МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
18.11.2014 року          Справа № 370/2439/14-ц
Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
Київської області справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний банк «Укргазбанк» до
ОСОБА_1 про надання повноважень, -
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний банк «Укргазбанк», (далі
– позивач, банк, ПАТ «Укргазбанк»),
звернулося до суду із вказаним позовом,
в якому просило надати йому
повноваження на реєстрацію за
іпотекодавцем - ОСОБА_1, (далі –
відповідач) права власності предмету
іпотеки: земельної ділянки площею 0,25
розташована за адресою: Київська
область, Макарівський р-н, с Людвинівка,
вул. Польова; земельної ділянки площею
яка розташована за адресою: Київська
область, Макарівський р-н, с.Людвинівка,
вул. Польова, а саме надати право
отримувати в установах, організаціях,
підприємствах незалежно від форм
власності та підпорядкування будь-яких
довідок та документів щодо предмету
іпотеки, отримувати дублікати
правоустановчих документів з
відповідних установ, здійснювати
будь-які платежі за ОСОБА_1, отримувати
будь-які документи, довідки, витяги з
реєстру речових прав на нерухоме майно,
здійснювати інші дії необхідні для
реєстрації права власності в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно. Також банк просив
стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 27 грудня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
акціонерний банк «Укргазбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1, було
укладено Кредитний договір №502-Ф/07
(далі - кредитний договір), згідно з яким
банком було надано позичальнику кредит
грудня 2007 р., по 26 грудня 2017 р., зі
сплатою процентів за користування
кредитом виходячи з 12,9% річних.
В забезпечення виконання зобов’язань
за кредитним договором, 27 грудня 2007
року між банком та позичальником був
укладений договір іпотеки без
оформлення заставної № б/н,
засвідчений нотаріально,
зареєстрований в реєстрі за № 934
(надалі - договір іпотеки).
Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки
предметом іпотеки є нерухоме майно:
-          земельна ділянка загальною
площею 0,25 га, кадастровий номер
адресою: Київська область,
Макарівський р-н, с.Людвинівка, вул.
Польова, що належить позичальнику на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідченого 27
грудня 2007 року ОСОБА_2, приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу за реєстровим
№930, зареєстрованого в Державному
реєстрі правочинів 27 грудня 2007 року
(надалі - договір купівлі-продажу;
-          земельна ділянка загальною
площею           0,25 га, кадастровий
адресою: Київська область,
Макарівський р-н, с.Людвинівка, вул.
Польова, що належить позичальнику на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідченого 27
грудня 2007 року ОСОБА_2, приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу за реєстровим
№926, зареєстрованого в Державному
реєстрі право чинів 27 грудня 2007 року
(надалі - договір купівлі-продажу 2).
Відповідно до умов договорів
купівлі-продажу та іпотечного договору
вказані договори є підставою для
відведення земельних ділянок в натурі
(на місцевості) і видачі власнику (новим
власникам - відповідачу) державних
актів на право власності на земельну
ділянку; право власності на набуті
земельні ділянки виникає у покупця
згідно чинного законодавства.
Банк в повному обсязі виконав взяті на
себе зобов’язання за кредитним
договором та надав позичальнику
кредитні кошти у встановленому
У зв’язку з невиконанням
позичальником взятих на себе
зобов’язань за кредитним договором,
банк звернувся з позовом до
Макарівського районного суду
Київської області, який заочним
рішенням від 16 жовтня 2009 року по справі
№ 2/949/09 стягнув з позичальника на
користь банку заборгованість у розмірі
47222 доларів США 62 центи та 14420,25 грн, та
1700 грн., судового збору.

Згідно з листом управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області № 01-12/1376 від
24.06.2014 p., станом на 01.01.2013 р., земельна
ділянка кадастровий номер :01:026:0007
рахується за ОСОБА_3, а ділянка
кадастровий номер :01:026:0008
рахується за ОСОБА_4, тобто за
попередніми власниками земельних
ділянок.

Таким чином, позичальник свій обов'язок
щодо державної реєстрації права
власності на земельні ділянки, що
передані в іпотеку банку, не виконав.

25 липня 2014 р., банк звернувся до
позичальника з вимогою в 30-денний строк
в добровільному порядку зареєструвати
право власності на земельні ділянки, що
передані в іпотеку банку, у відповідних
реєстраційних органах та надати
оригінали цих документів до банку, але
зазначена вимога позичальником в
добровільному порядку не була
виконана.

Банк вказував, що статтею 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначені підстави для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, зокрема п. 5 ч. 1 передбачено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до п 2.5 договору іпотеки
іпотекодавець надає свою згоду на
обов’язкове укладання довіреності у
випадку прострочення сплати вимог за
кредитним договором, відповідно до
якої іпотекодержатель отримує право:

-          реалізувати предмет
застави шляхом укладання договору
купівлі-продажу з будь-якою третьою
особою (особами);

-          представляти інтереси у
всіх підприємствах, установах,
організаціях незалежно від форм
власності з питань здійснення всіх
необхідних дій та отримання всіх
необхідних документів для реалізації
майна;

-          здійснювати всі необхідні
дії, пов’язані з реалізацією майна -
підписувати правочини, подавати заяви,
скарги, отримувати грошові кошти,
довідки та інші документи.

Позичальник не виконує обов’язок щодо
реєстрації права власності на предмет
іпотеки, визначений Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», що в
свою чергу унеможливлює реалізацію
права банку як іпотеко держателя на
виконання судового рішення шляхом
примусового стягнення заборгованості
за рахунок предмету іпотеки.

Для подальшого опису та реалізації
предмету іпотеки, банк змушений
звернутися до суду з позовом про
надання банку повноважень на вчинення
необхідних юридичних дій, пов’язаних з
оформленням та реєстрацією за
відповідачем права власності на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

В судове засідання представник банку
не з’явився, подав суду заяву за якою
просив суд розглянути справу у його
відсутність, проти ухвалення заочного
рішення суду не заперечив.

Відповідач у судове засідання не
з’явився, причини неявки суду не
повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, у
зв’язку із чим суд ухвалив заочно
розглянути справу.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

27 грудня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством акціонерний
банк «Укргазбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк «Укргазбанк» та
ОСОБА_1, було укладено Кредитний
договір №502-Ф/07, згідно з яким банком
було надано позичальнику кредит в сумі
42000 доларів США на строк з 27 грудня 2007 р.,
по 26 грудня 2017 р., зі сплатою процентів
за користування кредитом виходячи з 12,9%
річних.

В забезпечення виконання зобов’язань
за кредитним договором, 27 грудня 2007
року між банком та позичальником був
укладений договір іпотеки без
оформлення заставної № б/н,
засвідчений нотаріально,
зареєстрований в реєстрі за № 934,
відповідно до п. 2.1 умов якого предметом
іпотеки є нерухоме майно:

-          земельна ділянка загальною
площею 0,25 га, кадастровий номер

:01:026:0007, яка розташована за
адресою: Київська область,
Макарівський р-н, с.Людвинівка, вул.
Польова, що належить позичальнику на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідченого 27
грудня 2007 року ОСОБА_2, приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу за реєстровим
№930, зареєстрованого в Державному
реєстрі правочинів 27 грудня 2007 року;

-          земельна ділянка загальною
площею           0,25 га, кадастровий
номер

:01:026:0008, яка розташована за
адресою: Київська область,
Макарівський р-н, с.Людвинівка, вул.
Польова, що належить позичальнику на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідченого 27
грудня 2007 року ОСОБА_2, приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу за реєстровим
№926, зареєстрованого в Державному
реєстрі право чинів 27 грудня 2007 року.

Відповідно до умов договорів
купівлі-продажу та іпотечного договору
вказані договори є підставою для
відведення земельних ділянок в натурі
(на місцевості) і видачі власнику (новим
власникам - відповідачу) державних
актів на право власності на земельну
ділянку; право власності на набуті
земельні ділянки виникає у покупця
згідно чинного законодавства.

У зв’язку з невиконанням
позичальником взятих на себе
зобов’язань за кредитним договором,
банк звернувся з позовом до
Макарівського районного суду
Київської області, який заочним
рішенням від 16 жовтня 2009 року по справі
№ 2/949/09 стягнув з позичальника на
користь банку заборгованість у розмірі
47222 доларів США 62 центи та 14420,25 грн, та
1700 грн., судового збору.

Згідно з листом управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області № 01-12/1376 від
24.06.2014 p., станом на 01.01.2013 р., земельна
ділянка кадастровий номер :01:026:0007
рахується за ОСОБА_3, а ділянка
кадастровий номер :01:026:0008
рахується за ОСОБА_4, тобто за
попередніми власниками земельних
ділянок.

Таким чином, з огляду на вимоги ст.ст. 125,
126 ЗК України (у редакції на час
укладення договорів купівлі-продажу)
право власності на земельні ділянки у
відповідача не виникло.

25 липня 2014 р., банк звернувся до
позичальника з вимогою в 30-денний строк
в добровільному порядку зареєструвати
право власності на земельні ділянки, що
передані в іпотеку банку, у відповідних
реєстраційних органах та надати
оригінали цих документів до банку, але
зазначена вимога позичальником в
добровільному порядку не була
виконана.

Вирішуючи вимоги за позовом, суд
керується наступним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк(термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України
реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Порядок реалізації предмета
застави з публічних торгів
встановлюється законом. Якщо сума,
одержана від реалізації предмета
застави, не покриває вимоги
заставодержателя, він має право
отримати суму, якої не вистачає, з
іншого майна боржника в порядку
черговості відповідно до статті 112 ЦК
України, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Відповідно до ч. 6. ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898 (з
наступними змінами і доповненнями) у
разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Частина 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання іпотеко
держатель вправі задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього ж Закону
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
іпотеку» сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати:

-          передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
статтею 37 цього Закону;

-          право іпотекодержателя від
свого імені продати предмет іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Таким чином, вказані норми не
передбачають у якості способу захисту
прав іпотекодержателя його права на
надання йому повноважень на реєстрацію
за іпотекодавцем права власності на
предмет іпотеки, більше того
здійснювати будь-які платежі за ОСОБА_1,
отримувати будь-які документи, довідки,
витяги з реєстру речових прав на
нерухоме майно щодо необмеженого кола
осіб.

Враховуючи викладене, оскільки законом
не передбачено заявленого позивачем
способу захисту порушеного права, у
задоволенні позову слід відмовити.

Посилання банку на п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», відповідно до якої
підставою для державної реєстрації
прав та їх обтяжень проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили, як передбачений законом
спосіб захисту порушеного права не є в
даному випадку таким, що може бути
застосовано з огляду на вимоги п. 10 ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Не можуть бути підставою для надання у
судовому порядку банку права
зареєструвати за іпотекодавцем права
власності на предмет іпотеки і норми п
2.5 договору іпотеки, відповідно до
якого іпотекодавець надає свою згоду
на обов’язкове укладання довіреності
у випадку прострочення сплати вимог за
кредитним договором, відповідно до
якої іпотекодержатель отримує право:
реалізувати предмет застави шляхом
укладання договору купівлі-продажу з
будь-якою третьою особою (особами);
представляти інтереси у всіх
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від форм власності з питань
здійснення всіх необхідних дій та
отримання всіх необхідних документів
для реалізації майна; здійснювати всі
необхідні дії, пов’язані з реалізацією
майна - підписувати правочини, подавати
заяви, скарги, отримувати грошові
кошти, довідки та інші документи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати у разі відмови у позові
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 207, 212-215, 223-226
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний банк
«Укргазбанк» до ОСОБА_1 про надання
повноважень – залишити без
задоволення.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте за заявою відповідачів
судом, що його ухвалив, протягом десяти
днів з моменту отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем у загальному
порядку з моменту отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної
сили відповідно до загальних вимог,
встановлених ст. 223 ЦПК України.

Головуючий
О.В.Тандир