Справа № 569/5712/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2014 року
Рівненський міський суд
під головуванням судді
представника позивача
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом заступника Рівненського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерста
оборони України, Концерн
«Військторгсервіс» до ОСОБА_4, треті
особи, які не заявляють позовних вимог
на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
витребування майна та зобов'язання
Заступник Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерста оборони України,
Концерн «Військторгсервіс» звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи,
які не заявляють позовних вимог на
предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
витребування майна та зобов'язання
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що 25.06.2005 року Міністром оборони
України затверджено статут
державного господарського об'єднання
Концерн «Військторгсервіс». Рішенням
Рівненського міського суду від 03.07.2013
року в справі за позовом
заступника Рівненського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, уповноваженим
представляти відповідні функції в
спірних відносинах органом якого є
концерн «Військторгсервіс» до
ОСОБА_5 про надання правочину
недійсним та застосування правових
наслідків недійсності правочину
встановлено, що договір
купівлі-продажу від 29.01.2009 року,
предметом якого є відчуження
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 вчинено продавцем без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності та за відсутності
вільного волевиявлення власника майна
і тому, в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України
являється недійсним. Рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 29.08.2013 року частково змінено
вищевказане рішення
Рівненського міського суду, а
саме в частині посилання на
перебування спірного майна в чужому
незаконному володінні ОСОБА_4. 18.12.2013
року Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ залишив без змін рішення
Рівненського міського суду від 03.07.2013
року, яке змінено в частині рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 29.08.2013 року. Таким чином,
зазначене нерухоме майно, власником
якого є держава в особі Міністерства
оборони України, вибуло з володіння
поза його волею внаслідок укладеного
договору купівлі-продажу від 29.01.2009
року. Так, 03.07.2009 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
нерухомого майна посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
Предметом договору іпотеки виступало
нерухоме майно, а саме: нежитлове
приміщення ательє, загальною площею 588,4
кв. м, що розташоване за адресою :
АДРЕСА_1, яке на даний час знаходиться у
власності відповідача. Вважає, що
ОСОБА_4 безпідставно володіє та
розпоряджається майном, яке вибуло з
володіння Міністерства оборони по за
його волею. Просить позов задовольнити
та витребувати нежитлове
приміщення ательє, загальною площею 588,4
м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 з
незаконного володіння ОСОБА_4 на
користь держави в особі
Міністерства оборони України, та
зобов'язати останнього звільнити дане
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів викладених у позовній заяві
просив їх задовольнити.
Представник третьої особи ОСОБА_3, в
судовому засіданні не заперечувала
проти задоволення позовних вимог.
Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив їх
Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав,
пояснив, що відповідачем та ним за
договорами позики від 21.11.2008р. та
29.01.2009р. були надані ОСОБА_5 - третій
особі на стороні позивача безпроцентні
позики на придбання та облаштування
спірного приміщення по АДРЕСА_1, яке
ОСОБА_5 набув у власність згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 29.01.2009 року,
укладеного з концерном
"Військторгсервіс" та зареєстрованого
у Рівненському МБТІ 05.02.2009 року. По
спливу п'яти місяців, у зв'язку з тим, що
ОСОБА_5 не повертав позичені кошти, між
ним та ОСОБА_4 був укладений та
нотаріально посвідчений договір
іпотеки від 03.07.2009 року, предметом якого
була передача ОСОБА_5 в іпотеку ОСОБА_4
для забезпечення своїх фінансових
зобов'язань вказаного приміщення. У
зв'язку з неможливістю виконання
фінансових зобов'язань з повернення
отриманих позик, ОСОБА_5 був укладений з
ОСОБА_4 та нотаріально посвідчений
06.07.2009 року договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_5
передав ОСОБА_4 в рахунок погашення
своїх грошових зобов'язань вказане
приміщення за узгодженою вартістю. З
того часу минуло 5 років, у зв'язку з чим
представник відповідача подав до суду
заяву про застосування позовної
давності, як підставу для відмови у
позові. Також, зазначив, що ОСОБА_4 є
добросовісним набувачем спірного
приміщення, не знав, і не міг знати про
те, що чиїсь інтереси в майбутньому
можуть бути порушеними, а відтак,
керуючись виключним переліком підстав,
зазначених у ч.1 ст.388 ЦК України, за
якими майно може бути вилучено від
добросовісного набувача, не вбачає
можливість застосування жодної з них
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
представників сторін та третіх осіб,
оцінивши докази по справі у їх
сукупності, суд вважає, що в задоволені
позовних вимог слід відмовити,
виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що нежитлове
приміщення площею 588,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 та зареєстроване у
Рівненському МБТІ на праві власності
за ОСОБА_4 - відповідачем у справі у
липні 2009 року. Позов про вилучення
цього майна поданий прокурором до суду
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
Загальний строк позовної давності
встановлений ст.257 ЦК України
тривалістю у три роки незалежно від
того, хто подає позов: громадянин
(фізична особа), юридична особа, держава
або інші суб'єкти цивільних
правовідносин. Спеціальні строки
позовної давності встановлено
законодавчими актами для окремих видів
вимог. Оскільки для вимог, що є
предметом позову у даній справі
законодавством не передбачено
спеціального строку позовної давності,
до них застосовується загальний строк.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Зважаючи на те, що спірне майно вибуло
з управління концерну
"Військторгсервіс" та Міністерства
оборони України відповідно до
укладеного концерном
"Військторгсервіс" договору
купівлі-продажу з ОСОБА_5 від 29.01.2009 року
на підставі Акту прийому-передачі
вбудованих приміщень ательє за
адресою: АДРЕСА_1 від представника
концерну "Військторгсервіс" до ОСОБА_5
від 03.02.2009 року, саме з цього дня слід
вважати фактичне вибуття вказаного
майна з володіння Міністерства оборони
та концерну "Військторгсервіс".
Згідно запиту військової прокуратури
Західного регіону України від 02.09.2009 р.
№6/2154 на ім'я начальника філії "УТ ЗОК"
концерну "Військторгсервіс"
Свідерського Г.М. з вимогою надати
перелік об'єктів нерухомого майна,
реалізованого філією впродовж 2008-2009
років. Лист-відповідь із переліком
запитуваного майна, реалізованого
філією "УТ ЗОК" концерну
"Військторгсервіс" впродовж 2008-2009 років
була надана за вих. №842 від 21.09.2009 року.
Відповідно до листа-звернення
військової прокуратури Західного
регіону України від 20.01.2012 року до
товарної біржі "Прайс" із запитом про
надання документів щодо проведення
публічних торгів з продажу на підставі
дозволів аналогічного іншого майна
Концерном "Військторгсервіс", які
прокуратурі були надані 25.01.2012р. Крім
того, 30 липня 2012 року військовою
прокуратурою Рівненського гарнізону
був надісланий товарній біржі "Прайс"
лист-запит №1376 щодо надання копії
підтверджуючих документів, які стали
підставою для проведення прилюдних
торгів по спірному об'єкту і такі
документи були надані біржею ще 01.08.2012
Таким чином, прокурором без поважних
причин пропущено строк позовної
давності, оскільки достовірно знаючи
ще з 2006 року про існування документів
(дозволів на відчуження), які були
підставою для укладення в майбутньому
договорів про відчуження нерухомого
майна, у тому числі спірного договору,
тобто про наявність передумов для
припинення права власності на вказане
приміщення та його вибуття з
управління Міністерства оборони
України та концерну "Військторгсервіс",
позивач міг дізнатись про можливі
порушення права держави.
Як встановлено рішенням Рівненського
міського суду від 03.07.2013 року у справі
№569/7649/13-ц, 12.02.2005 року Міністр оборони
України повідомив начальника
Головного управління торгівлі тилу МО
України ОСОБА_8 про те, що довіреність
на право укладення договорів від імені
Міністерства оборони України слід
Як зазначено у ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана або має
право вчинити правочин від імені
другої сторони, які вона представляє.
Таким чином, первинно видаючи
довіреність, а згодом відкликаючи її,
Міністерство оборони України, як
довіритель, повинен був усвідомлювати
про високу ймовірність вчинення
повіреним дій на виконання цієї
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України
власність зобов'язує, а відповідно до
ст. 322 цього Кодексу власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить. А тому, в разі добросовісного
здійснення повноважень власника майна,
Міністерство оборони України, як
позивач, могло і повинно було дізнатись
про відчуження власного майна
внаслідок укладення спірного
правочину. Тим більше, що ним були
отримані кошти від його продажу, що
встановлено рішенням Рівненського
міського суду від 03.07.2013 року у справі
№569/7649/13-ц. Крім того, Концерн
"Військторгсервіс" подає до
Міністерства оборони України
щоквартальну статистичну звітність
про реалізацію майна за формою 8.1.
Відповідно до пункту 2.2 Статуту
Концерну "Військторгсервіс",
затвердженого Міністром оборони
України 25.06.2005 року, орган управління
майном (Міністерство оборони) отримує
інформацію Концерну стосовно його
господарської діяльності.
Також, суд бере до уваги численні
публікації в мережі інтернет за 2009-2010
р.р., зокрема посилання на електронні
результати ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Концерну «Військторгсервіс» за період
з 01.01.2007року по 31.01.2009рік ГУ КРУ
повідомило Міністерство оборони
України про численні порушення та
недоліки в управлінні діяльністю
підпорядкованих Міністерству оборони
державних підприємств, а матеріали
перевірки були передані до
правоохоронних органів.
Відповідно до наказу Міністра оборони
України №418 від 21.08.2009 року було
проведено службове розслідування щодо
встановлення повноти виконання
службових обов'язків генеральним
директором Концерну "Військторгсервіс"
ОСОБА_8, в т.ч. з приводу видання
дозволів на відчуження нерухомого
майна. Акт службового розслідування
затверджено 24.09.2009 року, висновки
складені, в т.ч. і щодо реалізації
усього нерухомого майна 16.09.2009 року.
Листами від 20.11.2009р. №220/5389 та від
15.12.2009р. №220/5823 Міністерство оборони
України інформувало ГоловКРУ про
проведення службових розслідувань,
всебічний аналіз діяльності і
виконання обов'язків керівниками
структурних підрозділів, здійснений
аналіз причин виникнення порушень.
Крім того, Міністерством оборони
проведено повну інвентаризацію
об'єктів нерухомого майна Концерну
"Військторгсервіс". Також, лист щодо
опрацювання результатів перевірки
(ревізії) за №08-14/1142 від 10.07.2009 року
подано у Голов КРУ Міністерством
оборони України. Зазначена інформація
була досліджена господарським судом
Львівської області і міститься у його
рішенні від 24.07.2013 року у справі
№914/2002/13, яке набуло законної сили на
підставі постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.01.2014 року та залишено без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 16.06.2014 року. Відповідно до
ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, яке набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Саме,
Міністерство оборони України у
вказаній справі було позивачем, щодо
якого визначався момент, з якого
позивач довідався або міг довідатись
про порушення його права з відчуження
нерухомого майна, у т.ч. й спірного
майна у даній справі.
Концерн "Військторгсервіс" займався
безпосереднім відчуженням спірного
майна та добровільно його передав у
власність ОСОБА_5 за актом від 03.02.2009
року, який, у свою чергу, добровільно
його передав відповідачу 06.07.2009 року.
Зважаючи на те, що спірне майно
фактично вибуло з розпорядження та
володіння Міністерства оборони та
концерну "Військторгсервіс" 03.02.2009 року
(згідно акту прийому-передачі) на
підставі договору купівлі-продажу від
29.01.2009 року і цей правочин, а також факт
вибуття майна неодноразово
досліджувались як Міністерством
оборони України, так і органами
прокуратури, то є всі підстави вважати,
що про порушення свого права Концерн
"Військторгсервіс" мав довідатись не
пізніше 03.02.2009 року - з дати фактичного
вибуття майна, а Міністерство оборони
України, до сфери управління якого
належить Концерн "Військторгсервіс", та
прокурор при належному виконанні обома
ними своїх обов'язків - найпізніше у 2009
році. Такий висновок підтверджується
наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.
Згідно роз'яснень, зазначених у п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове
рішення у цивільній справі ", якщо
строк для звернення з позовом
пропущено без поважних причин, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про не обґрунтованість
позовних вимог та відмові в задоволені
позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 92, 203, 256, 257, 261, 267, 317, 318, 326, 388, ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215,
218 ЦПК України, суд

в и р і ш и
в:

В задоволені позовних вимог заступника
Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерста оборони України,
Концерн «Військторгсервіс» до ОСОБА_4,
треті особи, які не заявляють позовних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
витребування майна та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
О.Г. Крижова