Номер провадження: 22-ц/785/7334/14
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Стадніченка
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради,
як орган опіки та піклування, про
визнання осіб, такими що втратили право
користування житловим приміщенням,
виселення, стягнення заборгованості з
оплати комунальних послуг за
опалювання та відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 травня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним уточненим у
березні 2014 р. позовом, в якому остаточно
просив: 1) визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими,
що втратили право користування
АДРЕСА_1; 2) примусово виселити ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення; 3) стягнути з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на його
користь не сплачені ними за час
проживання у квартирі гроші за
опалювання у сумі - 6 839,24 грн. та за
утримання квартири в сумі - 229,94 грн.; 4)
стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на
його користь відшкодування моральної
шкоди у розмірі - 8 000 грн.; 5) стягнути з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на його
користь судовий збір та витрати на
правову допомогу адвоката.

В позові ОСОБА_4 посилався на те, що на
початку липня 2013 р. він успадкував
після смерті батька квартиру АДРЕСА_1
(далі - Квартира). За час життя батька
останній дозволив відповідачам
тимчасово, без реєстрації, проживати в
спірній квартирі. З відповідачами була
досягнута домовленість, що вони
поживуть в квартирі до середині
вересня 2013 р.. Після настання цього
строку в добровільному порядку
звільнити квартиру відповідачі
відмовляються, що перешкоджає йому
розпорядитися квартирою у зв'язку з
тяжким матеріальним становищем.

Користуючись квартирою відповідачі
не сплачують житлово-комунальні
послуги, чим завдають йому
матеріальної шкоди.

Вказаними діями відповідачів йому
завдано також моральної шкоди, яка
полягає в неможливості розпорядитися
належним йому майном, незручностях
щодо нормалізації його життя,
покращення його майнового та
побутового стану. Відшкодування
моральної шкоди становить - 8 000 грн..

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.05.14 р. позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6
не сплачені за час проживання гроші за
опалювання у сумі - по 3 419,62 грн. з
кожного та за утримання квартири в сумі
- по 114,97 грн. з кожного. В іншій частині
позову відмовлено.

Позивач - ОСОБА_4 в частині відмови в
задоволенні його вимог про стягнення
відшкодування моральної шкоди рішення
суду не оскаржив.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10.06.14 р. у задоволенні заяви ОСОБА_5
від 26.05.14 р. про перегляд заочного
рішення відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
рішення суду першої інстанції
скасувати. Ухвалити нове рішення про
повну відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що рішення суду
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилися. Про час і місце розгляду
справи сповіщені належним чином.
Причини неявки суду не повідомили, заяв
та клопотань не надали.

Третя особа - виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради,
як орган опіки та піклування, в судове
засідання свого представника не
направив. Про час і місце розгляду
справи сповіщений належним чином.
Причини неявки представника суду не
повідомив, заяв та клопотань не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

ОСОБА_7, представник ОСОБА_4, в
судовому засіданні вважав необхідним
скаргу відхилити, як безпідставну,
рішення суду залишити без змін, як
законне та обґрунтоване. Посилалася на
те, що позивач, як новий власник
квартири, має право вимагати усунення
перешкод в користуванні належним йому
майном.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши осіб, які з'явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою та їх
виселення, стягнення з відповідачів
боргу за опалення та утримання
квартири, суд першої інстанції виходив
з того, що за час життя батька позивача
з дозволу останнього відповідачі
тимчасово проживали в житловому
будинку, залишаючись зареєстрованими
за іншими адресами. Позивач,
успадкувавши житловий будинок після
смерті батька, як новий власник має
право вимагати усунення перешкод в
користуванні належним йому житловим
будинком. Оскільки відповідачі
проживали в житловому будинку, вимога
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги є
обґрунтованою (а. с. 98 - 100).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
існування між сторонами правовідносин
щодо захисту права власності,
необхідності виселення відповідачів з
належного йому житлового будинку без
надання іншого жилого приміщення.
Наявність вказаних правовідносин між
сторонами встановлено, висновки суду
першої інстанції в цій частині
зроблено на підставі наявних у справі і
наданих сторонами доказів. Висновки
суду в цій частині відповідають
обставинам справи, вимогам ст. ст. 317, 319,
391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК
України. Доводи апелянта щодо
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, без посилання на
конкретні норми, є неспроможними.

Однак, ухвалене судом першої
інстанції рішення в частині визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою, стягнення з
них заборгованості за опалення і
утримання квартири вимогам діючого
законодавства не відповідає.
Погодитися з висновком суду в цій
частині не можна. Цього висновку суд
дійшов з порушенням ст. ст. 405, 815 ЦК
України, 67, 68 ЖК України, ст. ст. 20, 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» та вищезазначених норм
процесуального права. Доводи апелянта
про порушення судом в цій частині норм
матеріального та процесуального права
є обґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що,
вимоги про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням і виселення особи із
житлового приміщення є
взаємовиключними. Визнаючи
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою, суд першої
інстанції не послався на відповідну
норму матеріального права. За статтею
405 ЦК України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.
Матеріали справи не містять доказів
про те, що відповідачі були членами
сім'ї попереднього або нового власника
квартири. Доказів про наявність між
сторонами житлових правовідносин,
можливість застосування ст. ст. 71, 72 ЖК
України матеріали справи також не
містять.

Стягуючи з відповідачів
заборгованість за опалення та з
утримання квартири, суд першої
інстанції послався на ст. ст. 67, 68 ЖК
України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги». Разом з
тим, матеріали справи не містять
доказів про існування між сторонами ні
житлових правовідносин, ні
правовідносин з надання
житлово-комунальних послуг (відсутні
докази укладання договору найму житла,
найму (оренди) житла, отримання саме
відповідачами житлово-комунальних
послуг).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4
про визнання відповідачів такими, що
втратили право користування квартирою,
стягнення з них заборгованості за
опалення та з утримання квартири не
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що суд не
прийняв до уваги її пояснення про
оскарження нею права власності
позивача на спадкову квартири колегія
суддів не приймає до уваги, виходячи з
положень ст. 179 ЦПК України.

Оскільки неправильне застосування
вищезазначених норм матеріального та
процесуального права призвело до
безпідставного задоволення вимог
позивача про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
квартирою, стягнення з них
заборгованості за опалення та з
утримання квартири, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про повну відмову в задоволенні цих
вимог. В решті рішення необхідно
залишити без змін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України,
у зв'язку з відсутністю підстав для
звільнення відповідачів від сплати
судового збору, необхідно стягнути з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
сплачений ни судовий збір у сумі - 114,71
грн. (а. с. 1), в рівних частках з кожного,
тобто по - 57,56 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 травня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог про
визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування квартирою
№ 44 в будинку № 97 по вул. Плавньова в м.
Білгород-Дністровському, стягнення з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 боргу за опалювання в
сумі - по 3 419,62 грн. з кожного та з
утримання квартири в сумі - по 114,97 грн. з
кожного - скасувати. В задоволенні
позову в цій частині - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер картки
фізичної особи-платника податків -
НОМЕР_1) та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
(номер картки фізичної особи-платника
податків - НОМЕР_2) судовий збір у сумі -
114 (сто чотирнадцять) грн. 71 коп., в
рівних частках з кожного, тобто по - 57
(п'ятдесят сім) грн. 56 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко