Справа №: 398/2232/14-цРІШЕННЯ
Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді
при секретарі - Соловйовій Л.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Олександрії цивільну
справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_1
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
позивач звернулася до суду з
позовною заявою, де просить визнати
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, втратившими право
користування житловим приміщенням в
Позов мотивує тим, що згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 23.04.2013 року, вона є
власницею квартири АДРЕСА_1. Проте, в її
квартирі зареєстровані відповідачі,
але фактично не проживають там з 2011
На теперішній час дана квартира
потрібна їй для особистого проживання,
але той факт, що там зареєстровані
відповідачі, порушує її право на свій
розсуд володіти, користуватись та
розпоряджатись належним їй майном.
Посилаючись на ст., ст. 317, 319, 383, ч.2
ст.405 ЦК України просить з врахуванням
того, що відповідачі, як члени сім'ї, не
користується спірним житлом понад один
рік без поважних причин, визнати їх
втратившими право користування
житловим приміщенням, яке належить їй
Позивач свої вимоги підтримала та
пояснила, що вона є студенткою училища
№33, отримує стипендію 800 грн.
Відповідачка це її матір, яка згідно
рішення суду від 24.04.2012 року позбавлена
щодо неї батьківських прав та проживає
в с.Трудовка, а відповідач є її братом,
який фактично проживає з дружиною та
дитиною в с.Цибулево. Квартира АДРЕСА_1
власністю її бабусі, яка заповіла їй
дану квартиру. В 2010 році бабуся померла.
23.04.2013 року вона отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом.
Отримуючи стипендію, вона одна
проводить оплату комунальних послуг та
не може оформити субсидію, так як в
квартирі зареєстровані відповідачі.

Відповідачі явились в судове
засідання 24.06.2014 року, при цьому
ОСОБА_1 повідомив суд, що не проживає в
спірній квартирі з липня 2012 року,
отримав позовну заяву з додатками
фактично перед судом і просить надати
йому строк для підготовки до судового
розгляду. Суд клопотання відповідача
задовольнив та оголосив по справі
перерву. 01.07.2014 року на розгляд справи
відповідачі не явились, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомили. Суд ухвалив, у
відсутності відповідачів розглянути
справу та ухвалити рішення на підставі
наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення позивачки,
свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню. Відповідно до
ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9
ЖК України).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатись цією власністю на свій
розсуд продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 23.04.2013 року, є
власницею квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 13, 14).

З пояснень позивачки в судовому
засіданні та з позовної заяви
вбачається, що відповідачі
зареєстровані в даному будинку, як
члени сім'ї попереднього власника.

Згідно пояснень позивачки та свідка,
відповідачка тривалий час не проживає
в спірній квартирі, а живе в с.Трудовка
Олександрійського району
Кіровоградської області, що також
підтверджується її заявою, яку вона
подавала 25.09.2006 року директору «Джерело
життя», щоб забрати сина на постійне
місце проживання в село (а.с.48).
Відповідач не проживає в квартирі з
літа 2012 року, про що він повідомив суд
сам, що також підтверджується
показаннями свідка.

Відповідачі як члени сім'ї були
зареєстрована у спірній квартирі за
вищевказаною адресою ще попереднім
власником, бабусею позивачки. Зважаючи
на цю обставину, позивач вимушена
сплачувати за них всі комунальні
платежі та нести витрати по утриманню
квартири. Даних про те, що вони всі
ведуть спільне господарство, до суду
не надано.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачі були зареєстровані в
квартирі, яка є власністю позивачки ще
попереднім власником та ця обставина
перешкоджає позивачці вільно, на свій
розсуд, розпоряджатися належною їй на
праві приватної власності квартирою,
відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Особа має право на захист порушеного
права у спосіб визначений законом або
договором. Способи захисту цивільних
прав та інтересів судом встановлені ч.2
ст. 16 ЦК України.

Членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку
ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі є
членами сім'ї власника, але не
проживають в квартирі АДРЕСА_1 понад
один рік та не звертались до суду з
заявою про усунення перешкод в
користуванні цим жилим приміщенням.

Враховуючи відсутність відповідачів
за місцем реєстрації понад один рік,
без поважних причин та відсутність
іншої домовленості між власником
житлового приміщення та відповідачами,
суд вважає, що маються підстави для
визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження. Реєстрація
відповідачів в помешканні за
вищевказаною адресою, фактично
перешкоджає позивачці в реалізації її
прав власника жилого приміщення, яке
підлягає відновленню шляхом визнання
відповідачів такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням з
підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК
України

Відповідно до ст. 7 Закону України від
11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Згідно ст..88 ЦПК України, оскільки
позовні вимоги задоволені, то з
відповідачів на користь позивачки
підлягає стягненню сплачений нею
судовий збір в рівних долях, по 121,80 грн.
з кожного.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215,
218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, втратившими право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 у відшкодування
сплаченого судового збору по 121,80 грн. з
кожного.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: