АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3430/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Літвінова Л. Ф. Доповідач -
Петренко І.О.Категорія 43
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до Межівської селищної ради про
зобов'язання надання житлового
приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися з позовом до суду
та просили ухвалити рішення, яким
зобов'язати Межівську селищну раду
надати їм житлове приміщення для
проживання, судові витрати по справі
покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що 20 жовтня 2000 року
рішенням № 123 виконавчого комітету
Межівської селищної ради Межівського
району Дніпропетровської області їм
було надано для проживання житлове
приміщення, яке розташоване в
гуртожитку адресою: АДРЕСА_1
Межівського району Дніпропетровської
області.

На підставі зазначеного рішення вони
отримали ордер на житлове приміщення,
яке розташоване в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1 Межівського району
Дніпропетрвоської області. Позивачі
вселились у надане їм приміщення і по
2007 рік постійно проживали у ньому , не
зважаючи на те, що мешкати у вказаному
гуртожитку було практично не можливо
через те, що воно було майже не придатне
для проживання. Під час проживання у
гуртожитку позивачі зробили за власні
кошти ремонт: змінили троє дверей,
замінили систему каналізації,
електричний лічильник та ін.. В під'їзді
будинку гуртожитку, де вони проживали,
крім них, ніхто більше не проживав. Коли
у житловому приміщенні, яке їм було
надане за ордером вже неможливо стало
проживати через відсутність в ньому
навіть елементарних умов для
проживання, а саме: було припинено
електропостачання гуртожитку,
відключено водопостачання та
водовідведення, опалення, то вони
змушені були тимчасово залишити місце
свого постійного проживання та
квартирувати за адресою: АДРЕСА_2

В грудні 2007 року позивачам стало
відомо, що гуртожиток передано
Межівській територіальній громаді в
особі виконкому Межівської селищної
ради і його капітально ремонтують та
переобладнують під житло. Тоді вони
почали звертатися за роз'ясненнями до
Межівської селищної ради і дізналися,
що після проведення реконструкції
гуртожитку кімнати, які знаходяться у
ньому будуть перерозподілені і вони не
будуть, мати права на проживання у цих
квартирах. Таким чином, вони фактично
залишились на вулиці без житла, маючи
на руках ордер на вселення у житлове
приміщення та будучи зареєстрованими у
вказаному гуртожитку.

Рішенням Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задоволені. Зобов'язано Межівську
селищну раду Дніпропетровської
області надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
житлове приміщення для проживання в
межах наявності житлового фонду та в
порядку черговості. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду частково змінити , а саме
виключити з ч. 2 його резолютивної
частині слова «в межах наявності
житлового фонду та в порядку
черговості».

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню
частково , а рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення по суті позовних вимог
виходячи з наступного.

Згідно до положень ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог , заявлених
у суді першої інстанції.

Однак , у відповідності до положень ч.3
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги
, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального або порушення норм
процесуального права , які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Так , відповідно до положень ст.. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи спір та ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції встановив , що позивачці
ОСОБА_3 було надано житлове приміщення
виконавчим комітетом Межівської
селищної ради , шляхом прийняття
рішення виконкомом Межівської
селищної ради № 123 від 20 жовтня 2000 року
«Про надання житлової площі та видачу
ордерів на квартири в АДРЕСА_1. На
підставі даного рішення ОСОБА_3 було
видано ордер на жиле приміщення від
20.10.2000 року ( ар. сп.8) , однак в цьому
ордері на зазначено , в яке саме
приміщення ( а ні номеру кімнати чи
квартири) , а ні зазначення , якої площі,
це приміщення в документі не вказано.

Позивачка ОСОБА_3 відповідно
зареєструвалася за вказаною в ордері
адресою, що підтверджується
ксерокопією паспорта, виданого на її
ім'я, в якому мається реєстраційний
штамп ( ар. сп. 48-50). Однак , номера
кімнати чи квартири також не зазначено.

Таким чином ОСОБА_3 зі своїм сином
ОСОБА_3 реалізувавши своє право на
отримання житла, вселились в
гуртожиток, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 Межівського району
Дніпропетровської області , згідно
виданого їм ордеру , однак вказати
номер житлового приміщення ( кімнати чи
квартири) вони не можуть . Дані
обставини знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні, є беззаперечними і
сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того , та
зазначив на це в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення , що сторони з
заявами про визнання недійсним вище
вказаного ордеру не звертались , а тому
вимоги позивачів про вселення до
житлового приміщення по АДРЕСА_1
являються обґрунтованими та
правомірними.

Однак , з такими позовними вимогами, а
саме про вселення їх до житлового
приміщення в АДРЕСА_1 позивачі до суду
не звертались , а просили в своїй
позовній заяві зобов»язати Межівську
селищну раду Межівського району
Дніпропетровської області надати їм
житлове приміщення для проживання. ( ар.
сп.2-6).

В резолютивній частині оскаржуваного
рішення ( ар. сп. 81-82) та в ухвалі того ж
суду про роз»яснення рішення від 15
жовтня 2013 року ( ар. сп. 91- 93) суд зазначає
на те , що Межівська селищна рада
зобов»язана надати позивачам житлове
приміщення для проживання у
відповідності до чинного житлового
законодавства в межах наявного
житлового фонду та в порядку
черговості.

Однак , з такими висновками суду
колегія суддів не погоджується.

Як було встановлено судом першої
інстанції та апеляційної інстанції
будівля АДРЕСА_1 була прийнята в
експлуатацію як закінчений об»єкт -
гуртожиток на 450 місць 25 листопада 1983
року та взята на бухгалтерський облік
Державним професійно-технічним
закладом « Межівське
професійного-технічне училище» та
знята з бухгалтерського обліку 22
вересня 2000 року згідно наказу
Міністерства освіти і науки України
від 14 вересня 2000 року № 111-2391.

Рішенням виконавчого комітету
Межівської селищної ради від 20 жовтня
2000 року № 120 будівля 4 по вул.. Сонячній
в смт. Межова була прийнята в
комунальну власність ( ар. сп. 7,9,145) .

Рішенням виконкому Межівської
селищної ради № 123 від 20 жовтня 2000 року
було, вирішено надати житлові
приміщення в житловому будинку (
бувшому гуртожитку ПТУ-76 ) громадянам
згідно поданих заяв , серед який за
номером 15 вказано ОСОБА_3 ( ар. сп. 152,153) ,
яка отримала вище вказаний ордер.

Однак, як вбачається з актів
обстеження будівлі колишнього
гуртожитку АДРЕСА_1 з квітня 2006 року по
липень 2007 року в двох під»їздах
вказаної будівлі ніхто не проживає ,
кімнати не збережені , в занедбаному
стані , вікна , двері вибиті ,речі
відсутні ( ар. сп.31-41 справи № 2-408/2011). В
третьому під»їзді збережені дві
кімнати , в них проживають сім»ї ОСОБА_5
та ОСОБА_6 Дані акти були предметом
розгляду Межівського районного суду
Дніпропетровської області справи №
2-408/2011 рік за позовом ОСОБА_3 до
Межівської селищної ради щодо
усунення перешкод користування
житловим приміщенням та вселення в
квартиру житлового будинку , яка була
витребувана судом апеляційної
інстанції та вивчена (справа № 2-408/2011
рік ар.сп.55-66). Рішенням Межівського
районного суду від 6 грудня 2011 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено. Таким чином встановлено ,
що позивачі в спірній будівлі на 2007 рік
не мешкали.

З матеріалів вище вказаної справи №
2-408/2011 рік вбачається , що з 2007 року була
проведена реконструкція гуртожитку
під житловий будинок для виділення
соціального житла ( ар. сп. 32).

В наступному , в 2008 році і далі,
виконавчий комітет Межівської
селищної ради розглядав заяви
громадян , що знаходилися на
квартирному обліку осіб , що
потребували отримання житла чи
поліпшення умов проживання та ставив
на квартирний облік громадян , які
бажали встати в таку чергу та після
завершення реконструкції буд. 4 по вул..
Сонячній в смт. Межове в 2011 році
розподілив наявні в ньому квартири
серед осіб , що перебували на черзі ( ар.
сп.45-47,54,91, 107-108 справи № 2-408/2011 рік).

Згідно до Витягу « Про державну
реєстрацію прав» ( ар. сп. 143,144)
Межівською селищною радою від імені
територіальної громади Межівської
селищної ради було отримано свідоцтво
про право комунальної власності на
підставі рішення Межівської селищної
ради від 9 вересня 2011 року.

Як вбачається з довідки Межівської
селищної ради від 16 вересня 2014 року № 884
відповідно до рішень виконавчого
комітету Межівської селищної раді від 1
лютого 2011 року № 11 , від 28 вересня 2011
року № 123 квартири у житловому будинку
по вул.. Сонячній 4 розподілені між
організаціями та установами смт.
Межова ( ар. сп. 141).

Згідно до інформації , що міститься в
архівній довідці від 26 вересня 2014 року
№ 52 наданій Межівською районною
державною адміністрацією ( ар.сп. 151)
позивачка ОСОБА_3 на квартирному
обліку за період з 1990 року по 2005 рік не
знаходилась. Тобто до отримання вище
вказаного ордеру вона на квартирний
облік не була зарахована , а після
отримання останнього - з такого обліку
не знімалась.

З довідки наданої Межівською селищною
радою 26 вересня 2014 року № 916 ( ар. сп. 154)
ОСОБА_3 з заявою щодо постановки її на
квартирний облік не зверталась і ,
окрім того, знаходиться за межами
території України починаючи з 2005 року і
по теперішній час.

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає за можливе ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог , а саме
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Так, відповідно до положень ст. 47
Конституції України громадянам , що
потребують соціального захисту , житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону.

Стаття 42 Житлового кодексу України
визначає основний принцип надання
житловий приміщень громадянам , а саме
надання житла громадянам , які
перебувають на квартирному обліку.
Питання , пов»язані з обліком громадян ,
які потребують поліпшення житловий
умов , регулюються постановою Ради
Міністрів УРСР і Української
республіканської ради профспілок « Про
затвердження Правил обліку громадян ,
які потребують поліпшення житловий
умов і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР» від 11 грудня 1984 року
та постановою КМУ « Про Єдиний
державний реєстр громадян , які
потребують поліпшення житловий умов»
від 11 березня 2011 року № 238 ; наказом
Міністерства регіонального розвитку
будівництва та житлово-комунального
господарства України « Про
затвердження форми подання інформації
до Єдиного державного реєстру громадян
, які потребують поліпшення житлових
умов» від 17 травня 2011 року № 47.

Після ухвалення оскаржуваного рішення
Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2013 року , відповідачем воно не було
оскаржено , а позивачам рекомендовано
надати пакет документів до виконавчого
комітету для внесення у списки
громадян на одержання житла та
поліпшення житлових умов і введення в
Єдиний державний реєстр громадян , які
потребують поліпшення житлових умов.
Однак , станом на 4 червня 2014 року
документів згідно затвердженого
переліку до Межівської селищної ради
не надходило.

Виходячи з вище наведеного оскаржуване
рішення слід скасувати і в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те , що
відповідачу на виконання
оскаржуваного рішення слід надати
житлове приміщення , оскільки позивачі
зареєстровані в АДРЕСА_1 , без огляду на
наявність житлового фонду та без
дотримання порядку черговості на
отримання житла , оскільки відповідач
повідомив позивачів про те , що
наявності житлового фонду не має , а
якщо така і з»явиться , то право на таке
житло виникне в порядку черговості
самі по собі не ґрунтуються на нормах
вищевказаного діючого законодавства ,
а тому не можуть бути підставами для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2013 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до Межівської селищної ради про
зобов'язання надання житлового
приміщення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення ,
однак може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
І.О.Петренко

Судді
С.П.Котушенко М.М.Романюк