Номер провадження: 22-ц/785/8487/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 09.09.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ДП
«Котовське лісове господарство», третя
особа - ОСОБА_5 про визнання наказу № 41-К
від 18.01.2013 року незаконним, поновлення
на роботі та стягнення коштів за час
вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 2-5), який уточнив в ході
розгляду справи (а. с. 18-20) і просив:
поновити йому строк для звернення до
суду з позовною заявою; визнати
незаконними та скасувати наказ № 136 від
08.05.2012 року, наказ № 153 від 18.06.2012 року,
наказ № 208 від 20.08.2012 року, наказ № 41-к
від 18.03.2013 року та поновити його на
посаді майстра лісу Обхід № 1
Красноокнянського лісництва ДП
«Котовське лісове господарство»;
стягнути з ДП «Котовське лісове
господарство» на його користь
середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 18.03.2013 року до дня
поновлення на роботі та витрати за
правову допомогу адвоката в сумі 2 000
грн.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що рішенням
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 31.01.2013 року він був
поновлений на роботі майстром лісу
Обхід № 1 Красноокнянського лісництва
ДП «Котовське лісове господарство».
Керівництво не допускало його до
роботи. Лише 07.02.2013 року було видано
наказ № 18-к про поновлення позивача на
роботі. 15.02.2013 року позивачеві було
передано урочище «Капріон» з 1 по 8
квартал площею 452 га. З 15.02.2013 року
позивач ходив щоденно на роботу та
виконував свої обов'язки, але
керівництво не робило жодних дій для
того, щоб забезпечити йому належні
умови роботи - передати житловий
будинок. 13.03.2013 року відбулося
засідання профкому, на якому були
зачитані усі накази про притягнення
позивача до відповідальності та
догани, не зважаючи на те, що вони були
скасовані рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 31.01.2013 року. 17.04.2013 року на адресу
позивача надійшов лист, в якому він
знайшов наказ № 41-к, яким його було
звільнено з посади 18.03.2013 року згідно п.
п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення
позивач вважав незаконним.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивач свої вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд
задовольнити позов. Представники ДП
«Котовське лісове господарство»,
ОСОБА_5 в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову.

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 09.09.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
наказу № 41-к від 18.03.2013 року незаконним,
поновлення на роботі та стягнення
коштів за вимушений прогул, відмовлено.

Додатковим рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 17.01.2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання наказу № 136 від
08.05.2012 року, наказу № 153 від 18.06.2012 року,
наказу № 208 від 20.08.2012 року незаконним,
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подав
апеляційну скаргу на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 09.09.2013 року, в якій
просить рішення суду від 09.09.2013 року
скасувати, а по справі постановити нове
рішення, яким визнати незаконними та
скасувати наказ № 136 від 08.05.2012 року,
наказ № 153 від 18.06.2012 року, наказ № 208 від
20.08.2012 року, наказ № 41-к від 18.03.2013 року
та поновити його на посаді майстра лісу
Обхід № 1 Красноокнянського лісництва
ДП «Котовське лісове господарство»,
стягнути з ДП «Котовське лісове
господарство» на його користь
середньомісячну заробітну плату за час
вмушеного прогулу з 18.03.2013 року до дня
поновлення на роботі, посилаючись на
те, що оскаржуване рішення суду від
09.09.2013 року є незаконним,
несправедливим, постановленим з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали
апеляційну скаргу. Представник
відповідача та третьої особи
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги. Третя особа в
судове засідання не з'явилася, про час
та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, причини
неявки суду не повідомила, клопотання
про відкладення розгляду справи від
неї на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Суд вважав, що так як позивач ОСОБА_4
згідно поштового конверту отримав
наказ про звільнення 17 квітня 2013 року,
то пропуск місячного строку для
звернення до суду відбувся з поважних
причин і його необхідно поновити.

Суд вважав встановленими такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що наказом 18-К від 07 лютого
2013 року ОСОБА_4 поновлений на посаді
майстра лісу Обхід № 1
Красноокнянського лісництва з 07 лютого
2013 року згідно рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
віл 31 січня 2013 року.

15 лютого 2013 року акт прийому-передачі
лісу лісового обходу № 1 урочища
«Капріон» ОСОБА_4 не підписаний, на
вказаному акті зроблено напис «Я
лісник урочища «Капріон» ОСОБА_4 не
приймаю ліс з 01 по 08 квартал, у зв'язку з
тим, що мені не надають житло для
виконання своїх обов'язків».

22 лютого 2013 року складено рапорт
лісничого Красноокнянського лісництва
ОСОБА_7 про відсутність на роботі
ОСОБА_4 18, 19, 20, 21, 22 лютого 2013 року.

Наказом № 41-К від 18 березня 2013 року «Про
звільнення майстра лісу Обходу
№ 1 Красноокнянського лісництва»
ОСОБА_4 було звільнено з займаної
посади з 18 березня 2013 року за п. п. 3, 4 ст.
40 КЗпП України.

20 березня 2013 року складено акт за
підписом п'яти осіб лісничого ОСОБА_7,
помічника лісничого ОСОБА_8, бухгалтера
ОСОБА_9, майстра лісу ОСОБА_10, майстра
лісу ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_4 наказ про
звільнення за № 41-К від 18 березня 2013
року не підписав, взявши його з собою,
та пояснив що для поради з адвокатом.

20 березня 2013 року складено акт «Про
відмову працівника від отримання
трудової книжки» за підписом п'яти осіб
ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15
про відмову ОСОБА_4 від отримання
трудової книжки.

Згідно щоденника № 10 приймання робіт
по заготівлі (вивезенню) лісопродукції
з 01 березня по 29 березня 2013
року з 15 березня 2013 року посадові
обов'язки ОСОБА_4 виконував ОСОБА_16, що
також вбачається з табелю обліку
робочого часу.

Відповідно до положень п. 4 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірвано власником або уповноваженим
ним органом у випадку прогулу без
поважних причин.

Прогул - це неявка на роботу без
поважної причини. Під неявкою на роботу
розуміється, зокрема, невихід
робітника на своє робоче місце для
виконання службових обов'язків.

Законодавство загального переліку
поважності причин не встановлює, тому
поважність причин невиходу на роботу у
спорі про звільнення визначається,
виходячи з конкретних обставин, що
мають бути суттєвими, які перешкоджали
явці на роботу і не могли бути усунені
самим робітником. Поважними є такі
причини, які виключають вину
працівника.

ОСОБА_4 свою відсутність на роботі з 18
лютого по 22 лютого 2013 року не визнав,
вказуючи, що ходив щоденно на роботу, та
виконував свої обов'язки.

Згідно щоденника № 10 приймання робіт
по заготівлі (вивезенню) лісо продукції
з 01 березня по 29 березня 2013
року на обході № 1 виконував роботи -
ОСОБА_16, що підтверджено табелями
обліку робочого часу.

Обставини, з'ясовані у справі, суд
першої інстанції вважав, приводять до
висновку, що ОСОБА_4 не виходив на
роботу, та не приступав до роботи та
своїх обов'язків.

Посилання ОСОБА_4, що йому не надавалось
службове приміщення - житловий будинок
на кордоні, його не підписання акту
прийому - передачі лісу від 15 лютого 2013
року та написання заяви 13 березня 2013
року на ім'я директора ОСОБА_5, що у
профспілковій організації ДП
«Котовське лісове господарство» ніхто
не вирішує питання, про надання йому
житла, суд першої інстанції вважав, не
мають взаємозв'язку із неявкою ОСОБА_4
на роботу, оскільки іншим майстрам
лісу, також не було надано житловий
будинок на кордоні, однак це не стало
перешкодою для виходу на роботу та
виконання своїх обов'язків.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази мають бути належними та
допустимими. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів своєї позовної вимоги,
що є його обов'язком відповідно до
засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України. При цьому, суд створив всі
умови для змагального процесу,
роз'яснював позивачеві його права та
обов'язки.

Позивач присутність на роботі та
виконання своїх обов'язків не довів,
натомість, відповідач підтвердив
наявність підстав для звільнення за п. 4
ст. 40 КЗпП України та дотримання
порядку звільнення.

Звільнення за скоєння прогулу є
дисциплінарним стягненням і має
здійснюватись з додержанням правил,
встановлених для застосування
дисциплінарних стягнень.

Суд першої інстанції вважав
встановленим, що скоєння прогулу без
поважних причин мало місце, порядок
звільнення дотримано, строк
застосування дисциплінарного
стягнення не пропущено.

Щодо підстав для звільнення за п. 3 ст. 40
КЗпП України, то працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п .п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.
1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Згідно до ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення -
догана, звільнення.

Дисциплінарне стягнення, відповідно до
вимог ст. 148 КЗпП України,
застосовується безпосередньо за
виявленням проступку, але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше 6 місяців з дня
вчинення проступку.

Порядок застосування дисциплінарних
стягнень передбачений ст. 149 КЗпП
України. До застосування
дисциплінарного стягнення власник
повинен зажадати від порушника
трудової дисципліни письмове
пояснення. За кожне порушення може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. Стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку.

При обранні виду стягнення повинно
враховуватися ступень тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну шкоду,
обставини за яких скоєно проступок,
попередню роботу працівника.

08 травня 2012 року відповідачем видано
наказ № 136, 18 червня 2012 року наказ № 153, 20
серпня 2012 року наказ № 208 про об'явлення
догани ОСОБА_4

Під систематичним невиконанням своїх
трудових обов'язків слід розуміти
скоєння працівником не менше двох
дисциплінарних проступків, за перший з
яких він раніше притягувався до
дисциплінарної відповідальності. При
цьому враховуються дисциплінарні
стягнення за рік роботи перед
звільненням.

За таких обставин, суд першої інстанції
відмовив в задоволенні позову
позивача, а також відповідно до ч. 1 ст. 88
ЦПК України відмовив в стягненні на
його користь судових витрат.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, відмовивши в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи, наданих доказів,
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно наказу №
136 від 08.05.2012 року позивачеві було
оголошено догану за те, що в лісовому
обході № 1, де він був майстром лісу в
урочищі Капрон та урочищі Гертоп,
ревізією було виявлено незаконну
порубку дерев; наказом № 153 від 18.06.2012
року за результатами проведеної
позапланової перевірки позивачеві
була оголошена догана; наказом № 208 від
20.08.2012 року позивачеві оголошено догану
за результатами перевірки 13.08.2012 року в
обході № 1 та наказом № 118-к від 12.09.2012
року позивача було звільнено з роботи,
що встановлено рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 31.01.2013 року (а. с. 9-10) і вбачається з
наказу № 41-к від 18.03.2013 року про
звільнення позивача (а. с. 6).

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 31.01.2013 року
позивача було поновлено на роботі (а. с.
9-10) з підстав застосування до нього
одразу двох стягнень - догани і
звільнення та не відібрання від
порушника трудової дисципліни
письмових пояснень, на підставі чого
07.02.2013 року по ДП «Котовське лісове
господарство» було видано наказ № 18-к
про поновлення ОСОБА_4 на посаді
майстра лісу обходу № 1
Красноокнянського лісництва (а. с. 6), що
не заперечується і позивачем та
вбачається з його позовної заяви (а. с. 2,
18).

Проте, позивач знову порушив трудову
дисципліну та вчинив прогул, будучи
відсутнім на роботі з 18.02.2013 року по
15.03.2013 року, що підтверджується
рапортом лісничого Красноокнянського
лісництва (а. с. 50), табелями обліку
робочого часу в Красноокнянському
лісництві за лютий та березень 2013 року
та доданими до них матеріалами (а. с.
131-149).

Наказом № 41-к від 18.03.2013 року позивача
за згодою профкому ДП «Котовське
лісове господарство» ( а. с. 126-130) було
звільнено із займаної посади згідно п.
п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 6).

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення; прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», із змінами і
доповненнями, при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити
з того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Відповідачем не представлено доказів
відсутності його на роботі, у вказаний
вище період, з поважних причин.

Доводи позивача стосовно того, що він
перебував на роботі у вказаний період з
посиланням на журнал, який він особисто
веде, копії листів якого за вказаний
період за клопотанням позивача
приєднані до матеріалів справи (а. с.
150-151), судова колегія не може прийняти
до уваги, оскільки ці доводи
спростовуються наданими відповідачем
вищезазначеними доказами, а журнал, на
який посилається позивач ним особисто
ведеться та з ним не погоджувався
представник відповідача в судовому
засіданні, а тому судова колегія його
критично оцінює.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що позивачзгідно
поштового конверту отримав наказ про
звільнення 17 квітня 2013 року, то пропуск
місячного строку для звернення до суду
відбувся з поважних причин і його
необхідно поновити, оскільки цими
обставинами позивач обґрунтовував
поважність причин пропуску строку
звернення до суду (а. с. 3) та ці
обставини не заперечуються
відповідачем, який не оскаржує рішення
суду першої інстанції.

Позовні вимоги щодо визнання
незаконними та скасування наказів № 136
від 08.05.2012 року, № 153 від 18.06.2012 року, № 208
від 20.08.2012 року, якими на позивача
накладено дисциплінарні стягнення
позивачем не доведені.

Оскільки, позивачем не доведено
обставини, якими він обґрунтовував ці
позовні вимоги, зокрема, що для
виконання ним трудових обов'язків,
згідно трудового договору відповідач
йому зобов'язаний був надати службове
житло, що недоліки які були виявлені в
ході перевірок, за результатами яких
його притягнуто до дисциплінарної
відповідальності відповідно до
оскаржуваних ним наказів, мали місце не
з його вини.

В матеріалах справи відсутні
будь-які докази які б підтверджували ці
позовні вимоги позивача. Такі докази не
представлені позивачем і суду
апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи позивача щодо
незаконності вказаних наказів
ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
з позовом до суду про визнання
незаконними та скасування наказів № 136
від 08.05.2012 року, № 153 від 18.06.2012 року, № 208
від 20.08.2012 року позивач звернувся лише
27.05.2013 року (а. с. 2), тобто з пропуском
строку встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, поважність причин пропуску
строку звернення до суду з цими
позовними вимогами відповідно до його
позовної заяви (а. с. 18-20), не
обґрунтував, тому пропустив строк
звернення до суду з цими позовними
вимогами без поважних причин.

В зв'язку з відсутністю правових
підстав для поновлення позивача на
роботі, то відсутні і підстави
відповідно до ст. 235 КЗпП України для
задоволення похідних позовних вимог,
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Також судова колегія, враховуючи
вимоги ст. 88 ЦПК України, погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні вимог позивача
стосовно стягнення з відповідача на
його користь витрат на правову
допомогу, приймаючи до уваги, що в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовленою.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що відповідач не забезпечив
позивача належними умовами роботи -
житловим приміщенням, у якому зараз
мешкає єгер ОСОБА_17, судова колегія не
приймає до уваги, оскільки позивачем не
надано докази того, що для виконання
ним трудових обов'язків, згідно
трудового договору відповідач
зобов'язаний був йому надати житлове
приміщення, яке, крім того, як
вбачається з апеляційної скарги, не є
вільним.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
позивача з посиланням на свідка
ОСОБА_18, що він з 15.02.2013 року і по день
звільнення постійно знаходився на
робочому місці і здійснював охорону
лісу.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач був
відсутній на роботі з 18.02.2013 року по
15.03.2013 року, що підтверджується
рапортом лісничого Красноокнянського
лісництва (а. с. 50), табелями обліку
робочого часу в Красноокнянському
лісництві за лютий та березень 2013 року
та доданими до них матеріалами (а. с.
131-149).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, як вбачається з рішення суду
першої інстанції, свідок, на якого
посилається позивач, в судовому
засіданні в суді першої інстанції
пояснив, що він возив позивача на
роботу у ліс за виключенням тих днів,
коли сам за своїми сімейними
обставинами не міг возити позивача (а.
с. 77). Тому судова колегія, враховуючи ці
покази, вищезазначені докази
відсутності позивача на роботі, вимоги
ч. 2 ст. 59 ЦПК України, критично оцінює
покази свідка, на якого посилається
позивач.

Судова колегія не приймає до уваги
також доводи апеляційної скарги, що
відповідачем не надані до суду табелі
відпрацьованого робочого часу, у яких
було б відмічено те, що позивач
допустив прогули без поважних причин,
оскільки ці доводи спростовуються
наданими відповідачем вказаними
табелями (а. с. 131, 145), які були
приєднанні до матеріалів справи в суді
апеляційної інстанції враховуючи
вимоги ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги,
оскільки на підставі наведеного, вони
не спростовують висновки суду першої
інстанції.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги судова колегія вважає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони не
спростовують висновки суду та
спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що апеляційну скаргу
представника позивача необхідно
відхилити, а рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 09.09.2013 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 09.09.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ДП «Котовське лісове
господарство», третя особа - ОСОБА_5 про
визнання наказу № 41-К від 18.01.2013 року
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич