АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8425/14
Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа №639/7968/14-ц
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м.Харкова від 31 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Комунального підприємства
«Шляхрембуд» про зміну підстав та
формулювання звільнення, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, вихідної допомоги та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до КП «Шляхрембуд» про
зміну підстав та формулювання
звільнення, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, вихідної
допомоги та відшкодування моральної
шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що 09 січня 2014 року він був
прийнятий на роботу до відповідача на
посаду водія 3-го класу слюсарем 2
розряду. Через тривалу хворобу його
матері, 30 травня 2014 року ним була подана
заява про звільнення за угодою сторін,
яка не була прийнята відповідачем. 02
червня 2014 року та 19 червня 2014 року
рекомендованим листом він відправляв
підприємству прохання про звільнення,
на які отримав відповідь, що відсутня
домовленість сторін. 23 червня 2014 року
його було звільнено за прогули без
поважних причин у зв'язку з відсутністю
на роботі 16 червня 2014 року, з 18 по 20
червня 2014 року, та з 24 червня 2014 року.
Наказ про звільнення отриманий ним 16
липня 2014 року. 09 липня 2014 року на його
картку було перераховано 515,61 грн., а 10
липня 2014 року - 501,63 грн.; трудову книжку
отримав лише 04 серпня 2014 року. Вважає
своє звільнення саме за пунктом 4 ст. 40
КЗпП України незаконним. Крім того,
вищевказаним йому було завдано
моральної шкоди, оскільки таке
формулювання звільнення є перешкодою
для подальшого працевлаштування.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати
незаконними дії КП «Шляхрембуд» щодо
безпідставного його звільнення за п. 4
ст. 40 КЗпП України; зобов'язати
відповідача на день набрання рішення
суду законної сили, внести відповідний
запис до його трудової книжки про
звільнення з посади водія 3 класу
слюсарем 2 розряду з 23 червня 2014 року за
п.3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати
відповідача надати довідку про
нараховану та виплачену заробітну
плату за період з 01 червня 2014 року по 31
червня 2014 року; зобов'язати КП
«Шляхрембуд» обчислити та виплатити
йому середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з 18 червня 2014 року
по день фактичного розрахунку, плату за
не відгуляну відпустку та вихідну
допомогу в розмірі трьохмісячного
окладу; стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в сумі 4 000 грн.;
судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Харкова від 31 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Представник позивача вважає, що судом
першої інстанції не прийнято до уваги
доводи позивача щодо направлення ним
трьох заяв до відповідача про
звільнення, як за угодою сторін так і
за власним бажанням.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того що, звільнення позивача відбулось
з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Конституція України гарантує право
кожного громадянина на працю, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, гарантує рівні
можливості у виборі роду трудової
діяльності та захист від незаконного
звільнення.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що Наказом №1 від 08 січня 2011 року ОСОБА_1
був прийнятий на роботу до КП
«Шляхрембуд» з 09 січня 2011 року на
посаду водія 3 класу, слюсарем 2 розряду
дільниці механізації (а.с. 28).

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Наказом №96 від 30 травня 2014 року до
позивача було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
нагани за прогули без поважної причини
з 23 по 27 травня 2014 року, встановлено, що
позивач був відсутній на роботі у
вказаний період, документів про
виправдання не надав, написати
пояснювальну записку відмовився (а.с.
29).

06 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до КП
«Шляхрембуд» з заявою про звільнення
за згодою сторін з 02 червня 2014 року
(а.с.30).

Відповідно до службових записок
начальника дільниці механізації КП
«Шляхрембуд» від 17 червня 2014 року та
від 23 червня 2014 року позивач був
відсутній на роботі з 8 до 17 години 16
травня 2014 року та з 18 по 20 червня 2014 року
без поважної причини (а.с.32-33).

19 червня 2014 року ОСОБА_1 подав до
відповідача заяву про його звільнення
за власним бажанням (а.с. 35).

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник
має право у визначений ним строк
розірвати трудовий договір за власним
бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

04 липня 2014 року первинною
профспілковою організацією КП
«Шляхрембуд» проведено засідання з
питання про надання згоди профкому на
звільнення позивача, де постановлено
надати згоду на звільнення останнього
за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул з
поважної причини 16 червня 2014 року. 08
липня 2015 року позивача повідомлено про
необхідність з'явитися до відділу
кадрів 09.07.2014 року КП "Шляхрембуд" для
онайомлення з наказом про звільнення
та отримання трудової книжки,
оформлення розрахункової документації
(а.с. 40-43).

Наказом №117 від 09 липня 2014 року
позивача було звільнено з роботи з
останнім робочим днем 23 червня 2014 року
за прогул без поважної причини
відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.
44).

Актом від 09 липня 2014 року встановлено,
що ОСОБА_1 09 липня 2014 року до відділу
кадрів підприємства не з'явився, з
наказом про звільнення не ознайомився,
трудової книжки не отримав (а.с.46).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильними або такими,
що не відповідає чинному
законодавству, у випадках, коли це не
тягне поновлення працівника на роботі,
орган, який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Виходячи з встановлених обставин та
наведених положень законодавства,
формулювання причин звільнення
позивача в наказі від 09 липня 2014 року
відповідає фактичним причинам
звільнення позивача та сформульовано у
точній відповідності до п.4 ст. 40 КЗпП
України із зазначенням пункту, частини
та статті закону, як того вимагає ст. 235
КЗпП України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції обгрунтовано
встановлено, що відповідно до журналу
обліку використання робочого часу
позивач був відсутній на роботі 16.06.2014
року, доказів у підтвердження
поважності відсутності на роботі не
надав.

В ході засідання 04 липня 2014 року
первинної профспілкової організації
КП «Шляхрембуд» позивач при вирішенні
питання про надання згоди профкому на
його звільнення пояснив, що він вважав
себе звільненим з 16.06.2014 року, оскільки
подав заяву 02.06.2014 року про звільнення
за згодою сторін і тому не повинен
виходити на роботу,т.я. відпрацював вже
дві неділі.

При цьому позивач в ході розгляду
справи не надав відповідних доказів
поважності причин не зявлення на
роботі, як 16.06.2014 року так із 18 по 20.06.2014
року, пояснення позивачу про причини
щодо не виходу на роботу надавати
відмовлявся.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що позивач був звільнений
за прогул без поважних причин на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Матеріали справи свідчать, що вини
відповідача у затримці видачі позивачу
трудової книжки немає; крім того,
ОСОБА_1 у день звільнення була
виплачена заробітна плата в якості
кінцевого розрахунку з компенсацією за
невикористану відпустку (а.с. 82-89).

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Харкова від 31 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: