Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої
Т.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 заборгованість за кредитним
договором в сумі 1 087 348,72 грн, у тому
числі:

- основний борг за кредитним договором
- 604 430 грн;

- відсотки за користування кредитом - 59
173,42 грн;

- пеня за прострочення погашення
відсотків та кредиту - 423 745,42
грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 14 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір
№926pvll-07 на суму 85 325 дол. США для
придбання автомобіля AUDI G7 з
терміном повернення до 14 травня 2014 року
та сплатою відсотків у розмірі,
передбаченому п.4.1, а у випадку
непогашення, несвоєчасного погашення
або погашення не в повному обсязі трьох
поспіль щомісячних ануїтетних
платежів - з відсотковою ставкою 3,3%.

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором 24 грудня 2008 року між банком
та ОСОБА_4 був укладений
договір поруки №926pv11-07.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань утворилася заборгованість
на зазначену вище суму, яку банк просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 21 серпня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» заборгованість за кредитним
договором у сумі 1 087 348, 72 грн.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 02 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені в сумі 423 745,42 грн
скасовано та ухвалено нове рішення в
цій частині про відмову в позові.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції в частині
відмови у стягненні пені, залишити в
силі в цій частині рішення місцевого
суду від 21 серпня 2012 року, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції в оскаржуваній
його частині не відповідає.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 14 травня 2007
року між банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №926pv11-07 на суму 85 325
дол. США для придбання автомобіля
AUDI G7 з терміном повернення до 14
травня 2014 року та сплатою відсотків у
розмірі, передбаченому п.4.1, а у випадку
непогашення, несвоєчасного погашення
або погашення не в повному обсязі трьох
поспіль щомісячних ануїтетних
платежів - з відсотковою ставкою 3,3%.

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про
стягнення пені, апеляційний суд
зазначив, що визначити правильність
нарахування пені без висновку
експертизи не може.

При цьому послався на те, що позивач
ухилився від подання експертам
необхідних матеріалів, зокрема, не
виконав вимоги ухвали апеляційного
суду від 26 лютого 2014 року про надання
апеляційному суду Чернівецької
області в строк до 10 березня 2014 року для
передачі в розпорядження СП
«Західноукраїнський
експертно-консультативний центр»
виписки з рахунків ОСОБА_3, що
підтверджують факт надходження коштів
зі сплати заборгованості за основним
боргом, відсотками, комісійної
винагороди, пені, простроченими
відсотками за період з 14 травня 2007 року
до 10 жовтня 2011 року.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так, згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Згідно з п. 3 ст. 215 ЦПК України
мотивувальна частина рішення повинна
містити висновки про встановлені судом
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини; мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення; мотиви, з яких суд бере до
уваги або відхиляє докази, застосовує
нормативно-правові акти із
зазначенням, чи були порушені, не
визнані або оспорені права, свободи чи
інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду.

Виходячи зі змісту ст. ст. 213, 215 ЦПК
України судові рішення повинні містити
вичерпні висновки про встановлені
обставини і їх правові наслідки.

Висновки є вичерпними, коли вони
підтверджуються достатніми і
допустимими доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Визнаючи одні й відхиляючи інші докази,
суд мав це обгрунтувати.

Натомість апеляційний суд,
переглядаючи справу, не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, не
дав відповідної правової оцінки
наявним у матеріалах справи доказам.

Так, звертаючись до суду з позовом, ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» надав
розрахунок заборгованості, в тому
числі й пені, який підписаний керуючим
банку, його головним бухгалтером,
співробітником кредитної
адміністрації та скріплений печаткою
(а.с.17-18).

У зв'язку з тим, що поручитель ОСОБА_4 не
погодився з розрахунком пені,
апеляційним судом у рамках даної
справи 05 лютого 2014 року було
призначено судову
бухгалтерсько-економічну експертизу,
проведення якої доручено експертам СП
«Західноукраїнський
експертно-консультативний центр».

12 лютого 2014 року від СП
«Західноукраїнський
експертно-консультативний центр»
надійшло клопотання про надання в
розпорядження експерта додаткових
документів.

Ухвалою апеляційного суду від 26 лютого
2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
зобов'язано в строк до 10 березня 2014 року
надати суду для передачі в
розпорядження СП «Західноукраїнський
експертно-консультативний центр»
виписки за рахунками боржника, що
підтверджують факт надходження коштів
зі сплати заборгованості за основним
боргом, відсотками, комісійної
винагороди, пені, простроченими
відсотками за період з 14 травня 2007 року
до 10 жовтня 201 року, а також метод
нарахування процентів ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит».

Ухвалою від 19 березня 2014 року
апеляційний суд відновив провадження у
справі, оскільки банк надав ніким не
посвідчені копії документів, та вважав,
що таким чином вимоги ухвали від 26
лютого 2014 року банком не виконані
(а.с.290).

Враховуючи наведене та застосувавши
вимоги ст.146 ЦПК України, апеляційний
суд вважав недоведеною суму пені й
відмовив у задоволенні позову в цій
частині.

Разом з тим, подання банком незавірених
документів не свідчить про його
ухилення від проведення експертизи.

Крім того, ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» усунув ці недоліки й 27 березня
2014 року надав суду належним чином
завірений пакет документів.

Проте, ухвалюючи 02 квітня 2014 року
судове рішення, апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 02 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко