Справа № 266/3534/14-ц
Провадженя № 2/266/1081/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м.
Маріуполь Приморський районний
суд в складі головуючого судді Сараєва
І.А. при секретарі Нетреба О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання власності на спадкове майно, -

В
С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання права власності
на спадкове майно, вказуючи на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про смерть НОМЕР_1. Після її смерті
залишилась спадщина у вигляді
житлового будинку з господарськими
побудовами, які розташовані в АДРЕСА_1
та належали на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 12.05.1958 року.
Просить визнати право власності на
спадкове майно.

Представник позивача ОСОБА_3 у
письмовій заяві підтримала позовні
вимоги, просила їх задовольнити та
розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача
Іванченко Н.О. в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
вказуючи на те, що після такої
реєстрації власник будинку вступає в
повне право власності. При відсутності
реєстрації права власності власник має
право на користування будинком, однак
не має можливості їм розпоряджатися,
тобто відчужувати якимось способом або
успадковувати.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов не обґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 331 ЦК України право
власності на нерухоме майно виникає в
особи з моменту завершення будівництва
та прийняття його в експлуатацію, а
якщо таке право підглядає державний
реєстрації - з моменту його державної
реєстрації. До завершення будівництва
та прийняття нерухомого майна в
експлуатацію забудовник вважається
власником на будівлі або споруди, як
окремого об'єкта, а власником
будівельних матеріалів, обладнання, а
також відповідних майнових прав.

Відповідно до Постанови пленуму
Вищого спеціалізірованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 п. 9.
Відповідно до частини першої статті 344
ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних
із набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним,
якщо особа при заволодінні чужим
майном не знала і не могла знати про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності;

- володіння визнається
відкритим, якщо особа не приховувала
факт знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо
забезпечення охорони майна не свідчить
про приховання цього майна;

- володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнисним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом його строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 30
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Згідно до пунктів 10-15 цієї ж
Постанови з огляду на положення статті
376 ЦК України право власності за
набувальною давністю на об'єкт
самочинного будівництва не може бути
визнано судом, оскільки цією нормою
передбачено особливий порядок набуття
права власності на нерухоме майно, що
збудоване або будується на земельний
ділянці, не відведеній для мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК
України, право власності за
набувальною давністю може бути набуто
на майно, яке належить на праві
власності іншій особі (а не особі, яка
заявляє про давність володіння), а
також на безхазяйну річ. Отже,
встановлення власника майна або
безхазяйності речі є однією з
обставини, що має юридичне значення, і
підглядає доведенню під час ухвалення
рішення суду стаття 214 ЦПК України.

Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

До завершення будівництва
(створення) майна, а якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, то до
моменту прийняття його до
експлуатації, або якщо право власності
на таке нерухоме майно відповідно до
закону підглядає державної реєстрації,
то до моменту державної реєстрації
право власності на новостворене майно
та об'єкт незавершеного будівництва не
виникає (стаття 331 ЦК України).

У зв'язку із цим до виникнення
права власності на таке майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення)
майна. Отже, законом не передбачено
можливість права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Таким чином права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 набуто не було,
позивач може успадкувати лише
матеріали.

Визнавати право власності на
домоволодіння за набувальною давністю
вважаю неможливим, оскільки
першочергового право власності на
домоволодіння не було набуто та
зареєстровано.

Також позивачем не було надано
жодної інформації щодо земельної
ділянки на якій знаходиться спірне
домоволодіння.

Згідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтежень, для реєстрації права
власності на новозбудований об'єкт
нерухомого майна заявникові необхідно
подати, зокрема, технічний паспорт та
документ підтверджуючий право
власності або користування земельною
ділянкою.

З урахуванням вищенаведеного,
вважаємо, що в порядку та у спосіб, які
визначені законами України право
власності на домоволодіння № 93 по вул.
В. Морська в м. Маріуполі зареєстровано
не було, набувальну давність
застосувати неможливо, відомості про
земельну ділянку відсутні,
домоволодіння є спірним, підстав для
задоволення позову не має.

Керуючись ст. ст. 331, 334 ч. 4, 344, 376 ЦК
України, п. п. 10, 49 КМУ від 22.06.2011 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», ст. ст. 130, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на житловий
будинок з господарськими побудовами -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Приморський
районний суд м. Маріуполя протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:
Сараєв І. А.