Справа № 456/5466/13
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/4065/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 11 березня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство „Комерційний банк „Надра"
(в подальшому - „Банк") звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5, у якому просив суд звернути
стягнення в рахунок погашення
заборгованості по Договору кредитної
лінії № 1630/МК, який було укладено між
Банком та ОСОБА_5 14.12.2006 року (в
подальшому - „Кредитний договір"), в
сумі 21 496 доларів США 16 центів, що
еквівалентно 171 818 грн. 81 коп., на
предмети застави, які на праві
власності належать ОСОБА_4, а саме - 1)
автомобіль напівпричіп платформи-Е
марки FRUEHAUF, модель А3, 1989 року випуску,
білого кольору, реєстраційний №
НОМЕР_2, та 2) сідловий тягач-Е марки MAN,
модель 19.422, 1993 року випуску, зеленого
кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 (в
подальшому - „Предмет застави").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що згідно Кредитного договору ОСОБА_5
було надано кредит на суму 20 000 доларів
США з терміном погашення до 14.12.2011 року.
14.12.2006 року в забезпечення виконання
зобов'язань по Кредитному договору між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено
Договір застави відповідно до якого
остання передала позивачу в заставу
Предмет застави (в подальшому -
„Договір застави"). У зв'язку з тим, що
ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань по
Кредитному договору не виконував,
22.12.2011 року Жидачівським районним судом
Львівської області було ухвалено
рішення про стягнення заборгованості
по Кредитному договору з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь Банку, яка станом на
30.09.2013 року становить 171 818 грн. 81 коп.
(а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову відмовлено (а.с. 87-88).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Вважає неправомірною відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку зі
спливом позовної давності, оскільки
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 22.12.2011 року (про
стягнення заборгованості по
Кредитному договору з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь Банку) набрало
законної сили 19.11.2012 року, а відтак
вважає, що строк позовної давності мав
би обчислюватися саме з 19.11.2012 року (а.с.
92-95).

Представник Банку в судовому засіданні
18.08.2014 року підтримала доводи
апеляційної скарги, однак в наступне
судове засідання (будучи належним
чином повідомленою про час і місце його
проведення - а.с. 127) не з'явилися і про
причини такої неявки суд не повідомила,
що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України) не перешкоджає завершенню
апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Банку на підтримання
доводів апеляційної скарги та
заперечення цих доводів зі сторони
представника відповідачки ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності повязується не стільки із
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року № 6-116цс13 (а.с. 44-53),
яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є
обовязковою для судів, а також в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2014 року (а.с. 121-125).

З матеріалів справи також вбачається,
що строк у зобовязанні за договором
застави від 14 грудня 2006 року, який було
укладено між Банком (як
заставодержателем) та ОСОБА_4 (як
заставодавцем), не визначений, тому
строк позовної давності відносно
позовної вимоги про звернення
стягнення на предмет застави починає
свій перебіг у момент коли у
заставодержателя виникає право
пред'явлення вимоги про виконання
зобовязання застави, зокрема - вимоги
про звернення стягнення на предмет
застави.

Як вбачається з рішення Жидачівського
районного суду Львівської області від
22.12.2011 року, Банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за договором
кредитної лінії 28.07.2009 року (а.с. 19-20).

За вище наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що Банку щонайпізніше 28.07.2009
року вже було відомо про порушення його
прав і у нього виникло право пред'явити
вимогу до ОСОБА_4, як заставодавця по
забезпеченню виконання зобов'язань
ОСОБА_5 (як позичальником), про
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором застави, однак така вимога
(шляхом подачі позову до суду) була
пред'явлена лише 10.10.2013 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
всім обставинам і доказам по справі в
їх сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому приходить
до висновку про те, що підстави для його
скасування відсутні і апеляційну
скаргу на нього, доводи якої не
спростовують висновків оскаржуваного
рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" відхилити та залишити
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 11 березня
2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: