Справа № 760/5100/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 липня 2014 року
Соломянський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивач звернулася з позовом до суду, в
якому просить надати дозвіл на
оформлення всіх проїзних документів,
пов'язаних із виїздом за кордон, а також
на тимчасовий багаторазовий виїзд
малолітньої ОСОБА_3 без письмового
дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 за
кордон з метою відпочинку та
оздоровлення.

Свої вимоги мотивує тим, що в період з
липня 2008 року по серпень 2012 року вона
прожила з Відповідачем однією сім'єю
без укладення шлюбу.

Позивач вказує, що від відносин з
Відповідачем вони мають двох
малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З серпня 2013 року Відповідач уникає
спілкування з сім'єю, участі в житті
дітей не приймає, матеріальної
допомоги на утримання дітей не надає.
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 08.11.2013 року з ОСОБА_2 на
користь Позивачки стягнуто аліменти на
утримання дітей в розмірі ? частини з
усіх видів заробітку Відповідача,
проте як зазначає Позивач, рішення суду
Відповідач не виконує.

Позивач посилається на те, що
Відповідач, окрім того, не надає згоди
на вивезення дітей, зокрема: дочки
ОСОБА_3, за кордон, в тому числі - в
Російську Федерацію, де проживають усі
родичі Позивача.

У позові Позивач зазначає, що хоч
Відповідач і є батьком ОСОБА_6,
відомості про батьківство до акту про
його народження були внесені на
підставі ст. 135 Сімейного кодексу
України, тому проблем з його
подорожуванням за межі країни немає,
проте відсутність проїзних документів
та згоди батька на виїзд за кордон
ОСОБА_3 виключає, фактично, і можливість
виїзду її брата, оскільки можливості
залишити дочку одну у Позивача немає.

У судому засіданні представник
Позивача зазначив, що ігнорує
звернення ОСОБА_1, в тому числі -
письмові, до нього про надання
відповідних дозволів, формально
висловлюючи відсутність у нього
заперечень, проте будь-яких реальних
дій не вчиняє.

Враховуючи вищенаведене, Позивач
просить винести рішення про надання
дозволу на виїзд за кордон її донькою
ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька до
досягнення дитиною 16-річного віку.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи сповіщався. Суд, заслухавши
думку представника Позивача, вважає
можливим ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
Позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
обґрунтованим, виходячи з наступного.

Зі слів Позивача судом встановлено, що
в період з липня 2008 року по серпень 2012
року вона прожила з Відповідачем
однією сім'єю без укладення шлюбу. Від
відносин Сторони мають двох малолітніх
дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (хоча відомості про батька
в актовому записі про його народження
записані зі слів матері на підставі
ст.135 СК України). (а.с. 8-9)

Встановлено, що після розірвання
сімейних стосунків діти проживають
разом з матір'ю ОСОБА_1 та перебувають
на її утриманні.

З матеріалів справи встановлено, що
малолітня ОСОБА_3 з першого року
народження обстежується дерматологом
з діагнозом «алергічний дерматит»,
часто хворіє простудними
захворюваннями, у зв'язку з чим лікарем
рекомендовано оздоровлення в зонах з
морським та гірським кліматом. (а.с. 11)

Як вбачається з інших матеріалів, які
надані Позивачем, її родичі є
громадянами Російської Федерації та
проживають там.

В матеріалах справи містяться докази,
що Позивач зверталася до Відповідача з
проханням надати дозвіл на тимчасовий
виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон в
Російську Федерацію для відвідання
родичів, проте не отримала такого
дозволу.

Згідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України,
за винятком обмежень, які
встановлюються законом.

Відповідно до п. 3 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№57 від 27 січня 1995 року встановлено, що
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, здійснюється за
згодою обох батьків (усиновлювачів)
(далі - батьки) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку.

Згідно з п.4 зазначених Правил виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється,
серед іншого:

- за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 18 Постанови КМ України
від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»
оформлення проїзного документа
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі, - того з них, з ким
проживає дитина. За наявності
заперечень одного з батьків, документ
може бути оформлено на підставі
рішення суду.

Судом береться до уваги, що сторони не
перебувають у шлюбі, дитина проживає з
Позивачем, перебуває на її утриманні, а
також той факт, що дитина з метою
лікування потребує виїзду за кордон.

У відповідності до ст.9 Конвенції про
права дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року -
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про
права дитини передбачено, що в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Суд також бере до уваги той факт, що
Відповідач неадекватно реагував на
прохання надати дозвіл на виїзд дитини,
ухилявся від цього, використовував
таку можливість для тиску на Позивача.

Суд звертає увагу сторін на те, що
процес вирішення будь-яких суперечок
між батьками неповнолітніх дітей не
повинен негативним чином впливати на
права та інтереси цих дітей.

Оцінивши наявні у справі докази, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню, оскільки виїзд
дитини за кордон має тимчасовий
характер, відповідає її інтересам та
бажанням, за своєю метою має сприяти її
загальному розвитку та оздоровленню, в
той же час Відповідач безпідставно
ухиляється від нотаріального
посвідчення оформлення проїзних
документів, що в розрізі даних
правовідносин порушує права та
інтереси неповнолітньої дитини.

Керуючись ст.33 Конституції України,
Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №57 від 27 січня 1995
року, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 74, 88, 212-215, 367 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди за
кордон неповнолітній ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1,
без письмового дозволу та супроводу її
батька ОСОБА_2, до досягнення нею
16-річного віку.

Надати дозвіл на оформлення всіх
проїзних документів, пов'язаних із
виїздом за межі України малолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя