КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2392/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

Одеської міської ради

до ОСОБА_2,

за участю третьої особи - Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради

про зобов'язання привести земельну
ділянку до попереднього стану,

за позовом Одеської міської ради

до ОСОБА_3,

за участю третьої особи - Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради

про зобов'язання привести земельну
ділянку до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася з
позовом до ОСОБА_2, за участю третьої
особи - Київської районної
адміністрації Одеської міської ради, в
якому просила зобов'язати ОСОБА_2
привести земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом
знесення самовільно збудованого
кам'яного огородження, що займає
територію загального користування
площею 100 кв.м.

Ухвалою суду від 19.03.2014 року судом було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи ПАТ «Одесагаз» (а.с. 36).

Крім того, Одеська міська рада
звернулася з позовом до ОСОБА_3, за
участю третьої особи - Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради, в якому просила
зобов'язати ОСОБА_3 привести земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_2 до
попереднього стану шляхом знесення
самовільно збудованого кам'яного
огородження, що займає територію
загального користування площею 100 кв.м.

Ухвалою суду від 10.06.2014 року вказані
справи об'єднані в одне провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
Одеська міська рада посилається на те,
що згідно листа Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
(КРА ОМР) №01-12/1924 від 12.11.2013 р., Одеській
міській раді стало відомо про факт
самочинного проведення робіт з
встановлення огородження до будинку
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Виходячи з матеріалів, надісланих КРА
ОМР Одеською міською радою було
з'ясовано, що відповідачами ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 самочинно,
всупереч діючому законодавству
України, проведено будівництво з
встановлення кам'яного огородження, на
прибудинковій території загального
користування, яка належить
територіальній громаді м. Одеси, в
особі Одеської міської ради.

На підтвердження цього факту позивач
посилається на акт обстеження КРА ОМР
від 29.10.2013р., акт перевірки Департаменту
комунальної власності Управління
земельних ресурсів відділу
самоврядного контролю за
використанням і охороною земель та
дотримання земельного законодавства
№108 від 06.11.2013р., фотофіксацію кам'яного
огородження, на прибудинковій
території по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Позивач також вказує, що встановлення
зазначеного кам'яного огородження
заважає руху трамвайних вагонів типу
К-1, а також спеціалізованій та
сніговбиральній техніки за адресою:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Одеська міська рада зазначає, що
відповідачі, здійснивши самочинне
будівництво кам'яного огородження по
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, порушили права
Одеської міської ради, як власника
земельної ділянки, що вимусило
позивача звернутися до суду.

У судовому засіданні представник
Одеської міської ради та Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради позовні вимоги
підтримали.

У судове засідання з'явився
представник відповідачів, заперечував
проти задоволення позовів. Вказував, що
ОСОБА_2 є власником 1/6 частини земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_3 згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 19.12.2006 року,
а ОСОБА_3 набув у власність дачний
будинок АДРЕСА_2 у 2009 році.

Зазначав, що кам'яне огородження
земельної ділянки існує у такому
вигляді з 2006 року, по цьому огородженню
ПАТ «Одесагаз» прокладено газову
трубу, демонтаж огородження здійснити
неможливо, оскільки це призведе до
пошкодження системи газопостачання.
Представник відповідачів також
вказував, що до участі у справі в якості
відповідачів не залучені інші
співвласники земельної ділянки,
посилався на повну недоведеність факту
здійснення самочинного захоплення
відповідачами земельної ділянки
загального користування, адже проти
цього посилання позивача ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 категорично заперечували.

Представник третьої особи - ПАТ
«Одесагаз» у судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представника
Одеської міської ради, представника
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовів, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_2 належить на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
дачний будинок за адресою: АДРЕСА_3/3
(а.с. 13).

ОСОБА_3 згідно визнаної судом мирової
угоди від 27.04.2009 року належить дачний
будинок за адресою: АДРЕСА_3/6 (а.с. 72).

Зі змісту акту Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 29.10.2013р. (а.с. 9) вбачається, що
представниками КРА ОМР при обстеженні
встановлено, що власником
домоволодіння АДРЕСА_1 були проведені
роботи з встановлення кам'яного
огородження, яке перешкоджає руху
трамвайних вагонів типу К-1, а також
спеціалізованій снігоприбиральній
техніці, правовстановлюючі документи
на земельну ділянку не надані.

Відповідно до акту перевірки
Департаменту комунальної власності
Управління земельних ресурсів відділу
самоврядного контролю за
використанням і охороною земель та
дотримання земельного законодавства
№108 від 06.11.2013р. (а.с. 10) власниками
будівель АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у м. Одесі,
тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно було
проведено роботи по облаштуванню
капітального паркану на території
громадського користування біля
трамвайної колії. Загально площа
самовільно зайнятої ділянки складає
орієнтовно 100 кв.м. Документи, що
посвідчують право користування
зазначеною ділянкою відсутні.

Разом із тим, судом встановлено, що
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 19.12.2006 року, належить у рівних
частках (по 1/6 кожному) ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідачці
ОСОБА_2 (а.с. 33).

З копії державного акту вбачається, що
зазначені частки є ідеальними, в натурі
не виділені, а інші співвласники даної
земельної ділянки, окрім ОСОБА_2, до
участі у справі в якості
співвідповідачів не залучені.

За змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд може
виключно за клопотанням позивача
залучити до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

В порушення вимог вказаної вище
ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду
належних доказів на підтвердження
того, що, по-перше, саме відповідачами у
даній справі було здійснено
будівництво кам'яного огородження, а,
по-друге, що внаслідок цього
будівництва відбулось самочинне
захоплення земельної ділянки.

У судовому засіданні представник
відповідача, у свою чергу, стверджував,
що дане огородження розташовано
виключно по межі земельної ділянки,
визначеної згідно державного акту на
землю.

З урахуванням принципу
диспозитивності судового процесу суд
неодноразово пропонував сторонам у
справі вирішити питання про
призначення у справі експертизи, на
вирішення якої поставити, зокрема,
запитання щодо наявності або
відсутності факту самочинного
захоплення земельної ділянки,
визначення конкретної площі самочинно
захопленої ділянки у разі встановлення
факту користування більшою площею,
аніж зазначено у державному акті, проте
сторони даним правом не скористалися,
відповідної заяви суду не надали. При
цьому суд виходить з того, що саме на
позивача покладено обов'язок довести
факт самовільного використання
відповідачами земельної ділянки
загального користування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким. Резолютивна частина
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215 - 217
ЦПК.

З огляду на викладене, суд критично
оцінює та вважає за неможливе
задовольнити вимогу позивача про
знесення самовільно збудованого
кам'яного огородження, що займає
територію загального користування
орієнтовною площею 100 кв.м., оскільки ця
площа була лише приблизно визначена
спеціалістом у акті обстеження при
візуальному огляді огородження, без
дослідження державного акту про право
власності на землю та навіть за
відсутності інформації про існування
такого державного акту.

Щодо посилання позивача на наявність
перешкод у русі трамвайних вагонів суд
зазначає наступне.

З витребуваної судом
проектно-технічної документації ПАТ
«Одесагаз» слідує, що у березні 2009 року
було прийнято в експлуатацію систему
газопостачання за адресою: АДРЕСА_3/3,
роботи виконані у серпні 2008 року (а.с.
49-53). Підключення підземного
газопроводу до будинку ОСОБА_2
відбулось від вже існуючого
газопроводу, як зазначено у схемі (а.с.
53).

Наявна в матеріалах справи фото
таблиця свідчить про те, що поверх
спірного кам'яного огородження дійсно
проходить газова труба, яка за
твердженням представника відповідачів
була встановлена та існує на цьому
місті з 2006 року (а.с. 12,32).

Отже, суд вважає, що газова труба поверх
спірного кам'яного огородження була
встановлена у будь-якому випадку
раніше серпня 2008 року, тобто раніше
здійснення робіт з підключення будинку
ОСОБА_2 до системи газопостачання та
свого місця розташування з того часу не
змінювала (а.с. 12, 32).

У судовому засіданні представник
позивача не змогла дати відповіді на
запитання суду чому кам'яне
огородження із встановленою на ньому
газовою трубою більше ніж п'ять років
не перешкоджало руху трамваю, однак у
2013 році такі перешкоди з'явилися.

При викладених обставинах у
задоволенні позовів слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеської міської
ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи
- Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про зобов'язання
привести земельну ділянку до
попереднього стану - відмовити.

У задоволенні позову Одеської міської
ради до ОСОБА_3, за участю третьої особи
- Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про зобов'язання
привести земельну ділянку до
попереднього стану - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.