22-ц/775/1039/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Служба у справах дітей
Приморської районної адміністрації
Маріупольської міської ради, Служба у
справах дітей Іллічівської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про визначення місця проживання
дитини за місцем проживання батька

та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах
дітей Приморської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Служба у справах дітей
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради, про
відібрання малолітньої дитини від
батька та повернення до матері,
визначення місця проживання дитини за
місцем проживання матері,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 05
червня 2014 року,-

в с
т а н о в и л а:

В червні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про позбавлення її батьківських прав
відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В наступному позов було змінено
та позивач просив визначити місце
проживання дитини з батьком за
адресою - АДРЕСА_2. Ухвалою
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 04
жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_1 вимоги
стосовно позбавлення батьківських
прав залишені без розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
посилався на те, з грудня 2009 року по
квітень 2013 року перебував у шлюбі з
ОСОБА_2 Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. При розірванні шлюбу було
погоджено місце проживання дочки з
матір'ю. Однак, з моменту припинення
шлюбних відносин, відповідачка стала
обмежувати його у побаченнях з
дитиною. Під час спілкування з донькою
він помітив, що вона стала часто
хворіти, стала замкнутою, емоційний
стан пригнічений. Відповідачка
неналежним чином доглядала за дитиною,
не займалася її розвитком. У квітні 2013
року відповідачка була
госпіталізована у психіатричну
лікарню у зв'язку з психічним розладом
здоров'я, де знаходилася до 6 квітня 2013
року. У зв»язку з цим він забрав дитину
до себе і донька проживає з ним.
Вважає, що нестабільний психологічний
стан відповідачки та психічний стан її
здоров»я може негативно вплинути на
психіку дитини. Крім того, відповідачка
має незадовільне матеріальне
становище, оскільки проживає у
квартирі з дідом та бабусею, де
зареєстровано 7 осіб. Заробітна плата
відповідачки є невеликою. Він має
стабільний заробіток, проживає один в
однокімнатній квартирі, йому
допомагають батьки, які дуже добре
ставляться до доньки, у нього створені
гарні умови для її належного виховання,
він постійно піклується про дитину.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася з
зустрічним позовом про відібрання
дитини від батька та передачу доньки
їй і про визначення місця проживання
малолітньої дитини з нею, за місцем її
проживання - АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи
свої вимоги, посилалася на те, що після
розірвання шлюбу з позивачем їх
малолітня донька залишилась проживати
з нею за місцем її реєстрації у
трикімнатній квартирі, де фактично
проживає вона з дитиною та дід з
бабусею. В квартирі створені
сприятливі умови для проживання та
виховання дитини. Вважає, що виклик
швидкої допомоги у квітні 2013 року та
госпіталізація її у психіатричну
лікарню є провокацією з боку позивача
та його батьків, з якими у неї не
склалися стосунки. Перебування її на
лікуванні в психіатричній лікарні не
може бути підставою для відібрання
дитини, оскільки вона не страждає будь -
якими психічними захворюваннями та не
перебуває на обліку в психіатричній
лікарні, а її захворювання, пов»язане з
нестабільним короткочасним
психоемоційним станом у зв»язку з
розірванням шлюбу з позивачем і не
може бути перешкодою для проживання
дитини з нею. Вона працювала
вихователем у дитячому садку, в
теперішній час працює в дитячій
лікарні. Просила задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 05
червня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено. Визначено місце проживання
малолітньої дитини -
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем
проживання її батька - ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).
В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору - 114 гривень 70 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати рішення і
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні його вимог. Зокрема,
вказує на те, що висновки суду про те, що
вона залишила дитину і на протязі
декілька місяців після виписки з
лікарні не цікавилася її долею, не
відповідають дійсності, оскільки вона
була госпіталізована у психіатричний
заклад, завдяки ОСОБА_1, а після виписки
з лікарні, позивач, з метою утримати
дитину у себе вчиняв усілякі перешкоди
для зустрічей з дитиною. Суд розглянув
справу однобічно, не дав оцінки всім
доказам, які є в матеріалах справи,
послався на висновок психолога щодо
психологічного стану дитини, який є
зацікавленою особою, і не дав ніякої
оцінки висновку незалежного
спеціаліста - психолога. Не
обґрунтував суд, чому прийняв до уваги
висновки органу опіки та піклування
Іллічівської райадміністрації, який
виносився в односторонньому порядку,
без залучення матері. Крім того, суд
проігнорував положення Декларації
прав дитини щодо не розлучення
малолітньої дитини з матір»ю, не
врахував, що перебування довгий час
доньки з батьком та відсутність матері
може негативно відбитися на здоров»ї
дитини та її психологічному стані.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_4 та представника органу опіки та
піклування Приморської
райадміністрації - Балюри Р.С., які
підтримали доводи скарги та просили її
задовольнити, заперечення проти скарги
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_6,
представника орану опіки та піклування
Іллічівської райадміністрації м.
Маріуполя Максименко К.В., які просили
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 5 грудня 2009 року по 16 квітня 2013
року (т.с.1, а.с.8,10)

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 9).

Після розірвання шлюбу дитина, за
згодою сторін залишилася проживати з
матір»ю - ОСОБА_2 за місцем її
реєстрації - АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
10 квітня 2013 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, на утримання ОСОБА_3 стягнуто
аліменти у розмірі ? частини від усіх
видів заробітку (т.с.1, а.с.11).

Згідно акту №84 від 15 травня 2013 року
КСН «Центральний» малолітня ОСОБА_3
проживає разом з батьком з 19 квітня 2013
року (т.с.1, а.с.24).

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_1 та відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
суд першої інстанції, виходив з того,
що обидва з батьків мають рівні права
на виховання дитини та спілкування з
нею, однак, батько може забезпечити
найбільш сприятливі умови для
виховання доньки та забезпечити захист
її інтересів; психоемоційний стан
матері не є стабільним, що є підставою
для визначення місця проживання
дитини з батьком.

Проте, колегія суддів
апеляційного суду не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалене
рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов позивача
ОСОБА_1 від 16 травня 2013 року, він
проживає в однокімнатній квартирі за
адресою АДРЕСА_2; квартира відповідає
санітарним умовам, створені всі умови
для проживання та виховання дитини
(т.с.1, а.с.27)

Згідно акту від 18 червня 2013 року
обстеження матеріально-побутових умов
сімї ОСОБА_8- за адресою АДРЕСА_1, де
ОСОБА_2 проживала разом з дитиною після
припинення шлюбних відносин з
відповідачем, та проживає у теперішній
час, квартира трикімнатна, відповідає
санітарним умовам, створені всі умови
для проживання, розвитку, відпочинку і
спілкування з дитиною (т.с.1, а.с.59)

Відповідно до характеристик з
місць роботи та проживання ОСОБА_2,
остання характеризується позитивно
(т.с.1, а.с.53, 54, 61, 88,89). ОСОБА_1 також
позитивно характеризується за місцем
роботи - ПАТ «МК «Азовсталь»(т.с.1,а.с.23)

З характеристики, наданої
завідуючою та вихователем дошкільного
навчального закладу №63 м. Маріуполя
вбачається, що малолітня ОСОБА_3
відвідувала даний дошкільний заклад з
08 серпня 2012 року по 15 травня 2013 року.
Приводили та забирали дитину мама,
бабуся- ОСОБА_8. Дитина прив'язана до
матері і бабусі, завжди радіє їх
приходу. Батько до закладу не приходив,
питанням виховання не цікавився.
Вихованням дитини займалася мати -
ОСОБА_2 (т.с.1, а.с.55).

Згідно довідки з дошкільного
навчального закладу №102 від 12 березня
2014 року - ОСОБА_3 відвідує даний заклад з
4 липня 2013 року, вихованням дитини
займається батько та бабуся. Мати до 11
березня 2014 р. дитячий заклад з не
відвідувала, успіхами дитини не
цікавилася (т.с.2, а.с.14).

Згідно з листом Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради служби по справам дітей
від 18 червня 2013року, ОСОБА_2 28 травня 2013
року зверталася до служби з питань
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_3 з нею та усунення перешкод з
боку батька дитини у спілкуванні її з
дитиною (т.с.1, а.с.60)

04 травня 2013 року
спеціалістом-психологом
Межрегіонального юридичного центру
відділу експертиз ОСОБА_9 на звернення
ОСОБА_1, після обстеження ОСОБА_3 було
зроблено висновок стосовно
психологічного стану дитини, а також її
розвитку. Було відмічено відставання у
розвитку, пригнічений емоційний стан.
(т.с.1, а.с.12-13).

06 червня 2013 року
спеціалістом-психологом
Межрегіонального юридичного центру
відділу експертиз ОСОБА_9 на звернення
ОСОБА_1 було зроблено повторно
обстеження психологічного стану
ОСОБА_3 та було відмічено динаміку у
розвитку дитини, поліпшення емоційного
стану (т.с.1, а.с.99-101).

16 жовтня 2013 року Іллічівським
районним центром соціальних служб для
сімї , дітей та молоді було зроблено
висновок за результатами
психологічного обстеження малолітньої
ОСОБА_3 на предмет взаємовідносин з
батьками. Дитина явної переваги комусь
з батьків не показала. Дитина швидко
підпадає під вплив батька чи матері та,
відповідно, не може відображати свою
власну точку зору на те, що
відбувається. Доцільним є проживання
дитини у того з батьків, хто зможе в
повній мірі організувати необхідні
умови для її повноцінного розвитку
(т.с.1,а.с.143).

Орган опіки та піклування
Іллічівської районної адміністрації м.
Маріуполя вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2(т.с.1,
а.с.168-169).

Орган опіки та піклування
Приморської райадміністрації м.
Маріуполя вважає за доцільне
проживання ОСОБА_3 з матір»ю, про що
заявила в апеляційному суді
представник цього органу Балюра Р.С.

Відповідно до ст. 157 Сімейного
Кодексу України ( далі СК України)
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати і батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

У випадку, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з н их,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або
суд не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з роз»ясненнями, які
містяться у п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №16 від 12
червня 1998 року «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім»ю», вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд,
виходячи з рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей,
повинен ухвалити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд ураховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Статтею 162 СК України
передбачено, що якщо один з батьків
без згоди другого з батьків з яким
проживала малолітня дитина, змінить
її місце проживання, в тому числі,
способом її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров»я або
обставини змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення
суд першої фактично виходив лише з
того, що батько дитини більш
відповідально ставиться до виконання
своїх батьківських обов»язків, має
позитивну характеристику та належні
умови для забезпечення потреб
малолітньої доньки.

Разом з тим, відповідно до принципу 6
Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особисті
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що
позивач забрав у неї дитину після
того, як під час сварки з ним після
розлучення у неї стався нервовий зрив,
ОСОБА_1 викликав швидку допомогу і її
було госпіталізовано у психіатричну
лікарню. Після виписки з лікарні
позивач чинив їй перешкоди у
спілкуванні з дитиною, яка до липня 2013
року не відвідувала дитячий садок, а
потім була переведена в інший дитячий
садок, не дозволяв вихователям
віддавати дитину їй та повідомляти
його про її візити до садка. Зазначені
обставини не заперечував в
апеляційному суді і позивач.

Колегія суддів вважає, що суд, у
порушення вимог ст. 212 ЦПК України,
доводів відповідачки належним чином
не перевірив та не взяв до уваги; не дав
оцінки наявним у справі доказам та
поясненням сторін у їх сукупності; не
взяв до уваги вік дитини, якій на момент
вирішення спору виповнилося тільки
чотири роки, до того ж є дівчинкою та
потребує особливого материнського
догляду; не вмотивував висновок про
неможливість забезпечення виховання
дитини матір»ю, не навів наявність
будь - яких виключних обставин, які б
викликали необхідність розлучення
малолітньої дитини з її матір'ю та
давали підстави для відібрання дитини
у матері.

Посилання суду на нестабільний
психоемоційний стан матері, як на
підставу для визначення місця
проживання дитини з батьком, на думку
колегії суду, є необгрунтованим.

Згідно довідки Комунальної
лікувально - профілактичної установи
«Міська психіатрична лікарня №7» від
03 листопада 2013 року - ОСОБА_2
знаходилась в даному закладі на
лікуванні з 19 квітня 2013р. по 26 квітня 2013
(т.с.1 а.с.156)

Згідно виписки з історії хвороби
№568 з обласної психіатричної лікарні
встановлено, що ОСОБА_2 знаходилась на
стаціонарному обстеженні та лікуванні
в №9 ОМСР ОКПБ м. Донецька з 20 лютого 2014
року по 28лютого 2014 року. На даний час
ознак розладу психотичного регістру не
виявлено (т.с.2, а.с.13)

Згідно довідки з КЛПУ «Міська
психіатрична лікарня №7 м. Маріуполя»
від 13 травня 2014 року - ОСОБА_2 на даний
час на обліку у психіатра не
знаходиться (т.с.2, а.с.50,52).

Тобто, на момент ухвалення рішення
даних про наявність у відповідачки
будь - якого розладу здоров»я чи
психічного захворювання,яке б
унеможливлювало проживання дитини з
нею, не було.

Утримання дитини у себе позивач, з
посиланням на висновки психолога
ОСОБА_9, обґрунтовує тим, що передача
дитини матері може сказатися на
психологічному стані дитини.

Між тим, колегія суддів не приймає
ці доводи, оскільки доказів наявності
реальної небезпеки для життя та
здоров»я дитини у разі проживання її
з матір»ю, в розумінні положень ч.1 ст.162
СК України, суду не надано.

Таким чином, оскільки під час
розгляду справи суд не звернув
належної уваги на вказані обставини; не
врахував норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини;
не в повній мірі встановив обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, висновок про
визначення місця проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
батьком та про відмову у позові ОСОБА_2
про відібрання дитини у батька та
передачу їй і визначення місця
проживання дитини з матір»ю є
безпідставним.

Враховуючи вік малолітньої
ОСОБА_3, її стать, ставлення
відповідачки до батьківських
обов»язків та створення умов для
утримання і виховання дитини, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відібрання дитини у
батька та визначення місця проживання
малолітньої дитини з матір»ю. При цьому
перевага у матеріально-побутовому
стані позивача, сама по собі, не є
вирішальною умовою для передачі йому
дитини.

У зв»язку з викладеним,
відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_2 та відмову у позові ОСОБА_1

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають
стягненню витрати на оплату судового
збору при подачі позову 114,70 грв. та
апеляційної скарги - 121,80 грв., а всього
236,50 грв.

Керуючись ст.ст. 307,309,313-316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
05 червня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах
дітей Приморської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Служба у справах дітей
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради, про
визначення місця проживання дитини за
місцем проживання батька - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Відібрати малолітню дитину -
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_1,
який мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити місце проживання
дитини - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем
проживання матері - ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 витрати на оплату судового
збору в сумі 236,50 грв.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді