Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року Кіцманський районний
суд Чернівецької області в складі
головуючого судді Мізюка В.М.,при
секретарі Токаренко О.В., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Бацей Т.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіцмань Чернівецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про розірвання договору
про участь у Фонді фінансування
будівництва та визнання недійсним
іпотечного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із
вищевказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 20.12.2006 року між нею та ЗАТ
КБ "Приватбанк" (правонаступником якого
являється - ПАТ КБ "Приватбанк") було
підписано договір №1 про участь у Фонді
Фінансування Будівництва згідно п.1.1
якого Довіритель (позивач) приймає
участь у фінансуванні будівництва
об'єкта, для чого перераховує кошти до
ФФБ в сумі та в порядку визначеного
розділом ІІІ договору про ФФБ, та
передає ці кошти в довірче управління
Управителю (відповідач), а Управитель
здійснює управління цими коштами в
інтересах Довірителя на умовах
визначених Договором та Правилами ФФБ,
перераховує кошти Забудовнику для
фінансування об'єкта будівництва, а
після виконання Довірителем всіх
зобов'язань перед Управителем
зобов'язується передати Довірителю
майнові права на отримання у власність
частки об'єкта будівництва - об'єкта
інвестування, за Договором №1 від
27.11.2006р., укладеним між Забудовником та
Управителем.

Згідно умов договору про участь у
ФФБ позивач виконала свої зобов'язання,
а саме: внесла кошти у ФФБ, а відповідач
в свою чергу переказав їх на рахунок
забудовника, що підтверджується
умовами кредитного договору №CVVPGB00000009
від 20.12.2006р. Однак відповідачем в
порушення своїх обов'язків, які
передбачені п.2.1.2 договору про ФФБ, не
видано Довірителю Свідоцтво про участь
у ФФБ. Позивач вважає, що вищенаведене є
істотним порушенням умов договору з
боку відповідача та відповідно до
статті 651 ЦК України, такі дії завдали
істотної шкоди позивачу, що значною
мірою позбавило того, на що вона
розраховувала при укладенні договору,
а в даному випадку - не отримала у
власність квартиру. На цих підставах
позивач просить розірвати договір №1
про участь у ФФБ.

Крім того, позивач вказує, що між
ним та відповідачем укладено договір
іпотеки №CVVPGB00000009 від 21.12.2006р., згідно п.6
якого предметом іпотеки є майнові
права на отримання у власність
нерухомого майна, будівництво якого
незавершене, а саме: квартири
будівельний номер за проектом два,
загальною площею 66,01 кв.м., що
розташований на першому поверсі
житлового комплексу (будинку) по
АДРЕСА_1. Згідно Закону України "Про
іпотеку" в редакції, чинній на момент
укладення договору іпотеки (редакція
від 12.05.2006 року), не було передбачено
такого предмету іпотеки, як "майнові
права". Тому, позивач вважає, що договір
іпотеки від 21.12.2006р., є недійсним,
оскільки його зміст суперечить актам
цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що у неї перед
відповідачем утворилася
заборгованість за кредитним договором
№CVVPGB00000009 від 20.12.2006р. На підставі цього
позивач просить зарахувати зустрічні
грошові вимоги щодо погашення
кредитного боргу за рахунок коштів, які
внесено позивачем для участі у ФФБ, і
які відповідно до Закону України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю"
підлягають поверненню позивачці.

У судовому засіданні позивач та
її представник позовні вимоги
підтримали повністю, просили їх
задовольнити.

Представник відповідача Бацей
Т.М. проти задоволення позову
заперечила, вказала, що неотримання
позивачем у власність об'єкт
інвестування - квартири, відбулося
через несплату позивачем кредитної
заборгованості за кредитним договором
№CVVPGB00000009 від 20.12.2006р. Щодо вимог про
зарахування зустрічних грошових вимог
та визнання договору недійсним, то на
думку відповідача такі вимоги є
безпідставними, оскільки позивачем
було пропущено строк, в межах якого
позивач міг звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права, оскільки перебіг строку
позовної давності почався з дня
підписанні спірних договорів, на думку
відповідача.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного:

Судом встановлено, що між
позивачем та відповідачем укладено
Кредитний договір №CVVPGB00000009 від
20.12.2006р., згідно якого позивач отримав
від відповідача кредитні кошти на суму
29500,00 доларів США строком до 18.12.2026 року.
Призначення кредиту - внесення коштів
згідно договору №1 про участь у Фонді
Фінансування Будівництва.

Відповідно, між сторонами також
було укладено договір №1 про участь у
Фонді Фінансування Будівництва,
відповідно до якого в порядку та на
умовах, визначених договором та
правилами ФФБ, Довіритель приймає
участь у фінансуванні будівництва
об'єкта будівництва, для чого
перераховує кошти до ФФБ в сумі та
порядку визначеному в розділі ІІІ
договору, та передає ці кошти в довірче
управління Управителю (відповідач), а
Управитель здійснює управління цими
коштами в інтересах Довірителя на
умовах визначених Договором та
Правилами ФФБ, перераховує кошти
Забудовнику для фінансування об'єкта
будівництва, а після виконання
Довірителем всіх зобов'язань перед
Управителем зобов'язується передати
Довірителю майнові права на отримання
у власність частки об'єкта будівництва
- об'єкта інвестування.

Між сторонами також було укладено
договір іпотеки №CVVPGB00000009 від 21.12.2006
року, згідно якого предметом договору є
надання Іпотекодавцем в іпотеку Майна,
зазначеного в п.7 договору, в
забезпечення виконання зобов'язань
Іпотекодавця перед Іпотекодержателем,
в силу чого Іпотекодержатель має право
в разі невиконання Іпотекодавцем
зобов'язань, забезпечених іпотекою,
одержати задоволення за рахунок
переданого в іпотеку Майна переважно
перед іншими кредиторами Іпотекодавця.
В забезпечення виконання
Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним
договором Іпотекодавець надав в
іпотеку майнові права на отримання у
власність, згідно договору №1 про
участь у ФФБ, нерухомого майна,
будівництво якого незавершене.

На виконання укладених договорів,
позивач вніс отримані кредитні кошти у
повному розмірі до Фонду Фінансування
Будівництва, а Управитель переказав
такі кошти на рахунок Забудовника, що
не заперечується сторонами та
відповідно до ст.61 ЦПК України не
потребує доказування.

Отже, між сторонами (позивачем та
ПАТ КБ "ПриватБанк") діють
правовідносини, які регулюються
спеціальним законом - Законом України
"Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю" від
19.06.2003 №978-IV (далі Закон №978-IV).

Крім того, суд зазначає, що до
даних правовідносин застосовується
Закону України "Про захист прав
споживачів", оскільки позивач є
споживачем послуг, наданих
відповідачем, і позивач скористався
такими послугами для власних
споживацьких, не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю, потреб.

Відповідно до ст.15 Закону №978-IV,
при укладенні договору про участь у ФФБ
довіритель обирає конкретний об'єкт
інвестування з переліку незакріплених
за іншими довірителями об'єктів
інвестування, що є у пропозиції
управителя. Цей об'єкт інвестування
управитель має закріпити за
довірителем на умовах Правил ФФБ. При
внесенні коштів довірителем до ФФБ
управитель зобов'язаний закріпити за
довірителем відповідну кількість
вимірних одиниць об'єкта інвестування
за поточною ціною вимірної одиниці
цього об'єкта інвестування та
одночасно внести відповідну
інформацію до системи обліку прав
вимоги довірителів ФФБ. Право вимоги на
відповідну кількість вимірних одиниць
об'єкта інвестування виникає у
довірителя з моменту передачі коштів в
управління управителю ФФБ.

Згідно ч.10 цієї статті, після
внесення довірителем коштів до ФФБ
управитель видає довірителю свідоцтво
про участь у ФФБ - документ, що
підтверджує участь довірителя у ФФБ. У
свідоцтві про участь у ФФБ обов'язково
мають бути зазначені такі дані: вид ФФБ;
дані довірителя: для фізичних осіб: для
громадян України - прізвище, ім'я, по
батькові, адреса постійного місця
проживання та ідентифікаційний номер у
Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; запланована
дата введення об'єкта будівництва в
експлуатацію (місяць і рік); сума
коштів, переданих довірителем в
управління управителю для зарахування
до ФФБ; кількість закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування; графік подальшого
внесення довірителем коштів до ФФБ;
витяг з договору про зобов'язання
забудовника перед управителем, який
діє в інтересах довірителів, щодо
спорудження об'єктів будівництва та
передачі у власність довірителям
об'єктів інвестування.

Згідно ч.11 і ч.12 цієї статті, у разі
зміни будь-яких даних, що зазначені у
свідоцтві про участь у ФФБ, свідоцтво
про участь у ФФБ підлягає заміні. У разі
відмови довірителя від участі у ФФБ
управитель виплачує довірителю кошти
на умовах цього Закону, Правил ФФБ і
договору про участь у ФФБ та вилучає у
довірителя свідоцтво про участь у ФФБ і
укладений з довірителем договір про
уступку майнових прав (за наявності).

Згідно п.2.1.2 договору про участь у
ФФБ, Управитель зобов'язаний видати
Довірителю Свідоцтво про участь у ФФБ
після внесення Довірителем коштів до
ФФБ, для підтвердження участі
Довірителя у ФФБ й закріплення за ним
визначеної кількості вимірних одиниць
об'єкта інвестування.

Судом встановлено та не
заперечується відповідачем, що після
внесення позивачем коштів до ФФБ,
відповідач не видав позивачу свідоцтво
про участь у ФФБ. При цьому, не находять
законодавчого обгрунтування
твердження відповідача про те, що
свідоцтво про участь у ФФБ не видане
позивачу в силу наявності кредитної
заборгованості позивача перед
відповідачем. Відповідно до
вищедосліджених судом норм права та
умов договору, момент видачі
Управителем Довірителю свідоцтва про
участь у ФФБ пов'язаний з моментом
внесення Довірителем коштів на рахунки
ФФБ, що позивач виконав, і не пов'язаний
з моментом погашення кредитної
заборгованості.

Крім того, судом було досліджено
Договір №1 від 30.11.2006 року, укладений
між забудовником - ПП "Володимир-Буд" та
ЗАТ КБ "Приватбанк", який регулює
взаємовідносини Управителя із
Забудовником щодо організації
спорудження об'єкту будівництва. В
пункті 3.1 даного договору зазначено, що
датою завершення будівництва об'єкта
будівництва є 01.11.2007 року. Пунктом 3.2
цього договору передбачено, що датою
введення Об'єкту будівництва в
експлуатацію та передачі об'єктів
інвестування установникам є 15.11.2007
року.

На даний час, об'єкт інвестування
не переданий у власність позивача,
об'єкт будівництва в експлуатацію не
введений, що ПАТ КБ "ПриватБанк" і не
спростовується.

Статтею 9 Закону № 978-IV
передбачено, що Управитель укладає із
забудовником договір, за яким
забудовник зобов'язується збудувати
один або декілька об'єктів будівництва,
ввести їх в експлуатацію в
установленому законодавством порядку
та передати об'єкти інвестування
установникам цього фонду у строки та на
умовах, визначених цим Законом,
Правилами фонду та договором
управління майном, а управитель
зобов'язується здійснювати
фінансування будівництва цих об'єктів
будівництва на умовах договору.
Договір між забудовником та
управителем ФФБ має обов'язково
містити зобов'язання забудовника після
закінчення будівництва передати
об'єкти інвестування у власність
довірителям ФФБ на умовах цього Закону
та Правил ФФБ.

Відповідно до п.2.1.1 договору про
участь у ФФБ, Управитель зобов'язаний
прийняти кошти від Довірителя в
управління та використовувати їх
відповідно до цільового призначення,
зазначеного в п.1.1. Для досягнення мети
управління коштами перерахувати
отримані кошти на фінансування
будівництва об'єкта будівництва,
визначеного Договором, відповідно до
порядку, узгодженого із Забудовником,
та здійснювати контроль за цільовим
використанням Забудовником отриманих
коштів, а також контролювати строки та
якість виконаних Забудовником
будівельних робіт.

Згідно ч.1 ст.18 Закону № 978-IV,
Управитель здійснює контроль за
дотриманням забудовником умов та
зобов'язань за договором з метою
своєчасного запобігання виникненню
ризикових ситуацій у процесі
будівництва внаслідок дій забудовника,
що можуть призвести до: змін технічних
характеристик об'єктів будівництва
та/або об'єктів інвестування;
погіршення споживчих властивостей
об'єктів будівництва та/або об'єктів
інвестування; зростання вартості
будівництва більше ніж на двадцять
відсотків; збільшення строків
будівництва більше ніж на дев'яносто
днів.

Крім того, аналогічні норми щодо
обов'язку Управителя здійснювати
контроль за дотриманням Забудовником
умов будівництва передбачені п.п.6.4.1,
6.4.2, 6.4.3 Договору №1 від 30.11.2006 року,
укладеного між забудовником та
управителем, а також п.4.15 Правил ФФБ
виду А, затверджених наказом по Банку
PR/8-2006-2 від 17.11.2006р.

З наведеного слідує, що на
забудовника покладено обов'язок
збудувати об'єкт інвестиції та ввести
його в експлуатацію, а відповідач - ПАТ
"ПриватБанк", виконує роль Управителя -
фінансової установи. При цьому суд
критично розцінює доводи представника
відповідача про те, що відповідач
виконав всі свої зобов'язання перед
позивачем, перерахувавши кредитні
кошти у ФФБ, а забудовник повинен
відповідати за порушення строків чи
якості об'єкта будівництва. Такі
твердження відповідача спростовуються
вищепроаналізованими нормами законів
та договірними умовами, згідно яких на
відповідача покладено обов'язок
контролю за дотриманням строків на
будівництві.

У відповідності до ч.4 ст.18 Закону
№ 978-IV, у разі порушення забудовником
строків спорудження об'єкта
будівництва або у разі неналежного
виконання управителем своїх
обов'язків, передбачених частиною
першою цієї статті, довіритель має
право вимагати від управителя
дострокового розірвання договору та
виплати йому коштів. Управитель
зобов'язаний виплатити довірителю
кошти у сумі, що визначається
відповідно до статті 20 цього Закону при
відмові довірителя від участі у ФФБ і
не може бути меншою за суму, внесену
довірителем до ФФБ. Довіритель не
сплачує управителю винагороду за
виплату йому коштів у разі, якщо
довіритель відмовляється від участі у
ФФБ з підстав, визначених цією
частиною.

З матеріалів справи вбачається,
що ПАТ КБ "ПриватБанк" не вживав заходів
щодо здійснення контролю за
будівництвом будинку.

За змістом ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язань настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК
України, договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Таким чином, позивач, уклавши
договір №1 від 20.12.2006 року та внісши
кошти до ФФБ у довірче управління ПАТ
КБ "ПриватБанк", розраховував отримати
житло у листопаді 2007 року, однак до
теперішнього часу позбавлений такого
права. Факт порушення строків
будівництва та введення в експлуатацію
об'єкту будівництва більше ніж на 90
днів є очевидним. За таких обставин суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог в частині розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, укладеного
між сторонами 20.12.2006 року.

Згідно ст. 601 ЦК України,
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Позивач заявив про зарахування
зустрічних вимог, просив зарахувати
суму вкладу в ФФБ, згідно договору №1
про участь у ФФБ від 21.12.2006 року, в
рахунок кредитної заборгованості
перед відповідачем за кредитним
договором №CVVPGB00000009 від 20.12.2006 року.

Судом встановлено, що позивач
отримав від відповідача кошти у
розмірі 29500,00 долларів США, які були
внесені до ФФБ без фактичної видачі
коштів на руки позивачу. ОСОБА_3
стверджує, що в перерахунку на день
судового розгляду справи сума внеску
до ФФБ еквівалентна 409783,73 грн. по курсу
Національного Банку України станом на
27.08.2014 року.

Заочним рішенням Кіцманського
районного суду Чернівецької області по
справі №2-198/10р. від 12.01.2010 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
у ОСОБА_3 існує заборгованість перед
ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 32585,49 доларів
США, з яких 28322,12 доларів США - сума
основної заборгованості. Відповідно до
курсу долара США до гривні України за
даними Національного Банку України
станом на дату винесення рішення від
12.01.2010 року, сума заборгованості
складає 260374,35 грн.

Іншим рішенням Кіцманського
районного суду Чернівецької області по
справі №2-1365/12 від 15.07.2014 року вирішено
питання про стягнення з позивача
кредитної заборгованості за кредитним
договором №CVVPGB00000009 від 20.12.2006р. на суму
396756,38 грн.

Згідно ч.4 ст.18 Закону № 978-IV,
управитель зобов'язаний виплатити
довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.

Згідно ч.6 ст.20 Закону № 978-IV, сума
коштів, що підлягає виплаті довірителю,
визначається управителем, виходячи з
кількості закріплених за довірителем
вимірних одиниць об'єкта інвестування
та поточної ціни вимірної одиниці
цього об'єкта інвестування станом на
день відкріплення від довірителя
об'єкта інвестування.

Керуючись вищенаведеними
статтями Закону, суд зобов'язав
відповідача надати інформацію про
вартість 100% вимірних одиниць об'єкта
інвестування - квартири загальною
площею 66,01 кв.м., що розташована на
першому поверсі житлового комплексу
(будинку) по АДРЕСА_1, станом на дату
розгляду справи.

Відповідно до пояснень
відповідача від 03.09.2014 року, відповідач
вказав, що не володіє на даний час
інформацією, яка необхідна для
визнання поточної вартості вимірних
одиниць об'єкта інвестування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач не надав суду доказів,
які би спростовували твердження
позивача про поточну вартість 100%
вимірних одиниць об'єкта інвестування
за спірним договором про участь у ФФБ,
проти розрахунків позивача не
заперечив. Суд встановив, що розрахунки
позивача щодо суми вкладу до ФФБ
грунтуються на даних Національного
Банку України щодо офіційного курсу
долара США по відношенню до
національної валюти.

Суд звертає увагу, що у позивача
існує заборгованість перед
відповідачем на суму 260374,35 грн., згідно
заочного рішення суду від 12.01.2010 року,
та на суму 396756,38 грн., згідно рішення
суду від 15.07.2014р. Суд вважає, що в
порядку зустрічного зарахування
подібних грошових вимог повинно бути
зарахована спочатку заборгованість,
яка виникла раніше, тобто за рішенням
суду від 12.01.2010 року на суму 260374,35 грн. -
дана заборгованість вважається
погашеною за рахунок суми вкладу
позивача до ФФБ. Решту суми вкладу
позивача до ФФБ (409783,73 - 260374,35 грн. = 149409,38
грн.) зарахувати в рахунок часткового
погашення заборгованості позивача
перед відповідачем згідно рішення суду
від 15.07.2014р. Сума заборгованості, що
залишилася у позивача перед
відповідачем після зарахування
зустрічних грошових вимог в розмірі
247347,00 грн., згідно рішення суду від
15.07.2014р., вважається непогашеною і суд
вважає, що її стягнення не повинно
вирішуватися в даному судовому
процесі. Суд
встановлює, що є необгрунтованим
твердження відповідача про те, що строк
повернення позивачу суми вкладу не
настав, оскільки у відповідності до ч.7
ст.20 Закону №978-IV сума коштів, яка
підлягає поверненню довірителю у
випадках, передбачених частинами
четвертою - шостою цієї статті,
повертається довірителю протягом п'яти
днів після здійснення управителем
наступної повної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта будівництва в
експлуатацію.

Як вбачається зі змісту даної
норми права, вона застосовується до
випадків припинення договору про
участь у ФФБ з підстав, передбачених
частинами четвертою - шостою статті 20
Закону № 978-IV. Разом з тим, підстави для
розірвання спірного договору №1 про
участь у ФФБ випливають з ч.4 ст.18 цього
Закону.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.7 ст.20 Закону № 978-IV, у разі
дострокового припинення управління
майном забудовник, на вимогу
управителя ФФБ виду А, зобов'язаний у
визначений Правилами ФФБ строк
перерахувати на рахунок ФФБ кошти для
подальшої виплати довірителю.
Відповідно до пункту 5.7 договору №1 від
30.11.2006р., укладеного між забудовником та
відповідачем, у випадку дострокового
припинення управління майном та
зменшення обсягу підтвердженого
замовлення на будівництво забудовник
зобов'язаний негайно перерахувати на
рахунок ФФБ кошти для подальшого
повернення довірителю. Обов'язок щодо
негайного повернення коштів також
передбачений пунктом 4.13 Правил ФФБ
виду А, затверджених наказом по Банку
PR/8-2006-2 від 17.11.2006р.

Керуючись ст.530 ЦК України, суд
приходить до висновку, що обов'язок
негайного виконання повернення
позивачу суми коштів вкладу до ФФБ
випливає із договору.

Вимоги щодо визнання договору
іпотеки недійсним також підлягають до
задоволення з наступних підстав:

Відповідно до п.6 договору іпотеки
№CVVPGB00000009 укладеного 21.12.2006 року між
ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "ПриватБанк"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк"), в забезпечення виконання
Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним
договором Іпотекодавець надав в
іпотеку майнові права на отримання у
власність, згідно договору №1 про
участь у ФФБ, нерухомого майна,
будівництво якого незавершене, а саме:
квартири будівельний номер за проектом
2 (два), загальною площею 66,01 кв.м., що
розташована на 1 (першому) поверсі
жилого комплексу (будинку) АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 року
№9, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України). Відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

На момент укладення договору
іпотеки від 21.12.2006 року зазначені
правовідносини регулювалися Законом
України "Про іпотеку" в редакції від
12.05.2006 року. Згідно ст.5 цього Закону в
редакції, чинній на момент укладення
договору іпотеки, предметом іпотеки
можуть бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності; нерухоме майно може
бути відчужене іпотекодавцем і на
нього відповідно до законодавства може
бути звернене стягнення; нерухоме
майно зареєстроване у встановленому
законом порядку як окремий виділений у
натурі об'єкт права власності, якщо
інше не встановлено цим Законом.
Предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Нерухоме майно передається в іпотеку
разом з усіма його приналежностями,
якщо інше не встановлено іпотечним
договором. Предметом іпотеки може бути
право оренди чи користування нерухомим
майном, яке надає орендарю чи
користувачу право будувати, володіти
та відчужувати об'єкт нерухомого майна.

Водночас поняття «іпотека майнових
прав» і регулювання відносин при
передачі в іпотеку майнових прав у
цьому Законі відсутні. Стаття 5 Закону
України «Про іпотеку» не визначала
майнові права як предмет іпотеки
станом на 21.12.2006 рік. Майнові права на
об'єкт незавершеного будівництва
віднесені до предмета іпотеки згідно
із Законом України від 25 грудня 2008 року
№ 800-VI «Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», яким були внесені зміни
до законодавчих актів України, у тому
числі Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція
зроблена Верховним Судом України у
постанові від 15.05.2013р. та постанові від
30.01.2013р.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України, Рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи вищенаведене,
керуючись ст.215 ЦК України, де зазначено
підстави недійсності правочину, а саме:
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою
та шостою ст.203 ЦК України, згідно яких
зміст правочину не можу суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, суд вбачає, що
зміст договору іпотеки №CVVPGB00000009
укладеного 21.12.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ
КБ "ПриватБанк" суперечить положенню
Закону України "Про іпотеку" в редакції,
яка була чинна на момент укладення
договору іпотеки (від 12.05.2006 року).

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Пункт 28 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 06.11.2009 року №9 вказує, що
перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно п.12 роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів" №5 від
12.04.1996 року, у справах за позовами про
захист прав споживачів, порушених
внаслідок недостовірної або неповної
інформації про товар (роботу, послугу)
чи недобросовісної його реклами, суд
має виходити з припущення, що у
споживача немає спеціальних знань про
властивості та характеристики
продукції, яку він придбаває. Суд
виходить з того, що через відсутність
спеціальних знань у позивача, йому не
було відомо про недійсність договору
іпотеки на дату підписання договору.

Судом було задоволено клопотання
позивача та зобов'язано відповідача
подати до суду договір №1, укладений
30.11.2006 року між забудовником та
відповідачем, а також Правила ФФБ виду
А, затверджені наказом по Банку від
17.11.2006 року. Із змістом документів
позивач ознайомився в судовому
засіданні 21.08.2014 року, до цього моменту
позивачу не було відомо що умов
договорів між забудовником та
відповідачем, зокрема щодо строків
будівництва.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону
України "Про захист прав споживача", за
наявності у роботі (послузі) істотних
недоліків споживач має право вимагати
розірвання договору та відшкодування
збитків. Зазначені вимоги можуть бути
пред'явлені споживачем протягом
строків, передбачених
нормативно-правовими актами та
нормативними документами, умовами
договору, а в разі відсутності таких
строків - протягом десяти років.

Крім того, оспорювані договори
станом на дату ухвалення рішення суду є
діючими, правовідносини за ними не
припинені, строк давності за правом
вимоги про стягнення предмету іпотеки
не минув.

Тому посилання представника
відповідача щодо пропуску позивачем
строку позовної давності, який почався
з моменту підписання оспорюваного
договору є безпідставними та
необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 18, 20 Закону України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю", ст.5
Закону України "Про іпотеку" в редакції
від 12.05.2006 року, ст.ст. 203, 215, 530, 611, 629, 651 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 215-215, 218, 223,
292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Розірвати договір №1 про участь у
Фонді фінансування будівництва
укладеного 20.12.2006 року між ОСОБА_3 та
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк "ПриватБанк" в особі
директора Західного головного
регіонального управління Блащука
Ореста Романовича.

Визнати недійсним договір
іпотеки №CVVPGB00000009 укладений 21.12.2006 року
між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
"ПриватБанк".

Зарахувати зустрічні однорідні
грошові вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до
ОСОБА_3 щодо повернення кредитних
коштів за кредитним договором
№CVVPGB00000009 від 20.12.2006 року та вимог
ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо
повернення суми вкладу до Фонду
фінансування будівництва за договором
№1 про участь у Фонді фінансування
будівництва від 21.12.2006 року, - на суму
409783,73 грн.

Стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а в
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя :