АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9468/2014
Головуючий у 1 інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 06 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

25 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, який навчався до 30 січня 2014
року, в розмірі 1/6 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
особи відповідного віку, починаючи з
дня пред'явлення позову і до
закінчення навчання -30 січня 2014 року та
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
додаткові витрати по оплаті навчання
сина у розмірі 3 075, 00 грн. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 18 грудня 1993 року
між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_4 У серпні 2013 року ОСОБА_4 вступив
на денну комерційну форму навчання у
Національний технічний університет
України «Київський політехнічний
інститут», вартість навчання становить
12 300 грн. за один навчальний рік. На
оплату навчання сина нею було внесено 6
150 грн. ОСОБА_4 припинив навчання в
Національному технічному університеті
України «Київський політехнічний
інститут» з 30 січня 2014 року.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 06 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково, стягнено з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у
розмірі 1/6 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
25.11.2013 року по 30.01.2014 року, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір
у розмірі 243, 6 грн., в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

20 червня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, просив його скасувати в
частині стягнення аліментів з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
позові. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказав, що ОСОБА_3
недоведено, що повнолітній син сторін
проживає разом із нею, а тому вона не
має права звертатися до суду з позовом
про стягнення аліментів на утримання
сина. На думку апелянта, позивач мала
право лише на звернення до суду з
позовом про стягнення аліментів, а не
на стягнення аліментів на свою користь.
Апелянт зазначив, що на дату звернення
до суду з позовом син сторін досяг
повноліття, а тому суд першої інстанції
помилково при вирішенні спору
застосував ч. 2 ст. 182 СК України. Апелянт
вважає, що суд першої інстанції не
врахував, що ОСОБА_1 сплачує аліменти
неповнолітній дочці у розмірі 1 000 грн.
щомісячно, має на утриманні дружину і
малолітнього сина, орендує для них
квартиру вартістю 3000 грн. в місяць. Крім
цього, апелянт вказав, що законодавство
не передбачає стягнення аліментів з
усіх видів доходу (заробітку).

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю -
ОСОБА_5 апеляційну скаргу просила
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно свідоцтва про
народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки від 10.09.2013 року № 554/3610 та
договору № Б-124/13 І К від 27.08.2013 року
ОСОБА_4 навчається за контрактом на
першому курсі денної форми навчання
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» з терміном навчання до 30.06.2018
року. Вартість навчання складає 12 300
гривень за один навчальний рік.

Згідно квитанції 15.08.2013 року ОСОБА_3
сплачено за навчання 6 150 грн.

Відповідно до витягу з наказу № 201-е від
30.01.2014 року ОСОБА_4, студента 1 курсугр.
Т3-32, відраховано з університету за
академічну неуспішність.

Згідно довідки про доходи № 119 від
18.10.2013 року ОСОБА_3 працює в ТОВ НПМЦ
«Ексімер» та отримує заробітну плату в
розмірі 1 650 грн. ( а.с. 13).

Відповідно до довідки № 182/13/17 від 09
січня 2014 року ОСОБА_1 працює в
Національному університеті оборони
України та за період з липня по грудень
2013 року отримав доходи, за винятком
аліментів, в сумі 64 560 грн. 13 коп. ( а.с.77).

Відповідно до довідки форми №3 від
23.10.2013 року №1854 ОСОБА_4 проживає та
зареєстрований за однією адресою з
ОСОБА_3 Цей факт у судовому засіданні
підтвердив допитаний в якості свідка
ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення аліментів суд першої
інстанції керувався ст.ст. 198-199 СК
України та виходив з того, що в період з
моменту пред'явлення позову і до 30
січня 2014 року син сторін навчався та
потребував матеріальної допомоги,
відповідач має можливість надавати
йому таку допомогу та утримувати свого
повнолітнього сина ОСОБА_4, який
продовжував навчання.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріально допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років за умови, що вони
можуть надавати таку допомогу.

Зі змісту ч. 1 ст. 199 СК України випливає,
що для стягнення аліментів на
повнолітніх дочку чи сина необхідна
наявність наступних умов, що повинні
існувати одночасно: 1) досягнення 18
років; 2) продовження навчання; 3)
недосягнення 23 років; 4) потребування
матеріальної допомоги; 5) можливість
батька (матері) відповідно до свого
матеріального, сімейного стану та
стану здоров'я надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України встановлено, що
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4 у віці 18 років вступив на перший
курс денної форми навчання
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» за контрактом. Батько ОСОБА_4
- ОСОБА_1 працює в Національному
університеті оборони України та за
період з липня по грудень 2013 року
отримав доходи, за винятком сплачених
аліментів, в сумі 64 560, 13 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
наявність усіх передбачених законом
підстав для стягнення аліментів на
повнолітнього сина.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1
відповідно до свого майнового стану не
має можливості надавати допомогу
своєму повнолітньому сину, не
знаходять свого підтвердження у
матеріалах справи і суперечать довідці
про отримані доходи від 09 січня 2014 року.
Відхиляючи доводи апелянта про сплату 3
000 грн. в місяць за оренду квартири,
колегія суддів виходить з того, що
будь-яких належних і допустимих
доказів на підтвердження вказаної
обставини суду не надано. Крім того,
згідно договору купівлі-продажу від 08
травня 2007 року ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 57).

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3
Посилання апелянта на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 20 жовтня 2009 року не заслуговують на
увагу, оскільки у вказаному рішенні
лише зазначено, що після розірвання
шлюбу діти після розірвання шлюбу
залишаться проживати з батьком за
відсутності заперечень з боку матері.
Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апелянта в тій частині, що
у зверненнях до державних органів у 2011
року позивач зазначала, що проживає у
АДРЕСА_2, так як позов був поданий
наприкінці 2013 року. Проживання
позивача з ОСОБА_7 за вказаною адресою
однією сім'єю без реєстрації шлюбу не
свідчить про те, що разом із ними не
проживав ОСОБА_4 Крім того, у суді
апеляційної інстанції представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
підтвердив, що повнолітній син сторін
разом із батьком не проживає та
будь-якої допомоги від нього не
отримує.

Також колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що
позивач мала право лише на звернення до
суду з позовом про стягнення аліментів,
а не на стягнення аліментів на свою
користь, оскільки зі змісту ч. 3 ст. 199 СК
України не випливає, що позов про
стягнення аліментів на повнолітнього
сина (доньку) може бути поданий
матір'ю(батьком) виключно в інтересах
повнолітнього. При цьому колегія
суддів також враховує, що ОСОБА_4 був
допитаний як свідок, підтвердив, що
позивач проживає разом із ним, та
згідно з матеріалами справи саме
ОСОБА_3 сплатила кошти за навчання сина.
На думку колегії суддів, суд першої
інстанції вірно взяв до уваги вказані
обставини, підстав ставитись до них
критично до пояснень свідка немає.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції
зарахував до доходу ОСОБА_1, з якого
стягуються аліменти, одноразові
виплати, які не мають постійного
характеру, так як перелік видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів,
встановлений постановою Кабінету
Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993
року.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК
України вірно розподілено судові
витрати та стягнено з відповідача в
дохід держави судовий збір за ставкою,
передбаченою для сплати при зверненні
до суду з позовом про стягнення
аліментів. Також колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції вірно відмовив
у задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_8 про
відвід, оскільки передбачених ст. 20 ЦПК
України підстав для відводу не
встановлено.

Водночас колегія суддів вважає такими,
що заслуговують на уваги, доводи
апелянта в тій частині, що суд першої
інстанції безпідставно застосував при
вирішенні спору ч. 2 ст. 182 СК України,
так як ОСОБА_4 досяг повноліття.

З огляду на викладене, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 06 червня 2014 року підлягає зміні
шляхом виключення з його резолютивної
частини посилання на те, що розмір
аліментів на утримання ОСОБА_4 має
становити не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року - змінити,
виключивши з його резолютивної частини
посилання на те, що розмір аліментів на
утримання ОСОБА_4 має становити не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді