АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/101/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2538/14
Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О.
Доповідач Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

При секретарі: Кальник А.М.,

За участі: прокурора Рощепи Я.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах та за дорученням ОСОБА_2

на рішення Пирятинського районного
суду Полтавської області від 01 липня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні житлом шляхом визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з даним позовом. Уточнивши
позовні вимоги та посилаючись на ст.ст.
319,321,383,391 ЦК України та ст.ст. 116,150,155 ЖК
України, просив визнати ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.
Зобов'язати відповідачів не чинити
йому перешкод у користуванні належною
йому власністю шляхом виселення без
надання іншого житла. Вказував, що є
власником зазначеної квартири згідно
договору купівлі-продажу від 26 липня
2006р., однак відповідачі в квартиру його
не впускають, добровільно з неї не
виселяються, чим перешкоджають її
використовувати.

Рішенням Пирятинського районного суду
Полтавської області від 01 липня 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третіх
осіб: Служби у справах дітей
Гребінківської міської ради
Полтавської області, Гребінківського
районного сектору Управління
державної міграційної служби України в
Полтавській області, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра», про усунення перешкод в
користуванні житлом шляхом визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
виселення задоволено.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_3 перешкод у користуванні
належною йому на праві приватної
власності квартирою АДРЕСА_1, шляхом
виселення їх з квартири без надання
іншого житла.

Вирішено питання щодо судового збору.

Рішення оскаржив ОСОБА_1, який діє в
інтересах та за дорученням ОСОБА_2,
який, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що 26 липня 2006 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_5 продала відповідачеві належну
їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1. Даний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Гребінківського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
26 липня 2006 року та зареєстровано в
реєстрі за № 893. Державна реєстрація
прав власності ОСОБА_3 на дане нерухоме
майно здійснена 27 липня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Відповідно адресної довідки та штампу
про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2
зареєстрований у вказаній квартирі з
23 грудня 2000 року (а.с. 127), тобто за згодою
попереднього власника - його померлої
матері - ОСОБА_5

Рішенням Гребінківського районного
суду Полтавської області від 27 травня
2013р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 08 липня 2013р.,

відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу вказаної
квартири відмовлено ( а.с.187-193).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд виходив з того, що ОСОБА_3 є
власником спірної квартири, а
відповідачі не зверталися до нього з
питанням, щодо укладення договору
оренди житла, то мають бути визнані
такими, що втратили право користування
квартирою на підставі ст.156,167 ЖК
України та ст. 405 ЦК України.

Проте, посилання місцевого суду на
зазначені правові норми є помилковим
і їх слід виключити з мотивувальної
частини рішення, оскільки відповідачі
не є членами сім"ї власника житла.

Разом з тим, колегія суддів виходить з
положень ч.1 ст. 319 ЦК України, якою
встановлено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні (ч.
1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно
до ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» (надалі по
тексту Закон України) зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
усунення перешкод в користуванні
власністю залежить, зокрема, від
вирішення питання про право
користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3,
який має право користуватися та
розпоряджатися своїм майном без
перешкод.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування квартирою та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника квартири права власності на
цю квартиру, а отже, припинення права
власності на квартиру припиняє право
членів його сім'ї на користування цією
квартирою.

Оскільки ОСОБА_3 є власником спірної
квартири, а ОСОБА_2 вселився до цієї
квартири та проживає в ній як член сім'ї
колишнього власника квартири, він
підлягає виселенню з неї.

Іншій відповідач - ОСОБА_4 відповідно до
адресної довідки зареєстрована за
адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Дозволу на
вселення у квартиру, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_3 не
отримала, договору найму з власником
не укладала, а тому вважається такою, що
самоправно зайняла АДРЕСА_1, у зв"язку з
чим також підлягає виселенню на
підставі ч.3 ст. 116 ЖК України.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє в інтересах та за дорученням
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 01 липня 2014 року
посилання на статті 156,167 ЖК України та
405 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_2 недоплачений
судовий збір за подану апеляційну
скаргу в розмірі 68,15 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: