Справа №592/7749/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/1344/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В.

при секретарі судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н
о в и л а:

23 липня 2013 року ОСОБА_4., ОСОБА_5
звернулися до суду з даним позовом,
який в подальшому уточнили. Свої вимоги
обґрунтовували тим, що 22 серпня 1996 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір
довічного утримання, згідно якого
ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, а остання
зобов'язувалася довічно утримувати
його. Відповідач з часу укладення
договору довічного утримання, хоча і
був зареєстрований за адресою спірної
квартири, але мешкав в ній дуже рідко,
проживав за іншими адресами. За час
сумісного проживання позивачів у
квартирі, з дозволу виконкому Сумської
міської ради, було проведено
будівництво ряду прибудов до неї,
зроблений ремонт. Крім того, самочинно
було проведено перепланування
квартири. Як наслідок змінився статус
квартири з 2-х кімнатної на 4-х кімнатну
та була змінена як житлова так і
загальна площа спірної квартири.
Згодом, перепланування та добудови
були узаконені та зареєстровані в
технічному паспорті. Оскільки
відповідач не бажає визнавати за
позивачами право на частину спірного
житла, вони змушені були звернутися до
суду з вказаним позовом, так як
вважають, що мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження нерухомим майном.

В уточненій позовній заяві позивачі
просили суд визнати за ними право
власності на 73/200 частин квартири, а за
відповідачем - на 27/100 частини квартири
(а.с. 133 - 135).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 червня 2014 року позов
ОСОБА_5, ОСОБА_5 задоволено. Визнано за
ОСОБА_4., ОСОБА_5 право власності за
кожним з них на 73/200 частин квартири
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право
власності в розмірі 27/100 частин на
вказану квартиру. Вирішено питання
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просить його скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову. При цьому зазначає,
що позивачі перепланували квартиру та
здійснили прибудову під свій сімейний
уклад без його згоди. Посилається на те,
що витрати понесені позивачами по
перебудові квартири ніяким чином не
створюють виникнення права власності
на майно. Вважає спірне житло особистою
приватною власністю.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 і його
представника ОСОБА_6, які підтримали
доводи апеляційної скарги, пояснення
представника позивачів ОСОБА_7, яка
вважала рішення місцевого суду
правильним, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
місцевого суду скасуванню, виходячи з
п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з
постановленням нового рішення про
відмову у позові за його
необґрунтованістю.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є власником двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності, виданого Сумським
комунальним підприємством «Тепличний»
31 жовтня 1994 року та зареєстрованим в
цей же день у Сумському БТІ за № 1318.

Відповідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4.
та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 21
квітня 1984 року (а.с. 5).

22 серпня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
яка є його донькою, укладений договір
довічного утримання, який рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 25 лютого 2013 року був розірваний (а.с.
15 - 16). Дане рішення суду залишене без
зміни ухвалою колегії Апеляційного
суду Сумської області від 25 квітня 2013
року та набрало законної сили (а.с. 17 - 18).

Згідно договору довічного утримання
відповідачем передавалася у власність
позивачки двохкімнатна квартира
АДРЕСА_1, житловою площею 25,9 кв.м. та
загальною площею 43,8 кв.м. (а.с. 6 - 7).

На час розірвання договору довічного
утримання спірна квартира складалася з
чотирьох кімнат, житловою площею 38,4
кв.м., мала загальну площу 69,0 кв.м., що
підтверджується технічним паспортом
виготовленим 27 січня 2010 року (а.с. 9 - 10).

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 17 жовтня 2000
року за №470 надано дозвіл ОСОБА_5. на
прибудову житлової кімнати площею 13,0
кв.м та розширення кухні площею 6,07 кв.м
(а.с. 11).

Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації від 30 травня 2012 року
підтверджено закінчення реконструкції
спірної квартири та готовність її до
експлуатації загальною та житловою
площею відповідно 69 кв.м та 38,4 кв.м (а.с.
12-14).

Згідно довідки у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_5, її батько -
ОСОБА_3, її чоловік - ОСОБА_4., діти -
ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, онука - ОСОБА_10
(а.с. 28).

Задовольнивши позов і визнавши за
позивачами право власності на 73/100
частини, а зі відповідачем - на 27/100
частини квартири, суд першої інстанції
виходив з законності зведених прибудов
до квартири, реконструкції і
капітального ремонту старої частини
квартири. Однак, з такими висновками
суду погодитися не можна, із - за
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Зведення прибудов до квартири,
реконструкція, переобладнання і ремонт
квартири провадився позивачами на
протязі багатьох років, після рішення
виконкому Сумської міськради від 17
жовтня 2000 року.

Отже, правовідносини, які склалися між
сторонами, були цивільно - правовими і
регулювалися як нормами ЦК УРСР 1963
року, так і нормами ЦК України, який
почав діяти з 01 січня 2004 року, а також
Законом України «Про власність». При
вирішенні питання щодо законності
прибудови двох приміщень до квартири
важливе значення має дотримання
земельного законодавства, зокрема норм
Земельного кодексу України від 13
березня 1992 року та Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року.

Встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками (частини 2,
3 ст. 42 ЗК України).

При цьому прибудинковою територією
вважають встановлену за проектом
поділу території мікрорайону
(кварталу) та проектом забудови
земельну ділянку багатоквартирної не
садибної житлової забудови, необхідну
для розміщення та обслуговування
жилого будинку й господарських і
технічних будівель та споруд біля
нього, тобто територію під жилим
будинком, проїзди й тротуари, озеленені
ділянки та ігрові майданчики для
відпочинку, занять спортом,
тимчасового зберігання автомобілів
жителів будинку, для господарських
потреб та інші території, пов'язані з
утриманням і експлуатацією будинку.

З аналізу цільового призначення
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, та норм
ст. 42 ЗК України, випливає, що в разі
приватизації громадянами квартир у
такому будинку земельна ділянка як
така, що входить у житловий комплекс,
може передаватися безоплатно у
власність або надаватись у
користування лише об'єднанню
співвласників будинку, створеному
відповідно до Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" у порядку,
передбаченому постановою Кабінету
Міністрів України від 11 жовтня 2002 року
№ 1521 "Про реалізацію Закону України
"Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка
належить співвласникам жилого будинку
на праві спільної сумісної власності,
яка разом із загальним майном і
неподільною часткою житлового
комплексу (допоміжні приміщення,
конструктивні елементи будинку, його
технічне обладнання) є майном
співвласників, які визначають порядок
його використання.

У матеріалах даної справи немає
рішення жодного компетентного органу
(будь - то Сумська міська рада у
відповідності зі ст. 19 Земельного
Кодексу України від 13 березня 1992 року
або ст. 12 Земельного Кодексу України
від 25 жовтня 2001 року або об'єднання
співвласників будинку № 43) про
передачу позивачам у користування (під
забудову) частини прибудинкової
території. Колегія суддів вважає явно
не достатнім для легітимації зведеної
прибудови наявність одного рішення
виконкому Сумської міськради від 17
жовтня 2000 року № 470 про надання дозволу
на прибудову (а.с. 11).

По - перше, у цьому рішенні не
вирішувалося питання землевідведення
і землекористування. По - друге,
виконком надав дозвіл ОСОБА_5. на
прибудову житлової кімнати пл.. 13 кв.м. і
на розширення кухні пл. 6,07 кв.м. Як
вбачається з копії технічного паспорта
квартири на а.с. 10, подружжя ОСОБА_4
прибудувало до старої квартири на
першому поверсі будинку кімнату пл. 16,5
кв.м. та 9,1 кв.м., що значно перевищує
дозволені ним межі прибудови. Ніяких
правовстановлюючих документів на цю
прибудову у них не було і немає. Не є
вони і власниками старої квартири
АДРЕСА_1, оскільки після розірвання
договору довічного утримання (рішення
суду набрало законної сили 25 квітня 2013
року) титульним власником квартири
знову став батько позивачки. Вказаного
рішення виконкому, технічного паспорту
на квартиру, Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, яка
зареєстрована у інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Сумській області 30 травня 2012 року, явно
недостатньо для визнання за позивачами
права власності на новозбудоване майно
у судовому порядку. У п. 11-1 Декларації
щодо інформації про документ, що
посвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою
зазначено «договір довічного
утримання». Очевидно, що цього договору
явно недостатньо для проведення
забудови на прибудинковій території,
яка забудовниці ніколи не належала і не
належить. На запит апеляційного суду
Сумська міська рада повідомила, що
питання про виділення земельної
ділянки для добудови при квартирі
АДРЕСА_1 рада ніколи не приймала.
Сторони також визнають, що немає
рішення компетентного органу на
перепланування старої частини
квартири АДРЕСА_1. При таких обставинах
колегія суддів не вбачає підстав для
визнання за позивачами права власності
на частину спірної квартири у судовому
порядку і вбачає підставу для
постановлення нового рішення про
відмову у позові з задоволенням
апеляційної скарги. Таке рішення
колегія суддів постановляє з
урахуванням роз'яснення, яке міститься
у п. 4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
судову практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)».

Колегія суддів ураховує правову
позицію відповідача, який не претендує
на новозведені приміщення доньки і
зятя, а бажає щоб йому залишилася стара
квартира в попередніх розмірах
капітальних стін. При задоволенні
апеляційної скарги з позивачів на
користь відповідача на підставі ст. 88
ЦПК України необхідно стягнути судові
витрати у вигляді сплаченого ним
судового збору при подачі апеляційної
скарги 426 грн. (а.с. 167).

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 291, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 18 червня 2014
року у даній справі і постановити нове
рішення про відмову ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
позові до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частину квартири.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 426 грн.
судових витрат по сплаті судового
збору у рівних частках на користь
ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -