Справа № 335/2908/14-ц 2/335/1066/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м.
Запоріжжя

Орджонікідзевський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Макарова В.О., при секретарі
Марусій І.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, скасування
державної реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, скасування
державної реєстрації.

В обґрунтування вимог посилався
на те, що 09.12.2009 року приватним
нотаріусом вчинений виконавчий напис,
за яким звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, що належала йому на праві
приватної власності, для задоволення
вимог за кредитним договором №
МL-201/324/2007 від 10.08.2007 року, укладеним між
ним та ПАТ „ОТП Банк".

При примусовому виконанні
виконавчого провадження за виконавчим
написом, 07.12.2012 року проведено прилюдні
торги з продажу його квартири, у яких
перемогла ОСОБА_3

Дані торги на думку ОСОБА_1 були
проведені з порушенням діючого
законодавства, тому він звернувся до
суду із відповідним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 21.01.2014 року, його позовні вимоги
задоволено, визнані недійсними
прилюдні торги від 07.12.2012 року, протокол
№ 05/247/12/1-1 проведення прилюдних торгів
від 07.12.2012 року, акт державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки № 37/9 від 17.12.2012 року, та
свідоцтво про придбання нерухомого
майна від 18.12.2012 року на квартиру
АДРЕСА_1.

В період розгляду справи, за якою
винесено зазначене вище рішення, а саме
в серпні 2013 року, виявилось, що спірна
квартира була відчужена ОСОБА_3 - іншій
особі, а саме відповідачці ОСОБА_2

На думку позивача, ОСОБА_3 не мала
права продавати квартиру, спір щодо
якої знаходиться в суді, ввела в оману
нового покупця, не повідомивши його про
відомі їй обставини справи, що дає
підстави вважати ОСОБА_1, що квартира
вибула з його володіння не з його волі.

Посилаючись на вимоги ст. 388 ЦК
України, позивач просив витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_2 належну
йому квартиру АДРЕСА_1. Також, доручити
реєстраційній службі Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області скасувати запис
про право власності № 575595 на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, та стягнути з ОСОБА_3
на його користь витрати понесені ним по
сплаті судового збору в розмірі 1 500
грн., та за подання заяви про
забезпечення позову в розмірі 121,80 грн.

В судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали,
надали пояснення, та на полягали на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник - адвокат ОСОБА_4 позов не
визнали, надали пояснення, письмові
заперечення, просили суд в позові
відмовити.

Представник - адвокат ОСОБА_4
пояснила у судовому засіданні, що
ОСОБА_2 набула права власності на
спірну квартиру на законних підставах,
придбавши її у ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу. На момент
укладення та посвідчення
вищезгаданого договору жодних заборон
чи обмежень, які б перешкоджали
укладенню такого правочину нотаріусом
виявлено не було. Продавець квартири
мала повне право її відчужувати. Таким
чином, ОСОБА_2 набула право власності на
спірну квартиру правомірно, являється
як добросовісним набувачем так і
законним володільцем майна.

Відповідач ОСОБА_3 також позов не
визнала, пояснила, що 07.12.2012 року були
проведені прилюдні торги з продажу
спірної квартири, у яких перемогла
вона. Маючи всі законні підстави на
квартиру, вона оформила на себе право
власності. Не знала і не могла знати,
про те, що в подальшому проведені
прилюдні торги квартири будуть
скасовані. Була добросовісним
набувачем майна і законним його
володільцем. На момент продажу, майно
під арештом не перебувало, жодних
заборон чи обтяжень або перешкод також
не було. Просила суд в позові відмовити.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2007 року між
ЗАТ „ОТП Банк" (правонаступником якого
є ПАТ „ОТП Банк") і ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № ML-201/324/2007,
відповідно до якого кредитор надав
позичальнику кредит у розмірі 36 000
доларів США, зі сплатою фіксованого
відсотку 4, 99% річних, FIDR процентна
ставка по строкових депозитах фізичних
осіб у валюті, тотожній валюті кредиту,
що розміщені в банку на строк у 366 днів,
з виплатою процентів після закінчення
дії депозитного договору.

Також, у цей же день між ЗАТ „ОТП Банк"
та ОСОБА_1 укладено нотаріально
посвідчений іпотечний договір,
відповідно до умов якого останній у
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором передав в іпотеку
нерухоме майно, що належало йому на
праві власності, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням кредитних
зобов'язань, ПАТ „ОТП Банк" звернувся
до приватного нотаріуса із заявою про
вчинення виконавчого напису на
іпотечному договорі від 10.08.2007 року.

09.12.2009 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за № 7907 вчинений
виконавчий напис про звернення
стягнення на квартиру загальною площею
42,60 кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
гр. ОСОБА_1, за рахунок коштів, отриманих
від реалізації зазначеної вище
квартири, задовольнити вимоги ПАТ „ОТП
Банк" у розмірі 33 072,79 грн.

При примусовому виконанні виконавчого
провадження № 124/9 за вищезазначеним
виконавчим написом, 07.12.2012 року
Запорізькою Філією ПП „Спеціалізоване
підприємство „Юстиція" були проведені
прилюдні торги з продажу квартири
АДРЕСА_1, відповідно до яких перемогла
відповідач ОСОБА_6, що підтверджується
протоколом № 0/247/12/І-1 проведення
прилюдних торгів, а також актом
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки № 37/9.

На підставі акту державного виконавця
про реалізацію предмета іпотеки № 37/9,
затвердженого начальником
Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ від
17.12.2012 року, відповідно до ст. 66 Закону
України „Про виконавче провадження",
18.12.2012 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 було посвідчено, що
ОСОБА_3 належить на праві власності
майно, що складається з квартири
АДРЕСА_1 (свідоцтво зареєстровано в
реєстрі за № 1294).

Як вбачається із договору
купівлі-продажу квартири від 06.04.2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
управління юстиції ОСОБА_8, ОСОБА_3
продала у власність ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, що належала їй на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва, виданого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 18.12.2012 року
за р.№ 1294, а ОСОБА_2 її прийняла і
зобов'язалась сплатити за неї
визначену за домовленістю грошову
суму.

Також, встановлено, що рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 27.11.2013 року, було
задоволено позов ОСОБА_1 Визнані
недійсними: прилюдні торги щодо
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,
проведені Запорізькою філією
Приватного підприємства
„Спеціалізоване Підприємство
„Юстиція" від 07.12.2012 року, протокол №
05/247/12/1-1 проведення прилюдних торгів
від 07.12.2012 року, акт державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки № 37/9 від 17.12.2012 року, та
свідоцтво про придбання нерухомого
майна від 18.12.2012 року на квартиру
АДРЕСА_1.

Дане судове рішення набрало
законної сили відповідно до ухвали
апеляційного суду Запорізької області
від 21.01.2014 року. Вбачається, що судами
першої та апеляційної інстанцій дана
певна правова оцінка самій процедурі
їх проведення, зокрема, істотне
порушення проведення прилюдних торгів,
що само по собі не може бути перешкодою
зацікавленим особам при виконанні
виконавчого напису нотаріуса для
проведення прилюдних торгів повторно,
але у суворій відповідності з
процедурою, встановленою
законодавством України.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому порядку
двічі оспорював виконавчий напис
приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 09.12.2009
року № 7907. Судовими рішеннями
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 11.11.2010 року та від 15.08.2013
року, долучених до матеріалів справи,
його позовні заяви залишені без
задоволення. Вказані судові рішення
також набрали законної сили.

Оцінивши наведене у сукупності, суд
дійшов до висновку про те, що
правомірність виконавчого напису
нотаріуса від 09.12.2009 року № 7907
позивачем ОСОБА_1 не спростована, а
навпаки судовими рішеннями, що набрали
законної сили, підтверджена їх
законність, а відтак - виконавчий напис
підлягає виконанню відповідно до
Закону України „Про виконавче
провадження".

Частина 1 статті 388 ЦК України
передбачає, що у випадку, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України
випадки витребування майна власником
від добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Добросовісним набувачем вважається
особа, яка не знала і не могла знати, що
отримувала майно від особи, яка не мала
права його відчужувати, саме в момент
придбання майна. Якщо набувач чужого
майна дізнається про це пізніше, він
також вважається добросовісним.

Неуправномоченим відчужувачем (особою,
яка відчужує чуже майна, не маючи на це
права) вважається особа, яка
неправомірно володіє майном, що
належить іншій особі.

Статтея 12 Цивільного кодексу України
зазначає - добросовісність набувача
презюмується.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України та
виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, власник зобов'язаний довести,
що майно вибуло з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі, а набувач
довести, що він придбав майно за
відплатною угодою й що він не знав і не
міг знати про те, що придбаває майно в
особи, якій не належить право його
відчуження.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, однією із засад
судочинства є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

В судовому засіданні не встановлено, що
позивач не мав свідомо поставленої
мети передавати своє майно у власність
(володіння) інший особі та не вживав
будь-яких дій чи заходів із цією метою.
Із пояснень сторони позивача
вбачається, що ОСОБА_1 не мав можливості
здійснювати своєчасні платежі за
кредитним договором, у зв'язку з чим
нотаріусом було вчинено виконавчий
напис на іпотечному договорі, а згодом
ОСОБА_1 вирішив прийняти участь у
прилюдних торгах, але був позбавлений
свого права в силу об'єктивних причин,
що також підтверджується рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 27.11.2013 року. Дані дії
позивача свідчать про те, що він
свідомо допускав можливість
відчуження спірної квартири іншим
особам.

Також, судом не встановлено, і таких
доказів не містять матеріали справи, що
відповідач ОСОБА_2, купуючи нерухоме
майно, знала або могла знати про
наявність якихось перешкод для
вчинення цього правочину. ОСОБА_2
придбала квартиру за відплатним
договором у ОСОБА_3, яка також набула
права власності на нею на підставі
проведених прилюдних торгів, які були
чинні на момент укладення договору
купівлі - продажу цієї нерухомості.

Суд вважає відповідача ОСОБА_2
добросовісним набувачем права
власності на спірну квартиру, оскільки,
як вказується вище, добросовісним
визнається набувач майна, який не знав
і не міг знати про те, що придбав майно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, а з огляду на приписи ч. 5
ст. 12 ЦК України добросовісність
набувача презюмується.

Отже, в силу приписів, закріплених в п. 3
ч. 1 ст. 388 ЦК України, позивач ОСОБА_1 не
може бути визнаний такою особою, яка
має право на витребування майна від
добросовісного набувача, а тому
підстав для задоволення позову про
витребування у ОСОБА_2 квартири немає,
судом встановлено, що ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем майна і
законним його володільцем.

Враховуючи, що судом у задоволенні
позовної вимоги ОСОБА_9 про
витребування майна з чужого володіння -
відмовлено, суд також вважає
безпідставними і необґрунтованими
вимоги позивача щодо доручення
Реєстраційній службі Запорізького
міського управління юстиції скасувати
запис про право власності № 575595 на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,

Таким чином, виходячи з положень
вказаних норм, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, суд дійшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Оскільки в позові ОСОБА_1
відмовлено, то і в стягненні з ОСОБА_3 на
його користь витрат понесених по
сплаті судового збору в розмірі 1 500
грн., та за подання заяви про
забезпечення позову в розмірі 121,80 грн.,
також слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 157, 212-215,
223 ЦПК України, ст.ст. 12, 388 ЦК України,
суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з
чужого незаконного володіння,
скасування державної реєстрації -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 04.12.2014 року.

Суддя

Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:
В.О. Макаров