Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/899/14-ц
Номер провадження 2/540/220/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року. Машівський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді
Кравець С.В.

за участю: секретаря
Жигилій І.Ф.

представника позивачів
ОСОБА_1

представника
відповідача Позняка С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Машівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Карлівське
сільгосппідприємство «ЛОС» про
витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

у липні 2014 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що 22.09.2004 між відповідачем та
ОСОБА_5 був укладений договір оренди
земельної ділянки, який зареєстрований
14.10.2005. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і
спадщину після нього на земельну
ділянку площею 4, 60 га, що знаходиться на
території Новотагамлицької сільської
ради в розмірі ? частки прийняли ОСОБА_4
- позивач-2 та ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщину на її частку у
вказаній земельній ділянці в рівних
частках по ? набули позивачі - 1, 2.
Підставою повернення земельної
ділянки позивачі вважають, що цільовим
призначенням успадкованої ними
земельної ділянки є ведення особистого
селянського господарства, в той час як
згідно договору ( п.16) передана земельна
ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що не є тотожними поняттями. Чинним
законодавством не передбачено
передачу в оренду земельних ділянок с/г
призначення юридичним особам, а за
життя їхнього батька рішення про зміну
цільового використання земельної
ділянки не приймалося. У зв'язку з
наведеним, відповідно глави 83 ЦК
України, з огляду на яку у разі
передчасної передачі майна на
виконання юридично ще не укладеного
договору, право на це майно у набувача
не виникає, позивачі просять
витребувати у відповідача належну їм
земельну ділянку площею 4, 60 га.

В судовому засіданні представник
позивачів наполягає на задоволенні
позову з підстав викладених у позовній
заяві та зазначила, що вимога про
визнання недійсним договору не
ставилася позивачами, оскільки за
договором в оренду передана земельна
ділянка для товарного
сільськогосподарського виробництва, а
не для особистого селянського
господарства.

Представник відповідача заперечує
проти позову за безпідставністю та
просить у задоволенні позову
відмовити, оскільки договір є чинним і
відповідач належним чином виконує його
умови в т.ч. сплачував позивачам
орендну плату з 2006 по 2013 рік. Також
зазначив, що до 2012 року не заборонялося
реєструвати договори оренди земель
призначених для особистого
селянського господарства, тобто до
внесення змін до законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані докази, прийшов до
наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є
власником ? частки земельної ділянки
площею 4, 6039 га на території
Новотагамлицької сільської ради
призначеної для ведення особистого
селянського господарства, яка в цілому
за життя належала ОСОБА_5 та право на
яку перейшло позивачу на підставі
спадкування, що підтверджується
рішенням Машівського районного суду
від 30.10.2013 та Витягом з Державного
реєстру речових прав № 20225551 від 09.04.2014
(а.с. 9-11).

Як видно з рішення Машівського
районного суду від 07.05.2014 за позивачем
ОСОБА_3 визнано право власності на ?
земельної ділянки площею 4, 60 га в
порядку спадкування після ОСОБА_6, яка у
свою чергу успадкувала її частку після
померлого чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 12).

Як убачається з договору оренди без
дати укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ
«Карлівське СГП «ЛОС», який
зареєстрований 14.10.2005, його предметом
та об'єктом є земельна ділянка площею 4,
60 га розташована на території
Новотагамлицької сільської ради,
цільовим призначенням якої (п.16) є
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
передана в користування терміном на 10
років (а.с. 5-7).

З наданої представником відповідача
копії державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5
вбачається, що він дійсно мав у
власності земельну ділянку площею 4, 60
га з цільовим призначенням - ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 31).

Відповідач своїм листом від 14.04.2014 за №
60 відмовив позивачу ОСОБА_4 повернути
успадковану нею в розмірі ? після
ОСОБА_5 земельну ділянку, оскільки
відповідно до п. 40 договору перехід
права власності на земельну ділянку не
є підставою для зміни або розірвання
договору оренди.

Як видно з п. 40 Договору від 14.10.2005, право
на орендовану земельну ділянку у разі
смерті орендаря переходить до її
спадкоємців, і перехід права власності
не є підставою для зміни або розірвання
договору.

Аналогічне положення про те, що перехід
права власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо інше
не передбачено договором оренди землі,
закріплено і в ст. 32 Закону України «Про
оренду землі» ( в редакції, що діяла на
час укладення договору).

Натомість в судовому засіданні
представник позивачів зазначила, що
земельна ділянка підлягає поверненню
відповідачем на підставі ст. ст. 1212 та
1213 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи без
достатньої правової підстави,
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Частиною 1 ст. 1213 цього Кодексу
визначено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.

Разом з тим, як убачається з матеріалів
справи та пояснень сторін вказаний
договір недійсним не визнавався і
рішення про його розірвання не
приймалося, він належним чином
зареєстрований, а відтак є дійсним, а
тому відсутні правові підстави
вважати, що він є юридично не укладеним.

За таких обставин, суд визнає
безпідставними доводи позивачів про
витребування вказаної земельної
ділянки в порядку встановленому главою
83 ЦК України, що регулює порядок
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави, оскільки
доказів визнання укладеного
правочинну недійсним або його
розірвання у не надано, а з огляду на
наявність між сторонами договірних
відносин виключається можливість
застосування ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Вказаний висновок ґрунтується на
правовій позиції Верховного Суду
України викладеній у справі № 6-88цс13
від 02.10.2013.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що у задоволенні позову
слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки у задоволенні позову
відмовлено, а тому судові витрати на
користь позивачів з відповідача
стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Карлівське
сільгосппідприємство «ЛОС» про
витребування земельної ділянки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
у випадку його оскарження, після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Суддя: