АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Крижанівської Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 04 листопада 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: Солом'янський
районний відділ головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
держаної адміністрації, про зняття
фізичної особи з реєстраційного обліку
та зобов'язання здійснити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 04 листопада
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Солом'янський районний
відділ головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
держаної адміністрації, про зняття
фізичної особи з реєстраційного обліку
та зобов'язання здійснити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просять вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким їх позов задовольнити.
Посилаються на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Вважають, що суд дійшов
безпідставного висновку про відмову в
задоволенні їх позову про зняття
малолітнього ОСОБА_5, 2001 року
народження, з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язання
ОСОБА_4 зареєструвати малолітнього
ОСОБА_5 за місцем її реєстрації та
фактичного проживання за адресою
АДРЕСА_2. Суд не дав належної оцінки
тому факту, що малолітній ОСОБА_5 разом
з матір'ю ніколи не проживав в будинку
АДРЕСА_1 та був зареєстрований у ньому
формально на прохання ОСОБА_4 Місцем
реєстрації та проживання малолітньої
дитини є місце фактичного проживання
та реєстрації одного з батьків.
Наявність реєстрації ОСОБА_5 порушує
їхні права. Вважають, що судом було
неправильно застосовано положення ст. 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

В апеляційній інстанції ОСОБА_3, діючи
також як представник ОСОБА_2,
представник ОСОБА_1 підтримали
апеляційну скаргу та просять її
задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4
та представники третіх осіб не
з'явилися, повідомлені про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1. Разом з нею у вказаному
будинку зареєстровані та проживають її
чоловік ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3

12 січня 2002 року у вказаному будинку був
зареєстрований малолітній ОСОБА_5, 2001
року народження, який є сином
відповідача ОСОБА_4 - старшої дочки
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

11 серпня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4,
треті особи: Солом'янський районний
відділ головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві,
орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
держаної адміністрації, в якому
просили зняти малолітнього ОСОБА_5, 2001
рокународження, з реєстраційного
обліку за адресою АДРЕСА_1, та
зобов'язати відповідача ОСОБА_4
зареєструвати малолітнього ОСОБА_5 за
місцем її реєстрації та фактичного
проживання за адресою АДРЕСА_2.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначили, що реєстрація ОСОБА_5 у
вказаному будинку була проведена на
прохання ОСОБА_4 так як остання на той
час не мала власного житла. З моменту
реєстрації і до цього часу ОСОБА_5 за
зазначеною адресою ніколи не проживав.
З моменту народження малолітній
проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_4, а
відтак він має бути зареєстрованим за
місцем проживання відповідача, яка на
даний час має власне житло.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житло, в якому вона проживає постійно
або тимчасово. Фізична особа, яка
досягла чотирнадцяти років, вільно
обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Місцем проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11
грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» (далі - Закон №
1382-ІV) зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми, зняття
з реєстрації місця проживання може
бути здійснено на підставі рішення
суду виключно про: 1) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) визнання особи
безвісно відсутньою; 4) оголошення
фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон № 1382-ІV є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
або інша особа, яка має речові права на
таке майно, має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства.

Разом з тим, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з такими вимогами до суду не
зверталися.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного і
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про зняття малолітнього ОСОБА_5, 2001 року
народження, з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1, а, відповідно, і вимог
про зобов'язання відповідачки
зареєструвати малолітнього сина
ОСОБА_5 за місцем її реєстрації та
фактичного проживання.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянтів на порушення судом першої
інстанції вимог Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 04 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді