Справа № 372/4187/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
Обухівський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді - Проць Т. В. ,

при секретарі - Бенчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживача,
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом про
визнання недійсним правочину та
стягнення з відповідача 13635 грн.,
посилаючись на те, що 15.08.2014 року з
відповідачем був укладений договір
фінансового лізингу № 000927, відповідно
до якого позивач мав би отримати
автомобіль. Однак вважає вказаний
договір недійсним, оскільки він
суперечить принципам добросовісності
та справедливості, його умови є
неприйнятними та такими що істотно
порушують його права. Представник
відповідача надав хибну, недостовірну
інформацію що умов договору та умов
надання послуг. Вважає що вказаний
договір повинен був бути посвідчений
нотаріально, він уклав йог внаслідок
обману, п.12.11. договору порушує вимоги
ст.18 Закону України "Про захист прав
споживачів", не встановлено право
позивача на одержання відповідної
компенсації від відповідача як
виконавця у зв"язку з розірванням або
невиконанням ним договору. Просить
його позовні вимоги задовольнити в
судовому порядку.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, з підстав,
наведених у позовній заяві та просила
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, в поданому суду
запереченні просить відмовити у
задоволені позову через його
безпідставність.

Суд, вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги
здоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 15.08.2014 року між
сторонами укладений договір
фінансового лізингу № 000927, відповідно
до якого відповідач придбає у свою
власність транспортний засіб і надає
його позивачу за плату у тимчасове
володіння та на умовах договору.
Невід'ємною частиною договору є
додатки до нього №1 - графік сплати
першого лізингового платежу, №2- графік
сплати лізингових платежів після
отримання предмету лізингу, №3 -
специфікація.

На виконання умов вказаного договору
позивачем 15.08.2014 року сплачено комісію
в розмірі 13500 грн.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
фінансовий лізинг" договір лізингу має
бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу, строк на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізигну (строк
лізингу), розмір лізингових платежів,
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

З аналізу вказаних норм вбачається, що
за договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Згідно ст.16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
передбачені підстави недійсності
правочину, а саме: недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частиною
першою-третьою (зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, п'ятою (правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним)
та шостою (правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей) статті 203 ЦК
України.

Стаття 18 Закону України "Про захист
прав споживачів" містить інші
самостійні підстави визнання угоди (чи
її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі
визнання окремого положення договору,
включаючи ціну договору,
несправедливим може бути визнано
недійсним або змінено саме це
положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому
(ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі
умови договору" закріплено в ч.2 ст.18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Положення ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів", встановлює, що
для кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК
України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Судом встановлено, що ні під час
складання Договору, ані після його
укладення від позивача до відповідача
не надходило звернень про надання йому
роз'яснень щодо окремих положень
правочину. Підтвердженням отримання
позивачем повної, необхідної та
достовірної інформації про положення
договору є особисте підписання
позивачем кожної сторінки та заяви про
повноту отриманої інформації. Позивач
не вказав, на підставі яких ознак,
зазначених у ч.2 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів", кваліфікував
умови договору несправедливими, і чи
тягне несправедливість цих умов
недійсність договору в цілому.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладені положення
чинного законодавства та встановлені
судом обставини, суд приходить до
висновку що при підписанні договору,
передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договору були
дотримані, договуру лізингу відповідає
вимогам, в т.ч. Закону України "Про
захист прав споживачів", а тому
відсутні підстави стверджувати про
невідповідність його умов вимогам
законодавства, на що позивач
посилається у своїй позовній заяві.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання договору недійсним,
суд не вбачає підстав і для стягнення
сплачених позивачем відповідачу
коштів.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживача,
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії рішення.

СуддяПроць Т. В.