Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4761/14
Головуючий у 1 інстанції Тверський С.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 23 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про встановлення факту сумісного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та розподіл спільної
сумісної власності подружжя і виділу ?
ідеальної долі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, який неодноразово
уточнювала в ході судового розгляду, до
ОСОБА_4 про встановлення факту
сумісного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та розподіл спільної
сумісної власності подружжя і виділу ?
ідеальної долі.

В позові зазначала, що з червня 2010 р.
вона стала мешкати однією сім'єю з
ОСОБА_4 за адресою: м. Артемівськ,
АДРЕСА_1. Вони вели разом домашнє
господарство та мали загальний бюджет.
У серпні 2010 року між ними був офіційно
зареєстрований шлюб.

У червні 2010 р. на матеріальні кошти її
батьків для неї були придбані
будівельні матеріали на суму 5029 грн.
для того, щоб зробити ремонт у великій
кімнаті, де вони проживали з
відповідачем. Також була проведена
оплата майстрам-робочим на суму 2000 грн.

На теперішній час шлюб між сторонами
розірваний.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд встановити факт проживання
однією родиною ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без
шлюбу з початку червня 2010 р. по вересень
2011 р. Визнати майно, що вказане у позові
та придбане за час спільного
проживання, об'єктом права загальної
спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Розділити майно, що вказане у позові та
є об'єктом права загальної спільної
власності, та виділити їй ? ідеальну
частку у вигляді компенсації за майно у
грошовому еквіваленті у розмірі - 3514,50
грн. Стягнути з відповідача скоєний
моральний збиток у розмірі - 10000 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 всі судові витрати,
що були завдані мені, у розмірі - 70,29 грн.
та 8,50 грн. Стягнути з відповідача
витрати на правову допомогу у розмірі -
1200 грн.

Рішенням Артемівського міськрайоного
суду Донецької області від 23 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд прийшов до
висновку про те, що відповідно до ст. 74
СК України проживання позивача та
відповідача в фактичних шлюбних
відносинах для визнання майна їх
спільною сумісною власністю можливе у
разі ведення ними спільного
господарства, наявності у сторін
спільного бюджету, спільних витрат,
придбання майна в інтересах сім'ї.
Оскільки дані обставини позивачем не
доведені, відсутні підстави для
задоволення позову.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам та нормам
закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 18.09.2010р. по 05.09.2011р.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається, що вже з червня 2010р. почала
проживати з відповідачем однією сім»єю
без реєстрації шлюбу у квартирі бабусі
відповідача ОСОБА_5 Однак, оскільки
квартира потребувала ремонту, було
вирішено здійснити ремонт, зокрема
ванної кімнати, на що були витрачені
кошти батьків позивача у розмірі 5 029,00
грн. на матеріали і 2 000,00 грн. на роботу
майстрів, а загалом - 7 029,00 грн. Вважає,
що оскільки зазначені кошти були
витрачені в період спільного
проживання з відповідачем, майно, що на
них придбано є спільною власністю і
вона має право на ? частку цього майна.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, висновків
експертів

Надані позивачем докази не свідчать
про те, що в період придбання майна
сторони проживали спільно, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, спільні витрати, придбали майно
в інтересах сім'ї. Так, з наданих чеків
на придбання майна, не вбачається, що ці
речі знаходяться в спірній квартирі та
були придбані саме для неї. На деяких
чеках відсутнє прізвище, на інших є
лише прізвище без ініціалів, в зв»язку
з чим неможливо стверджувати, що їх
придбала позивач. Крім цього, сама
позивач вказує на те, що майно було
придбано за гроші її батьків, а тому не
може вважатися спільним майном сторін.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" в п. 20
роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК,
що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правила зазначено
норми поширюються на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, для визнання за позивачем
права власності на частку у спірному
майні, вона мала надати суду належні та
допустимі докази про її участь у
набутті цього майна, оскільки навіть
сам по собі факт спільного проживання
без реєстрації шлюбу, не може бути
підставою для визнання за позивачкою
права власності на половину цього
майна.

Наведені вище обставини свідчать, що
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
недоведеність між сторонами таких
відносин.

Інші доводи апеляційної скарги:
щодо упередженого розгляду справи
судом першої інстанції, неправильної
оцінки показань свідків - не дають
підстав для її задоволення з наведених
вище підстав, оскільки ці доводи є
думкою позивача.

З врахуванням викладеного ,
апеляційний суд дійшов висновку, що
рішення суду першої інстанції, яким
відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог, постановлено на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог закону, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 23 квітня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: