Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1272/14-ц
Номер провадження 2/213/630/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року, Інгулецький районний
суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі -
Толстіковій А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривому
Розі, позовну заяву ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
Виконавчий комітет Інгулецької
районної у місті ради м. Кривого Рогу
(як орган опіки та піклування),
Інгулецький сектор в м. Кривому Розі
Департаменту міграційної служби
України в Дніпропетровській області
про вселення та визнання права
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_3
звернулась до суду з вищевказаним
позовом до відповідача та просить
вселити її та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати
право користування зазначеним
житловим приміщенням (квартирою), а
також стягнути з відповідача на її
користь судові витрати по справі.

В обґрунтування зазначених вимог
позивач вказала, що з відповідачем вона
перебуває у шлюбі з 10.06.2006 року. Від
шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після реєстрації шлюбу за згодою
відповідача вона вселилася в квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на
праві власності відповідачу. Ніяких
угод стосовно користування квартирою з
відповідачем не укладалось. Після
народження доньки вони всією сім'єю
продовжували проживати та
користуватися вказаною квартирою.

В грудні 2013 року, після погіршення
відносин з відповідачем, останній
почав чинити перешкоди щодо проживання
у квартирі, постійно вимагав від неї
звільнити квартиру та забрати речі. У
зв'язку з цим між ними постійно
виникали сварки, конфлікти, внаслідок
чого вона разом з дитиною була змушена
тимчасово мешкати у своїх батьків.

На даний час в спірній квартирі
знаходяться їх речі, а також спільне
майно придбане під час шлюбу
(телевізор, пральна машина, меблі,
комп'ютерна техніка). За час проживання
в спірній квартирі за спільні кошти
було зроблено капітальний ремонт,
поміняна сантехніка, встановлено
металопластикові вікна, меблі.

Факт проживання позивача разом з
дитиною в спірній квартирі
підтверджується актом від 21.03.2014 року,
складеного ЖЕО №20.

Отже вона разом з донькою були вселені
у спірну квартиру у встановленому
порядку та не втратили право
користування нею.

В судовому засіданні позивач
зазначила, що вимоги поданого позову
підтримує повністю, просить його
задовольнити. Під час усних пояснень
позивач неодноразово доповнювала свій
позов додатковими обставинами. Так,
позивач вказала, що з 2006 року після
реєстрації шлюбу з відповідачем вона і
малолітня дитина були добровільно
заселені в спірну квартиру. Протягом
шлюбу вони разом з відповідачем
купували майно, робили ремонт. Іноді
вона проживала з дитиною у своїх
батьків. Включно по березень 2014 року
вона проживала в спірній квартирі.
Перший раз вона виселилась з спірної
квартири у 2006 році зразу ж після
народження дитини і приблизно два
тижні вона з дитиною проживала у своїх
батьків. Повернулась після примирення
з відповідачем. Протягом їх життя
відповідач постійно виганяв її, а потім
впускав у квартиру. Раз в рік, або раз в
два роки вони розходились. Отже вона
постійно з відповідачем у його
квартирі не мешкала, коли сварились
вона з дитиною мешкала у своїх батьків.
В грудні 2013 року вона дізналась, що у
відповідача інша жінка і вони
остаточно розійшлись та перестали
проживати разом. Іншу жінку у квартирі
відповідача вона побачила в грудні 2013
року. Іноді вони зустрічались з
відповідачем, оскільки у них спільна
дитина. Їй відомо, що з квітня 2014 року
відповідач в спірній квартирі не
проживає, здає її в оренду і не згоден,
щоб вона з донькою винаймали у нього цю
квартиру. На її думку спірну квартиру
їм подарували на весілля батьки
відповідача, але оформлена вона була на
відповідача. Вона і дитина не
зареєстровані в цій квартирі. Раніше
відповідач пропонував зареєструватись
їм у його квартирі. Коли брався кредит,
кредитні зобов'язання не дозволяли, щоб
у квартирі була зареєстрована
неповнолітня дитина. У спірній
квартирі знаходиться їх спільне майно,
були змінені вікна, це все перебуває у
квартирі. В подальшому позивач
зазначила, що єдиним приводом для
звернення до суду з цим позовом є
захист майнових інтересів їх спільної
дитини, і вона більше всього бажає, щоб
за результатами розгляду її позову
було прийнято рішення, яким місце
проживання дитини було зареєстроване
за спірною квартирою, оскільки в іншому
випадку відповідач продасть свою
квартиру і дитина нічого не отримає від
цього. Вона знає, що відповідач на даний
час мешкає з іншою жінкою. Позивач
зазначила, що ні вона, ні дитина не
збираються мешкати разом з позивачем в
одній квартирі, відповідач повинен
лише зареєструвати місця проживання
дитини у своїй квартирі. На цей момент
вона і дитина мешкають в окремому
житлі, власником якого є її подруга,
крім того вона і дитина мають інше
зареєстроване місце мешкання, де
проживають її батьки. Кола вона пішла
від позивача, вона проживала за адресою
своєї реєстрації. Квартири в приватній
власності вона не має.

Відповідач у судовому засіданні
повністю заперечував проти позову
вказавши, що він ніколи не вимагав
позивача звільнити його квартиру та
забрати свої речі, навпаки, позивач
сама протягом їх життя постійно
залишала його в квартирі, забирала
дитину та переїжджала до своїх батьків.
Він до останнього намагався зберегти
сім`ю і постійно просив позивача не
їхати з квартири. Позивач поступала так
досить тривалий час, а потім, коли
позивач у 2012 році остаточно виїхала з
його квартири та забрала свої речі у
нього з'явилась інша жінка, яка почала
мешкати з ним у його квартирі і мешкає
до цього часу. На даний час, коли він
створив нову сім'ю і тривалий час
мешкає з іншою жінкою, йому не
зрозуміло, чому позивач звернулась з
цим позовом до суду і яким чином вона
бажає вселитись в його квартиру та
мешкати разом з ним та його новою
дружиною. Коли позивач пішла від нього,
вона із спірної квартири забрала все,
що забажала, а якщо щось ще залишилося,
вона може прийти та забрати це, він
перешкоджати їй не буде. На літній
період він із своєї квартири виїхав
проживати у село із цивільною дружиною,
а через 2 тижні вони повертаються
мешкати у його квартиру. Також
зазначив, що на даний час позивач має
інше житло, в якому він допомагав їй
робити ремонт і відкіля він забирає
доньку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що вона знає сторони з 2009
року, коли почала мешкати в тому ж
будинку, де знаходиться квартира
позивача. Іноді вона заходила в гості
до них, останній раз пам'ятає, що це було
1 січня 2014 року, бачила там і позивача і
відповідача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що він знає сторони,
відповідач хрестив його сина. Спочатку
позивач та відповідач мешкали
нормально, потім, приблизно з 2009 року у
них почались скандали, під час яких
позивач забирала дитину та уїжджала до
своїх батьків і це тривало постійно,
поки позивач не пішла від відповідача.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що він був сусідом
відповідача, мешкав поверхом нижче до
червня 2014 року. Він достовірно знає, що
позивач уїхала з квартири приблизно
рік назад.

Заслухавши думку сторін, пояснення
свідків, вивчивши матеріали цивільної
справи у їх сукупності суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач та
відповідач знаходились в
зареєстрованому шлюбі з 2006 року (а.с. 6),
який було розірвано за рішенням суду,
яке набрало законної сили 12.06.2012 року
(а.с. 67).

Від шлюбу сторони мають сумісну дитину
- дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Позивач та малолітня дитина мають
зареєстроване місце проживання -
АДРЕСА_3.

Відповідач на підставі договору
дарування є єдиним власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 69) в якій зареєстроване
його місце мешкання і де він проживає.

Згідно акту, посвідченого КП
«житлово-експлуатаційна організація №
20» м. Кривого Рогу позивач та малолітня
донька фактично мешкали у квартирі
відповідача з 2005 року по 2013 рік включно
(а.с. 8).

Предметом спору, який визначений
позивачем у позові і який став приводом
для її звернення до суду є користування
вищевказаною квартирою, яка належить
відповідачу. Як зазначає позивач вона в
цій квартирі мешкала разом з дочкою
постійно, в подальшому, з причини
сварок та конфліктів позивач разом з
донькою змінила місце проживання, а на
цей час відповідач неправомірно
перешкоджає їй та дитині користуватися
зазначеною квартирою.

В судовому засіданні позивач усно
вказала на іншу підставу позову, а саме
єдиним приводом для її звернення до
суду став захист майнових прав дитини -
на її думку місце проживання дитини за
допомогою судового рішення повинно
бути зареєстровано в квартирі
відповідача, інакше він продасть
зазначену квартиру і залишить їх
спільну дитину без житла. Позивач
зазначила, що ні вона, ні дитина не
збираються мешкати разом з позивачем в
одній квартирі, вона і дитина мають
інше зареєстроване місце мешкання.

В письмовому порядку позивач позов та
його обставини не уточнювала,
виступаючи в судових дебатах просила
задовольнити ті вимоги, які були
викладені письмово в її позові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Основні підстави втрати права
користування жилим приміщенням
зазначені у ч.2 ст. 107 Житлового кодексу
України - у разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Стосовно вищезазначеної статті надав
роз'яснення Верховний Суд України у
постанові «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України». В п. 11
постанови зазначено:

- відповідно до ст.107 ЖК наймач або член
його сім'ї, який вибув на інше постійне
місце проживання, втрачає право
користування жилим приміщенням з дня
вибуття, незалежно від пред'явлення
позову про це. Разом з тим належить
враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в
редакції Закону від 18 грудня 1991 р.
інваліди, влаштовані в
будинки-інтернати або інші установи
соціальної допомоги, мають право на
збереження за ними жилої площі
протягом 12 місяців.

На ствердження вибуття суд може брати
до уваги будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресація кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Судом встановлено, що позивач разом з
малолітньою донькою мешкали в
квартирі, яка є особистою власністю
відповідача з 2005 року по 2013 рік, при
цьому в червні 2012 року шлюб між
сторонами був розірваний, отже позивач
на момент звернення з позовом до суду
на підставі ст. 405 ЦК України вже не була
членом сім'ї відповідача. За згодою
батьків дитина мешкає разом з матір'ю.
Позивач та дитина мають зареєстроване
місце проживання. В подальшому позивач
з дитиною добровільно вибули на інше
постійне проживання за реєстрацією
свого місця проживання - АДРЕСА_3.

Таким чином, судом встановлено, що
права позивача та її малолітньої
доньки щодо користування квартирою 58 в
буд. 14 по вул. Сонячна в м. Кривому Розі
відповідачем не порушувались, позивач
перестала бути членом сім'ї
відповідача - власника квартири і
добровільно змінила місце проживання,
отже втратила право на користування
квартирою відповідача.

Слід також вказати, що між сторонами
договір найму жилого приміщення -
власної квартири відповідача не
укладався.

Щодо реєстрації місця проживання
дитини безпосередньо у квартирі
відповідача суд знаходить таку вимогу
повністю необґрунтованою, оскільки
дитина має законне зареєстроване місце
проживання, за згодою батьків мешкає з
матір'ю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 107, 156 ЖК України, 3, 160 СК України,
ст.ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 14, 15, 57-61,
88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя