який є предметом даного договору. Крім
того, лізингодавець на момент
укладення договору не може передбачити
в якого саме продавця буде придбаний
товар, оскільки саме від
лізингоодержувача залежить коли саме
товар буде придбано, де саме забажає
отримати товар тощо. Умовами договору
чітко передбачено, що лізингодавець
зобов'язаний придбати обраний клієнтом
товар та здійснити всі необхідні дії
щодо його реєстрації та страхування, та
лише тоді передати його у право
користування та розпорядження
лізингоодержувачу. Також суд не
приймає посилання представника
позивача про відсутність у договорі
конкретних визначень та розмірів
лізингових платежів як підстави для
визнання його недійсним, оскільки ст. 8
спірного договору чітко визначено
поняття «Лізингові платежі» та вказані
відповідні конкретні формули, на
підставах яких були враховані
конкретні суми. Крім того, відповідно
до п. 8.1 ст. 8 договору складові
лізингових платежів, їх суми та дати
платежів, визначені в графіку
лізингових платежів у додатках №№ 1, 2
до цього договору, які є невід'ємною
його частиною. Договором фінансового
лізингу чітко передбачено, в яких
випадках встановлені суми можуть бути
змінені, саме з підстав, які не залежать
від лізингодавця та чітко передбачено,
що у разі такої зміни між сторонами має
бути підписана обов'язкова додаткова
угода до договору, а також акт
коригування вартості предмета лізингу.

Зважаючи на викладені положення
чинного законодавства, доводи сторін,
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» про захист прав
споживача, визнання договору лізингу
недійсним та стягнення коштів,
оскільки укладений договір лізингу
відповідає усім вимогам закону, його
нотаріальне посвідчення не
вимагається, а відповідач мав право на
укладення договору, оскільки згідно
довідки Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг ТОВ
«Лізінгова компанія «Автофінанс» має
право надавати послуги з фінансового
лізингу, а договором передбачено, що
комісія за організацію даного договору
Лізингоодержувачу не повертається.

На підставі Закону України «Про
фінансовий лізинг», ст. 203, 212, 213, 215, 230, 692,
697 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60,
213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні цивільного позову
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» про
захист прав споживача, визнання
договору лізингу недійсним та
стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая