Справа № 462/5002/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/5315/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів:
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря
Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства (ПАТ) «Банк
«Форум» на рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 16 червня 2014
року по справі за позовом ПАТ «Банк
«Форум» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про
стягнення боргу та звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 16 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість у сумі 83 795 доларів США
та 15 142,30 грн. штрафних санкцій. В решті
позову відмовлено за безпідставністю
вимог. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
позивача 3 219 грн. судових витрат.

Рішення оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі просить
скасувати рішення в частині відмови в
задоволенні звернення стягнення на
предмет іпотеки та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Стверджує, що в жовтні 2008 року банком
ОСОБА_3 надано кредит для споживчих
потреб з лімітом 70 000 доларів США зі
сплатою 13,5% річних за користування ним
та кінцевим поверненням коштів 8 жовтня
2018 року. Вказує, що 9 жовтня 2008 року між
АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4
надано для забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаним
кредитним договором нерухоме майно:
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 99
кв.м. Позичальник належним чином не
виконує своїх зобов'язань за кредитним
договором.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Встановлено, що 9 жовтня 2008 року
сторони уклали договір відповідно до
умов якого банком надано кредит ОСОБА_3
(відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі з лімітом 70 000 доларів
США із сплатою 13,5 % річних та кінцевим
терміном повернення коштів 8 жовтня 2018
року). Згідно з п.п. 3.2.2. 3.2.6. 3.3.3, 4.1
даного договору, відповідач
зобов'язався повернути кредитні кошти
у строки, визначені договором,
сплачувати проценти за користування
кредитним коштами, сплачувати кошти,
пов'язані з проведенням дій по
примусовому погашенню простроченої
заборгованості, а також сплачувати
неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2
% за кожен день прострочення, що
обчислюється з суми неповерненого
кредиту та/або несплачених процентів
(а.с.7-14). Відповідно до розрахунку
заборгованості (а.с. 5-6). станом на 28
вересня 2012 року у позичальника за
вказаним договором виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 83 795 доларів США, з яких: 8 340
доларів США - просторочена
заборгованість по поверненню
кредитних коштів, 61 660 доларів США -
поточна заборгованість по поверненню
кредитних коштів, 13 086,25 доларів США -
просторочена заборгованість по
нарахованих процентах, 708,75 доларів США
- поточна заборгованість по
нарахованих процентах, а також 15 142,30
грн. - пеня.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредити і сплатити проценти, визначені
у договорі.

Згідно зі ст.ст. 553,554,555,629,526 цього
Кодексу за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, поручитель і
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
відповідальність.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.
Зобов'язання має виконуватись належним
чином.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо в
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(пені).

Відповідно до ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основною зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

7 червня 2014 року, до ухвалення
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції, набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із ст.5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_4 надав докази того, що
передана ним в іпотеку квартира на
забезпечення кредитних зобов'язань
ОСОБА_3 має загальну площу 99 кв.м, є
єдиним житлом іпотекодавця, щодо якого
відсутні обмеження застосування
вказаного вище Закону (а.с.5-20,34,179-182).

На підставі аналізу наявних у справі
доказів суд першої інстанції зробив
вірний висновок про часткове
задоволення позову та стягнення з
позичальника в користь кредитодавця
заборгованості і штрафних санкцій,
нарахованих у зв'язку з порушенням
виконання кредитних зобов'язань та
відмову у задоволенні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»; з чим
належить погодитись, оскільки
оскаржуване рішення ухвалене судом на
підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв'язок у сукупності; встановлених
судом обставини.

При встановленні зазначених обставин
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних по
справі доказів.

Розподіл судових витрат проведено
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. Підстави
для скасування рішення Залізничного
районного суду м.Львова відсутні, а
тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк «Форум»
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 16 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: