Справа № 591/5065/14-ц
Провадження № 2/591/1920/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при
секретарі - Дворядкіній М.П.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Суми справу за
позовом ОСОБА_1 до ПП "Грандфінресурс"
про захист прав споживача, визнання
недійсним договору, стягнення коштів ,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з
газети він дізнався про те, що
відповідач надає позики під дуже
низькій відсоток. Зацікавившись цим,
він звернувся до офісу відповідача де
08.08.2012 року уклав договір № 211601 та
сплатив перший внесок в розмірі 1600 грн.,
працівники відповідача повідомили
його про те, що позику він отримає
найближчим часом. Однак у визначений
строк він позики не отримав, а отримав
інші вимоги про сплату коштів. Всього
сплатив відповідачу 1600 грн. Після чого,
ознайомившись уважно з текстом
укладеного договору, він зрозумів що
відповідач увів його в оману щодо
змісту укладеного договору. Вважає, що
відповідач, якій не має відповідної
ліцензії на здійснення фінансових
послуг, умисно обманув його щодо
істотних умов договору. Окрім того,
відповідач здійснює нечесну
підприємницьку та розвиває
пірамідальні схеми. У зв'язку з чим
просить визнати укладений договір
недійсним, стягнути з відповідача в
подвійному розмірі отримане за
договором.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши подані сторонами докази,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
08.08.2012 року між сторонами було укладено
договір №211601 разом з додатками про
надання послуг з метою отримання
грошової позики в сумі 40000 грн. на
умовах діяльності програми " Альянс
Україна " ( далі - Програма).

Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору,
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на отримання учасником
грошової суми на умовах діяльності
Програми, в тому числі : сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму,
заявлену для отримання на умовах
діяльності Програми; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини,
погоджені сторонами, у порядку та в
строки, передбачені цим договором та
додатками до нього.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає заявлені для
отримання грошові суми та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності Програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної із сторін. Цей
договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Усі додатки, зміни та
доповнення до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників Програми,
метою яких є отримання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку №2 ).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати відповідну грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом ( ст. 13 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач
сплатив відповідачу 1600 грн. (а.с. 9).

Із умов договору вбачається, що позивач
сплачував зазначені кошти не за сам
товар, тобто гроші, які він бажав
отримати, а за дозвіл отримати позику.
Передбачувана позика сплачується із
коштів учасників групи і ні договір, ні
умови Програми не передбачають
залучення власних коштів ТОВ.

З наведеного слідує, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
Програми адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.

Таким чином, позивач за оспорюваним
договором виявив бажання отримати
кошти, добровільно скориставшись
наданими йому послугами, і у кінцевому
результаті не за рахунок залучення
інших споживачів.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно вела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення ( частина
перша статті 229 цього Кодексу ), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо замовчує їх існування.

Проте підстави для визнання укладеного
між сторонами договору недійсним,
передбачені ст.ст. 229 та 230 ЦК України,
позивачем не доведені, достатніми
доказами ці вимоги позивачем не
обґрунтовані.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України « Про
захист прав споживачів »,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність ( дії або
бездіяльність ), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України « Про
захист прав споживачів » закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття «
пірамідальна схема » не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
« пірамідальної схеми ».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України « Про
захист прав споживачів » дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обовязкові ознаки: а) здійснення сплати
за можливість одержання учасником
компенсації; б) компенсація надається
за рахунок залучення учасником інших
споживачів схеми; в) відсутність
продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «
пірамідальної схеми » необхідна
наявність усіх зазначених ознак. Їх
відсутність виключає можливість
визнання схеми як « пірамідальної »,
тобто такої, що порушує норми чинного
законодавства України.

За наявності наведених вище доказів та
обставин, суд вважає безпідставним
посилання позивача про застосування
відповідачем нечесної підприємницької
практики.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до
частини першої статті 4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено пункт 111, відповідно до
якого до фінансових послуг віднесено
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих
положень до цього Закону фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього Закону
(тобто до 09 січня 2013 року), а спеціально
уповноважений орган виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг зобов'язаний у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган), 09 жовтня 2012 року затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (розпорядження № 1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах») (далі
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах, та передбачили, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої
Ліцензійних умов адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групі - це фінансова послуга,
що надається ліцензіатом і передбачає
залучення грошових коштів учасників
групи, об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи.

Спірний договір укладено сторонами 09
серпня 2012 року, коли отримання ліцензії
для надання послуг з адміністративного
фінансування активів для придбання
товарів у групах не вимагалось.

У зв'язку з чим, посилання позивача, як
підставу визнання недійсним договору,
на відсутність у відповідача
відповідної ліцензії не ґрунтується на
законі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
укладений між сторонами договір
відповідав вимогам закону, що діяли на
час його укладення, а тому у суду
відсутні підстави для задоволення
вимог позивача з підстав визначених
позивачем та у їх задоволенні належить
відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 64, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за
необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути
оскаржено сторонами до Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми, шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення суду (для осіб, що не були
присутні при проголошення рішення, в
той же строк з часу вручення копії
рішення) апеляційної скарги.

суддя