АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/6226/12
Номер провадження 22-ц/786/3369/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Абрамова П.С., Панченка О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя та
стягнення грошової компенсації.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з вказаним позовом
та просила про поділ майна, набутого за
час шлюбу з відповідачем ОСОБА_1, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
та стягнення на її користь суми
сплачених за відповідача комунальних
платежів у розмірі 2 970 грн. 54 коп.

Рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 16 травня 2013
року позов задоволено частково.

Поділено набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2
за час шлюбу майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

Передано ОСОБА_1 та визнано за ним право
власності на 11/25 частин домоволодіння
по АДРЕСА_3.

Передано ОСОБА_1 та визнано за ним право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибну ділянку),
кадастровий номер :06:003:0244 площею
266 кв.м., що розташована за вказаною
адресою

Передано ОСОБА_1 та визнано за ним право
власності на кіоски, призначені для
роздрібної торгівлі, розташовані в м.
Кременчуці Полтавської області за
адресою: АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_6.

Передано ОСОБА_2 та визнано за нею право
власності на автомобіль марки «GEELY
MR-7151A», тип легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1,
2007 року випуску.

Припинено за ОСОБА_1 право власності на
1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Передано ОСОБА_2 вказану 1/3 частину
квартири, належну ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 15.06.2010 р., виданого згідно з
розпорядженнями Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області №
11858/2 від 26.09.2003 р., № 09-6/821 від 09.06.2010 р. та
визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
компенсацію за сплачені комунальні
послуги за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
в сумі 2 970 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору в сумі 3219 грн. та витрат на
проведення судових експертиз в сумі 5 844
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З даним рішенням в частині визнання
зазначеного майна об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та його розподілу між сторонами не
погодився відповідач по справі ОСОБА_1,
який посилаючись в апеляційній скарзі
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду першої інстанції змінити.
Присудити йому та визнати за ним право
власності на 11/25 частин домоволодіння
по АДРЕСА_3, присудити ОСОБА_2 та визнати
за нею право власності на автомобіль
«GEELY MR-7151 A», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року
випуску, в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи апеляційної скарги, законність
та обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційного оскарження, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п.
3, 4 ЦПК України за результатами
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, встановивши
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
або неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права, апеляційний суд скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове рішення по суті заявлених
вимог.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується доказами по справі, що
з 09 вересня 1991 року по 20 липня 2010 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, під час якого було придбано
спірне майно.

Зокрема, за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 28 травня
2008 року ОСОБА_1 придбав 11/25 частин
домоволодіння по АДРЕСА_3, 14/25 частин
якого належало йому на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування від 31 січня 2004 року (т. 1 а.с.
108-109, 69).

За договором купівлі-продажу № 29-04/05
від 29 квітня 2005 року ОСОБА_1, діючи як
приватний підприємець, придбав кіоски,
призначені для роздрібної торгівлі
пивом, у тому числі: по АДРЕСА_4, по
АДРЕСА_5, по АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 77-80).

15 грудня 2007 року за договором
купівлі-продажу з розстроченням
платежу ОСОБА_2 було придбано
автомобіль «GEELY MR-7151 A», легковий седан,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску (т. 1 а.с. 15-60).

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ПП
№ 202634, виданого на підставі рішення 20
сесії 4 скликання Автозаводської
районної ради від 25.08.2005 р., ОСОБА_1 набув
право власності на земельну ділянку
кадастровий номер :06:003:0244 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) площею 266
кв.м., яка розташована по АДРЕСА_3 (т. 1
а.с. 67).

Постановляючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що
вищезазначене майно є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та підлягає поділу між сторонами в
судовому порядку, оскільки
домовленості про поділ спільного майна
сторони не досягли.

Одночасно, зважаючи на те, що в
результаті поділу майна подружжя
ОСОБА_1 стає одноособовим власником
домоволодіння АДРЕСА_3, суд з
урахуванням майнового стану сторін та
житлових інтересів ОСОБА_2 визнав за
можливе в рахунок належної ОСОБА_2
компенсації за частку у спільному
майні подружжя передати у власність
позивачки належну відповідачеві 1/3
частку у квартирі АДРЕСА_1, право
спільної часткової власності на яку в
рівних частках - по 1/3 частки кожний
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули в
порядку приватизації державного
житлового фонду на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
органом приватизації 15 червня 2010 року
згідно з розпорядженнями від 26 вересня
2003 року № 11858/2 та від 09 червня 2010 року №
09-6/821 (т. 1 а.с. 9).

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погодитися не
може з огляду на наступне.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто,
застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК
України) та визнаючи право спільної
сумісної власності подружжя на майно,
суд повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів
норма ст. 60 СК України вважається
правильно застосованою.

Стаття 57 СК України визначає перелік
видів особистої приватної власності
одного із подружжя та підстави її
набуття.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК
України, ст. 52 ЦК України майно
приватного підприємства чи фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Інший з подружжя має право тільки на
частку одержаних доходів від цієї
діяльності.

Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Вказане зазначено в п. 18-2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», доповненим
постановою Верховного Суду № 2 від
19.03.2010 р., п. 29 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №
11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13, яка
у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

У порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України під час ухвалення
оскаржуваного рішення суд першої
інстанції вказаних правових висновків
не врахував, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, придбані ОСОБА_1, як
фізичною особою-підприємцем,
торгівельні кіоски для здійснення
підприємницької діяльності, а також
одержані ним в приватну власність
шляхом приватизації земельна ділянка
по АДРЕСА_3 та 1/3 частка квартири
АДРЕСА_1 не є об'єктами спільної
сумісної власності подружжя, які
підпадають під регулювання ст.ст. 60, 61
СК України, а отже, не підлягають поділу
за правилами, встановленими ст.ст. 69-71
СК України та ст. 372 ЦК України.

Крім того, як роз'яснено у п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції зазначених вимог
закону не врахував та безпідставно
присудив сторонам майно, що не підлягає
поділу.

Колегія суддів також находить
необґрунтованим рішення суду першої
інстанції і в частині припинення права
власності ОСОБА_1 на 1/3 частку чотирьох
кімнатної квартири АДРЕСА_1, передачу
належної відповідачеві частки у
спільному майні позивачці ОСОБА_2 та
визнання за нею права на 2/3 частки
квартири в порядку компенсації її
частки при поділі спільного майна
подружжя.

Право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду
лише з підстав, передбачених ст. 365 ЦК
України, проте таких обставин по справі
не встановлено і суду не доведено.

Положення ст.ст. 60, 61, 69-71 СК України не
поширюються на житло, набуте одним із
подружжя під час шлюбу внаслідок
приватизації державного житлового
фонду.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині визнання спільною сумісною
власністю подружжя та поділу
торгівельних кіосків та земельної
ділянки, припинення права ОСОБА_1 та
відповідно визнання права ОСОБА_2 на
частку у квартирі, яке було набуте з
інших правових підстав та не підлягає
поділу між подружжям, слід скасувати з
постановленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому в силу
ч. 1 ст. 303 ЦПК України судовою колегією
не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2013 року в частині визнання
спільною сумісною власністю подружжя
та поділу між сторонами: кіосків,
призначених для роздрібної торгівлі,
розташованих в АДРЕСА_4; по АДРЕСА_5; по
АДРЕСА_6, та земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної
ділянки), кадастровий номер
:06:003:0244 площею 266 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_3, а також в
частині припинення за ОСОБА_1 права
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
та передання даної частки ОСОБА_2 з
визнанням за нею права власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1 - скасувати та
постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
П.С. Абрамов

О.О. Панченко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко