АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6826/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №636/2878/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,
Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
28 серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у здійсненні права власності, вселення
та встановлення порядку користування
житловою площею, стягнення вартості ?
частки автомобіля та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який в
подальшому уточнив і просив усунути
йому перешкоди в користуванні спільною
власністю - квартирою, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, визначивши
наступний порядок користування житлом:
виділити ОСОБА_3 кімнату, позначену на
плані в технічному паспорті цифрою «
2», площею 30,2 кв.м., іншу кімнату -
позначену на плані в технічному
паспорті цифрою « 3», площею 12,6 кв.м.,-
виділити ОСОБА_1, а всі інші приміщення
залишити у спільному користуванні;
вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1;
сплатити йому вартість 1/2 частини
автомобіля ВАЗ 2107, державний НОМЕР_2,
стягнути з ОСОБА_1 на його користь
моральну шкоду та судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3
зазначив, що він перебував з
відповідачкою в шлюбі з 31.08.1996 року по
05.06.2013 року. Під час перебування у шлюбі
вони на спільні грошові кошти придбали
квартиру за адресою: : АДРЕСА_1. Будь -
яких претензій грошового чи іншого
характеру за минулий час з моменту
продажу квартири ні до позивача, ні до
відповідачки не надходило.

У Чугуївському МБТІ спірна квартира
після придбання зі згоди позивача була
зареєстрована на ім.»я відповідача, що
підтверджується реєстром 4503/3 від 15.12.2000
року.

У зазначеній квартирі позивач фактично
зареєстрований з моменту її придбання,
а саме - з 22.12.2000 року.

11 листопада 2013 року Чугуївським
міським судом Харківської області було
ухвалене судове рішення за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на ? частку квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та на ?
частку автомобіля ВАЗ 2107, державний
НОМЕР_2, придбаного 18.04.2006 року, які
зареєстровані на відповідача як
спільно придбане майно подружжя.
Рішення набрало чинності 28 травня 2014
року.

Не зважаючи на те, що за ОСОБА_3 визнано ?
частку на вказану квартиру, в даний час
він позбавлений можливості нею
користуватися, оскільки відповідач
чинить перешкоди у користуванні
квартирою.

Крім того, він не має можливості
користуватися автомобілем ВАЗ 2107,
державний НОМЕР_2, придбаний 18.04.2006 року,
яким відповідач розпорядилася на свій
розсуд.

Згідно звіту про оцінку майна від 10.06.2013
року, сума вартості автомобіля
дорівнює 21 600 грн. На даний час
автомобіль знаходиться у розшуку за
заявою позивача.

Також, позивач просить відшкодувати
йому моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 28 серпня 2014
року позов ОСОБА_3 - задоволено
повністю.

Усунено перешкоди в користуванні
спільною власністю, квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом вселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
квартиру, що розташовано за адресою:
АДРЕСА_1.

Визначено наступний порядок
користування житловою площею:

- Виділено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кімнату, яка позначена на плані в
технічному паспорті цифрою « 2», площею
30,2 кв.м., інші приміщення: кухня - 6,0 кв.м.,
коридор - 4,6 кв.м., та ванну кімнату - 3,0
кв.м. залишено у спільному
користуванні;

- Виділено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
кімнату, яка позначена на плані в
технічному паспорті цифрою « 3», площею
12,6 кв.м., інші приміщення: кухня - 6,0 кв.м.,
коридор - 4,6 кв.м., та ванну кімнату - 3,0
кв.м. залишено у спільному
користуванні.

Примусово вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1. на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові
витрати, пов»язані зі сплатою судового
збору в сумі 1 489, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
судові витрати, пов»язані з витратами
на правову допомогу, в сумі 2 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

З таким рішенням не погодилась
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 суму судового збору за подання
апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід змінити з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про усунення
перешкод щодо користування АДРЕСА_1 м.
Чугуїв, Харківської області, районний
суд виходив із того, що спірна квартира
належить сторонам на праві спільної
часткової власності по 1/2 частині
кожному, а тому ОСОБА_3, як власник, має
право користуватися квартирою.

Судова колегія погоджується з такими
висновками районного суду за таких
підстав.

Відповідно до положень ст. 13
Конституції України та вимог ч.2 ст. 318,
ст.ст. 319-320 ЦК України усі суб'єкти права
власності є рівними перед законом і
всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення їх прав.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та місце
знаходження майна.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається , що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 31. 08. 1996 року по 05. 06. 2013 рік.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 11 листопада 2013
р. визнано за кожним із сторін по 1/2
частині квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Про те, що між сторонами існує
конфліктна ситуація з приводу
користування квартирою, свідчать
матеріали справи, зокрема, заява
ОСОБА_3 до Чугуївського РВ ГУ УМВД по
факту самоправства відповідачки щодо
розпорядження спільним майном, яке
належить їм на праві часткової
власності. (ст.. 356 ЦК України) , протокол
прийняття заяви про вчинення
кримінального правопорушення від 24. 06.
2014 року, яка надійшла від ОСОБА_3 про
прийняття заходів до відповідачки щодо
приховання майна, яке знаходиться у
спірній квартирі. ( а.с. 48 , 50)

З урахуванням наведеного, суд
обґрунтовано поновив порушене право
позивача як власника 1/2 частини спірної
квартири на вселення.

У цій частині рішення суду залишається
без змін.

Вимоги позивача про встановлення
порядку користування квартирою не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Згідно копії технічного паспорту на
спірну квартиру за цифрами « 2 » і « 3»
значаться житлові кімнати розміром 30, 2
кв.м. та 12, 6 кв.м.

Виділяючи позивачу кімнату, площею 30, 2
кв.м. районний суд не звернув уваги на
те, що цим самим порушує право
власності відповідачки, якій також
належить 1/2 частина зазначеної
квартири. Вказаним рішенням суттєво
погіршуються права ОСОБА_1 щодо
користування квартирою, оскільки
присуджена позивачу для користування
кімната на 17, 6 кв.м. перебільшує розмір
кімнати, яка виділена позивачу.

З висновками суду першої інстанції про
присудження позивачу грошової
компенсації на 1/2 частину автомобіля
судова колегія погоджується з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 2 ст. 364 ЦК
України.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу,
власником автомобілю ВАЗ 2107, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, значиться ОСОБА_1, який
знаходиться у її користуванні.

Статтею 364 Цивільного кодексу України,
встановлено, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина 2 статті 183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших. співвласників грошової
компенсації або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України , кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійним та поділ
спільного майна подружжя" передбачено,
що вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної вартості на час
розгляду справи.

Згідно висновку суб'єкта оціночної
діяльності, вартість автомобіля ВАЗ 2107,
2006 року випуску складає 21 600 грн.

Отже, районний суд обґрунтовано
стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
вартість 1/2 частини автомобіля у
розмірі 10 800 грн., залишивши у власності
ОСОБА_1 вказаний автомобіль.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру,
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства, моральна шкода може
полягати у моральних переживаннях у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням
майна, у порушенні нормальних життєвих
зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_1 20 000,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди, суд не навів
переконливих мотивів повноти
наявності заподіяння душевних
страждань позивача, а також інших
негативних наслідків, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вину останнього в її заподіянні, а тому,
колегія вважає за необхідне скасувати
рішення суду у цій частині і відмовити
позивачу у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено,
що стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Судова колегія при вирішенні питання
про стягнення витрат на правову
допомогу, враховує розмір мінімальної
заробітної плати, встановлений Законом
України «Про державний бюджет на 2014
рік», тобто, на час вчинення окремих
процесуальних дій, при цьому, до даного
розрахунку включено участь
представника під час розгляду справи в
суді першої інстанції. А саме: 12. 08. 2014
року судове засідання продовжувалося
14 хв. та 28. 08. 2014 року - 46 хв. А всього 60 хв.,
що складає 487 грн. 20 коп.

З урахуванням ступеню складності
справи та характер правової допомоги,
складання позовної заяви її уточнення,
колегія суддів вважає за можливе
надання такої допомоги на суму 2700 грн.

Порушуючи питання про відшкодування
витрат на правову допомогу,
представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5, було
надано копію договору про надання
юридичних послуг, ордер, акт прийому -
передачі послуг та квитанція до
прибуткового касового ордеру. ( а.с. 24, 25,
31 - 33 )

З урахуванням п. 1 ч. 1 Закону України «
Про судовий збір» ставка судового
збору за ціну позову про вселення та
стягнення компенсації за 1/2 частину
автомобіля складає 243 грн. 60 коп. ( 243 грн.
60 коп. + 243 грн. 60 коп. = 487 грн. 20 коп.) Отже,
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід
стягнути судовий збір у розмірі 487 грн.
20 коп.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід
стягнути судовий збір за подання
апеляційної скарги у розмірі 243 грн. 60
коп., відповідно до п. 8 ч. 1 вказаного
Закону. ( 121 грн. 80 коп. + 121 грн. 80 коп.)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року - змінити.

У частині усунення перешкод у
користуванні квартирою, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 і вселення до неї
ОСОБА_3, стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля
у розмірі 10 800 грн., із залишенням за
ОСОБА_1 права власності на автомобіль -
рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду
скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. за
надання правової допомоги 2700 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: