Справа № 2-754/11
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2012 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
третя особа Управління ДАІ МВС України
в Дніпропетровській області, про
визнання угоди дійсною, визнання права
власності на автомобіль, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданих внаслідок знищення майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання угоди
дійсною, визнання права власності на
автомобіль, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданих внаслідок знищення майна.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 09.12.2005 року між ним
та ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ, 1997 року
випуску, НОМЕР_1, вартість автомобіля
була визначена у розмірі 16000 грн., яку
позивач передав ОСОБА_2 у повному
обсязі. В свою чергу ОСОБА_4 надав
ОСОБА_1 довіреність на право керування
та розпорядження автомобілем.

Посилаючись на те, що усі умови угоди по
купівлі-продажу спірного майна сторони
виконали у повному обсязі, тому позивач
просив суд визнати угоду дійсною, та
визнати за ним право власності на
автомобіля ЗАЗ, 1997 року випуску, НОМЕР_1.

Також позивач зазначає, що 16.11.2008 року у
результаті пожежі в гаражі за адресою:
АДРЕСА_1, який позивач орендував у
відповідача ОСОБА_3, автомобіль ЗАЗ
згорів. Причиною пожежі, згідно з актом
про пожежу від 16.11.2008 року, стало
коротке замкнення освітлювальної
електричної мережі у гаражі-сараї. На
думку позивача, вказане замкнення
освітлювальної електричної мережі
виникло у результаті ремонтних робіт,
які проводив відповідач ОСОБА_3 в
гаражі.

Власником сараю-гаражу, який входить до
складу 30/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 на підставі договору
дарування від 13.02.1992 року, реєстровий
№2-846.

Згідно з висновком експертного
товарознавчого дослідження позивачу,
як власнику автомобіля ЗАЗ, 1997 року
випуску, НОМЕР_1, була завдана
матеріальна шкода у розмірі 12122,88 грн.

Позивач вважає, що пожежа у гаражі
виникла з вини відповідача ОСОБА_3, тому
просив стягнути з нього на свою користь
матеріальну шкоду у розмірі 12122,88 грн., а
також 411,49 грн. витрат на проведення
товарознавчого дослідження, 5000 грн.
моральної шкоди та понесені витрати по
справі.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, причин неявки суду не
повідомив, про день слухання справи
повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечував, надав заперечення,
аналогічні викладеним у письмових
запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечувала, посилаючись на те,
що гаражем два роки користувався
позивач, і дійсно 16.11.2008 року в гаражі
виникла пожежа, однак не з вини ОСОБА_3,
до того ж позивач не є власником
пошкодженого автомобіля, тому вимагати
відшкодування будь-якої шкоди від
відповідача він не має права.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, про день слухання
справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, відмовний
матеріал №5786-08, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що 09.12.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
простій письмовій формі був укладений
договір купівлі-продажу автомобіля
ЗАЗ, 1997 року випуску, НОМЕР_1, вартість
автомобіля була визначена у розмірі 16000
грн., яку позивач передав ОСОБА_2 у
повному обсязі. Вказаний договір
нотаріально посвідчений не був, але
обставини щодо укладання угоди були
підтверджені поясненнями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили
домовленість сторін щодо продажу
автомобіля ЗАЗ, 1997 року випуску, НОМЕР_1
та факт отримання ОСОБА_2 грошей від
позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 209 Цивільного
Кодексу України про нотаріальне
посвідчення правочину, правочин, який
вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Згідно до ст. 655 Цивільного Кодексу
України про договір купівлі-продажу, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 657 Цивільного Кодексу
України про форму окремих видів
договорів купівлі-продажу, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно з ст. 658 Цивільного Кодексу
України про право продажу товару, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу
України про договір доручення, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя. Договором
доручення може бути встановлено
виключне право повіреного на вчинення
від імені та за рахунок довірителя всіх
або частини юридичних дій,
передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Відповідно до ст. 1003 Цивільного кодексу
України у договорі доручення або у
виданій на підставі договору
довіреності мають бути чітко визначені
юридичні дії, які належить вчинити
повіреному. Дії, які належить вчинити
повіреному, мають бути правомірними,
конкретними та здійсненними.

Приймаючи до уваги вимоги чинного
законодавства та аналізуючи
правовідносини, що виникли між
сторонами, суд приходе до висновку, що
оскільки безпосередньо за фактом
укладання договору доручення від 09.12.2005
року про право користування чи
розпорядження майном, в даному випадку
транспортним засобом, яке було надано
власником ОСОБА_7, не відбувається
перехід права власності на об'єкт від
довірителя ОСОБА_7 до ОСОБА_2, а тому
ОСОБА_2 не мав законних підстав від
свого імені укладати будь-які угоди з
позивачем ОСОБА_8, який в свою чергу не
набув право власності відповідно до
вимог цивільно-правових відносин, тому
в позовних вимогах про визнання
дійсною угоди від 09.12.2005 року та
визнання права власності, суд
відмовляє.

Також, приймаючи до уваги, вимоги ст. 220
Цивільного кодексу України про правові
наслідки недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення договору, суд
приходе до висновку, що вимоги позивача
в частині визнання дійсності угоди від
09.12.2005 року, укладеної між ним та ОСОБА_2,
у зв'язку з повним виконанням істотних
умов договору і лише через відсутність
її нотаріального посвідчення, також не
ґрунтуються на вимогах закону, який не
передбачає обов'язковість
нотаріального посвідчення такого виду
договорів, а згідно з умовами угоди від
09.12.2005 року, судом не встановлено
наявність домовленості між сторонами,
щодо її подальшого нотаріального
посвідчення.

Згідно з ст.759 Цивільного кодексу
України, про договір найму за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк; законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до ст.794 Цивільного кодексу
України про державну реєстрацію права
користування нерухомим майном, яке
виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди,
право користування нерухомим майном,
яке виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладеного на
строк не менш як три роки, підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

Відповідно до п. 5. Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 31.03.1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди"), відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження в розумінні вимог ст. 60
ЦПК України, факти правомірного
набуття права власності позивачем
ОСОБА_8 на автомобіль ЗАЗ, 1997 року
випуску, НОМЕР_1, факт надання у
користування ОСОБА_8 сараю-гаражу, за
адресою: АДРЕСА_1 належного ОСОБА_3 на
підставі права власності, а тому суд
вважає ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, третя особа Управління ДАІ МВС
України в Дніпропетровській області,
про визнання угоди дійсною, визнання
права власності на автомобіль,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданих внаслідок
знищення майна, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК, ст.ст. 209, 655, 657, 658,1000, 1003, 759, 794 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
третя особа Управління ДАІ МВС України
в Дніпропетровській області, про
визнання угоди дійсною, визнання права
власності на автомобіль, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданих внаслідок знищення майна, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: