АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4930/14
Головуючий 1 інст.: Артакова Л.О.
Справа № 2-4434/07
Доповідач: Хорошевський О.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів:
Зазулинської Т.П., Кругової С.С.
при секретарі -
Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 28 грудня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
виконкому Червонозаводської районної
ради м. Харкова про визнання права
власності, -

встановила:

У грудні 2007 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом в якому просила визнати
за нею право власності на самочинне
добудови.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що є власником АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 17.01.2007 року.

У 2001-2002 роках її батько, спадкоємицею
якого вона є, добудував до будинку за
зазначеною адресою житлову прибудову,
а також добудував сарай. У 2007 році він
помер.

Рішенням виконкому Червонозаводського
районної ради м. Харкова № 241 від 03.04.2007
року визнано можливим збереження
прибудов до житлового будинку літ. «А-1»
та надвірних будівель та рекомендовано
звернутись до суду для визнання права
власності.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 грудня 2007 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на самовільні
прибудови до житлового будинку літ
«А-1» та надвірні будівлі, а саме:
прибудови літ. «А4-1», літ. «а-8», літ.
«А5-1», літ. «А-10», літ. «а-9», сараї літ.
«С», літ. «Ф», лазню літ. «Х», гараж літ.
«у», переобладнане приміщення 4-5.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Скарга містить посилання на те, що
ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки
площею 0,0356 га за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
30.11.2011 року.

Домоволодіння належне ОСОБА_3
знаходиться поряд з земельною ділянкою
ОСОБА_1 ОСОБА_3 незаконно заволоділа
частиною земельної ділянки ОСОБА_1, що
підтверджено рішенням апеляційного
суду Харківської області від 28.05.2014
року.

У оскаржуваному рішенні суд не вказує
кому належить земельна ділянка на якій
здійснено самочинне будівництво. До
участі у справі не залучено Харківську
міську раду.

Оскаржуваним рішенням порушуються
права ОСОБА_1 оскільки частину
будівель, на які визнано за ОСОБА_3
право власності знаходиться на
земельній ділянці належної апелянту.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням виконкому Червонозаводської
районної ради м. Харкова від 03.04.2007 року
№ 241 визнано можливим збереження
самовільно збудованих прибудов до
житлового будинку літ. «А-1» за адресою:
АДРЕСА_2.

Це будівництво здійснено ОСОБА_4,
спадкоємицею якого є ОСОБА_3

Згідно технічного висновку стан
будівельних конструкцій дозволяє
подальшу експлуатацію самовільних
прибудов до житлового будинку та
надвірних будівель.

За таких обставин, посилаючись на ст. 376
ЦК України суд визнав за позивачем
право власності на об'єкти
самовільного будівництва.

Однак повністю з таким висновком
погодитись не можна.

За правилами ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила
самовільне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй виділена для цієї
мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під вже збудоване нерухоме майно.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції на зазначені вимоги уваги не
звернув та не з'ясував кому належить
земельна ділянка на якій здійснено
самовільне будівництво і чи надавалась
ця земельна ділянка позивачу або її
померлому батьку за його життя для
забудови.

Згідно державного акту серії ЯЖ № 462917,
виготовленого 10 березня 2009 року ОСОБА_3
набула право власності на земельну
ділянку площею 0,0751 га за адресою:
АДРЕСА_2( а.с. 69).

Право власності на земельну ділянку
площею 0,0356 газа адресою: АДРЕСА_1 набуте
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 листопада 2011 року
(а.с. 70).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 28 травня 2014
року встановлено порушення права
власності земельної ділянки ОСОБА_1 та
усунуто перешкоди у здійсненні цього
права, зобов'язано ОСОБА_3 привести
фактичну межу належної їй земельної
ділянки відповідно до висновків
судової будівельно- технічної
експертизи шляхом проведення
фактичних меж земельних ділянок сторін
до державних актів та перенести
частину сараю літ. «Ф» та льоху «Р», що
знаходиться на належній ОСОБА_1
земельній ділянці (а.с. 36-39).

Зазначене свідчить про те, що сарай літ.
«Ф» збудовано на земельній ділянці, яка
не надавалась позивачу або її батькові
під забудову і на час апеляційного
розгляду справи належить ОСОБА_1, яка
заперечує проти визнання за ОСОБА_3
права власності на нього.

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1
не може бути задоволена у повному
обсязі, оскільки скаржником не
доведено яким чином визнання за ОСОБА_3
права власності на інші споруди
стосується її прав чи інтересів.

Оскільки судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи оскаржуване
рішення підлягає зміні з підстав,
передбачених п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч.
1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 грудня 2007 року
змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

У задоволенні позовних вимог в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
самовільно збудований сарай літ. «Ф»,
плоцею 26,9 кв.м. відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: