Справа № 381/39/14-ц Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/6903/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 1
У Х В А Л А

іменем України

4 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 29 жовтня 2014 року у справі:

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування матеріальних і
моральних збитків;

- за позовом ОСОБА_2 до Фастівської
міської ради Київської області, ОСОБА_1,
Управління Держземагенства у
Фастівському районі, реєстраційної
служби Фастівського міськрайонного
управління юстиції, Фастівського
районного виробничого відділу Центру
державного земельного кадастру про
визнання незаконним і скасування
рішення міської ради, визнання
недійсним державного акта та
зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивував тим, що у 2009 році він
приватизував присадибну земельну
ділянку площею 0,0426 га по АДРЕСА_1 та
отримав державний акт на право
приватної власності на землю серії ЯИ
№201949. Належна йому ділянка межує із
ділянкою відповідачки ОСОБА_2 по
АДРЕСА_2. Вказував, що відповідачка при
здійсненні прибудови до свого будинку,
вийшла за межі власної ділянки і
частину прибудованого приміщення
розташувала на його ділянці. В
результаті таких дій він позбавлений
права користування частиною своєї
ділянки та зазнав матеріальних
збитків, бо замовляв у відділі
земельного кадастру проведення
супутникової зйомки ділянки, сплативши
1586,06 грн. Також діями відповідачки йому
завдано моральної шкоди, яку оцінив у
розмірі 2000 грн. У зв'язку із наведеним
просив зобов'язати ОСОБА_2 відновити
межу його ділянки від точки А до Г,
визначену в кадастровому плані,
зобов'язати ОСОБА_2 знести прибудовані
до будинку по АДРЕСА_2 споруди,
розташовані з порушенням межі його
ділянки, стягнути із ОСОБА_2 на його
користь 1568,06 грн. на відшкодування
заподіяних матеріальних збитків, 2000
грн. моральної шкоди та судовий збір.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Фастівської міської
ради, ОСОБА_1, в якому просила визнати
незаконним і скасувати рішення
Фастівської міської ради Київської
області від 8 вересня 2009 року щодо
передачі у власність ОСОБА_1 земельної
ділянки по АДРЕСА_1, визнати недійсним і
скасувати державний акту серії ЯИ №
201949, скасувати запис в поземельній
книзі Державного земельного кадастру
про земельну ділянку ОСОБА_1,
зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у
користуванні частиною належної їй
ділянки, а також стягнути судові
витрати. Позов мотивувала тим, що 14
липня 2005 року за договором
купівлі-продажу вона придбала будинок
по АДРЕСА_2. У січні 2014 року їй стало
відомо, що її сусід ОСОБА_1 приватизував
свою ділянку із порушенням її прав,
захопивши частину її присадибної
ділянки. В результаті таких дій вона у
свою чергу не може використати своє
право на приватизацію ділянки.

Ухвалою Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 лютого 2014
року позови ОСОБА_1 і ОСОБА_2 об'єднані в
одне провадження.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 29 жовтня 2014
року у задоволенні обох позовів
відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови йому у
задоволенні позову і ухвалити нове,
яким його вимоги задоволити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права. Скаргу мотивує, тим, що він надав
достатньо доказів, зокрема актів
обстеження, які підтверджують, що
зведена ОСОБА_2 добудова до будинку
розташована на частині його ділянки, а
отже суд не захистив його порушене
право власності на ділянку. Рішення в
частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні
позову просить залишити без змін.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови їй у
задоволенні позову і ухвалити нове,
яким її вимоги задоволити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права. Скаргу мотивує, тим, що при
приватизації ОСОБА_1 своєї ділянки вона
не погоджувала йому меж ділянки. Крім
того, суд дав неналежну оцінку висновку
судової експертизи про накладення меж
земельних ділянок. Рішення в частині
відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову
просить залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні обох
позовів, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки тим, що
фактичне розташування земельної
ділянки, яка передана у власність
ОСОБА_1 і якою він користується, не
відповідає місцю її розташування та
координатам, вказаним в
правовстановлюючих документах
(державному акту) та технічній
документації, що унеможливлює
визначення наявності чи відсутності
порушень його права власності на
земельну ділянку, як і порушень прав
ОСОБА_2

Також, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не є
власником ділянки. Крім того, у неї
відсутні документи, які підтверджують
її право користування земельною
ділянкою, зокрема рішення про надання
ділянкаи, її межі, акт про відведення
ділянки в натурі тощо, як і взагалі
відомості про те, чи закріплювалася
ділянка за придбаним нею будинком, що у
свою чергу не дає можливості з'ясувати
порушення її прав.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані із
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_3 є власником 1/3 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року.
Рішенням Фастівської міської ради від 8
лютого 2007 року ОСОБА_1 дано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо передачі у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,426 га по АДРЕСА_1. Рішенням
Фастівської міської ради від 8 вересня
2009 року вказана земельна ділянка
передана йому у власність. Із
дослідженої судом першої інстанції
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акту на
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1, вбачається,
що приватизація земельної ділянки
ОСОБА_1 відбувалась відповідно до норм
чинного законодавства, відповідно до
акту про встановлення в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки, всі
зовнішні межі погоджені з суміжними
землекористувачами, в т.ч.
відповідачкою ОСОБА_2, та йому передані
на зберігання межові знаки, що
стверджується актом про встановлення в
натурі (на місцевості) та погодження
зовнішніх меж земельної ділянки, в тому
числі з відповідачкою ОСОБА_2

27 листопада 2009 року ОСОБА_1 одержав
державний акт на право власності на
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 площею 0,0426 га.

Відповідно до актів обстеження від 12
грудня 2013 року та від 23 серпня 2013 року
при обстеженні земельної ділянки
ОСОБА_1 межі земельної ділянки
порушені, а межові знаки знищені.

ОСОБА_2 на праві власності належить
житловий будинок по АДРЕСА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
14 липня 2005 року. Житловий будинок
розташований на земельній ділянці
площею 0,0496 га. Документи про
закріплення за будинком такої ділянки
відсутні. ділянка не приватизована.

Сторони по справі на своїх земельних
ділянках проводять роботи по добудовах
(перебудовах) належних їм житлових
будинків, при цьому ОСОБА_1 отримав
дозвіл на виконання будівельних робіт,
генеральний план забудови погоджено
головним архітектором м.Фастова, а
ОСОБА_2 проводить будівництво без
дозвільних документів, про що їй
винесено припис.

Також судом встановлено, що фактичне
розташування належної ОСОБА_1
земельної ділянки не відповідає,
розташуванню ділянки, вказаної у
правовстановлюючих документах
(державному акту) та технічній
документації, що стверджується
висновком судової земельно-технічної
експертизи від 19 серпня 2014 року,
відповідно до висновків якої в системі
координат ділянка в повному обсязі
зміщена в бік ділянки ОСОБА_2 і
накладається на неї по всій довжині, а
також будівлі і споруди, що знаходяться
у фактичному користуванні ОСОБА_2

Крім того судом встановлено, що межа
земельної ділянки ОСОБА_1 фактично (на
місцевості) зміщена в бік суміжного
землекористувача ОСОБА_4 на відстань
від 0,51 до 0,73 м, Вильковської на відстань
від 0,64 до 2,16 м, а також зміщена від
вулиці Залізничної і середину ділянки
на відстань від 0,57 до 0,74 м. Тобто
земельна ділянка ОСОБА_1 фактично має
накладення із земельними ділянками
трьох громадян в тому числі ділянкою
ОСОБА_2

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
недоведеність вимог позивачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що суд безпідставно відмовив йому у
захисті його права власності на
ділянку не грунтуються на вимогах
закону і матеріалах справи.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних,
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових правовідносин.

Тобто, за змістом вказаних
процесуальних норм, об'єктом захисту є
порушене, невизнане або оспорюване
право чи цивільний інтерес, і саме вони
є підставою для звернення особи за
захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.

Аналогічні роз'яснення містить п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цієї особи, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Суд першої інстанції відмовив у позові
з підстав недоведеності факту
порушення права власності ОСОБА_1 на
ділянку із викладених в рішенні
мотивів, що відповідає вимогам
процесуального закону.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що
факт порушення його права власності
стверджується актами обстеження від 12
грудня 2013 року та від 23 серпня 2013 року,
згідно яких межі його земельної
ділянки порушені, а межові знаки
знищені, колегія суддів не бере до
уваги, поскільки по справі була
призначена судова земельно - технічна
експертиза, за висновками якої межі
земельної ділянки ОСОБА_1, згідно
правовстановлюючих документів (
державного акту) та технічної
документації накладаються на земельну
ділянку ОСОБА_2, проте при фактичному
користуванні сторонами земельними
ділянками, накладення земельних
ділянок одна на одну відсутнє.

Твердження аплянта ОСОБА_1 про
захоплення ОСОБА_2 частини його
ділянки, в результаті чого відбулося її
зменшення, необгрунтовані, бо згідно
висновку судової земельно - технічної
експертизи земельна ділянка ОСОБА_1
фактично має накладення із земельними
ділянками трьох громадян, в тому числі
ділянкою ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
приватизації її сусідом ОСОБА_1
частиниї земельної ділянки, що
перебуває у її користуванні,
необгрунтовані, поскільки ці
твердження спростовані дослідженими в
судовому засіданні доказами. Яким дана
належна оцінка судом першої інстанції.
Крім того, суд не приймає до уваги
твердження ОСОБА_2, що ОСОБА_1 здійснив
будівництво на належній їй земельній
ділянці, так як суду не надано
підтвердження, що ОСОБА_1 здійснює
будівництво з порушенням проектної
документації на виконання будівельних
робіт (а.с.75).

Як вище вказувалося згідно висновку
судової земельно - технічної
експертизи хоча межі земельної ділянки
ОСОБА_1, згідно правовстановлюючих
документів ( державного акту) та
технічної документації накладаються
на земельну ділянку, ОСОБА_2, проте при
фактичному користуванні сторонами
земельними ділянками, накладення
земельних ділянок одна на одну
відсутнє.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 29 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :