Справа № 405/4461/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2014 року Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі

головуючого судді
Плохотніченко Л.І.

при секретарі
Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Апеляційного суду Кіровоградської
області про стягнення моральної шкоди
в результаті прийняття неправомірного
рішення

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в Ленінський
районний суд м. Кіровограда з позовом
до Апеляційного суду Кіровоградської
області про стягнення моральної шкоди
в результаті прийняття неправомірного
рішення, обґрунтувавши його тим, що 20. 06.
2013 року рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда було задоволено
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Не погоджуючись з рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 20. 06. 2013 року ОСОБА_2 до
апеляційного суду Кіровоградської
області подано апеляційну скаргу, за
наслідками розгляду якої апеляційним
судом 26.12.2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 було відхилено, а рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 20. 06. 2013 року залишено
без змін.

Разом з тим, як зазначає в
обґрунтування позову позивач, 18. 12. 2013
року до апеляційного суду
Кіровоградської області позивачем
подано заяву про відновлення
провадження у справі, а 19.12.2013 року до
суду подано заяву про забезпечення
позову шляхом накладення заборони на
відчуження квартир АДРЕСА_2 та 1/2
частини квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, вказавши, що ОСОБА_2
намагається подарувати нерухомість
своїй дружині, що не було судом взято до
уваги.

26.12.2013 року суддею апеляційного суду
Кіровоградської області Пищидою М.М.
було відмовлено в задоволенні заяви
позивача про забезпечення позову.

Позивачем було звернено до
виконання до державної виконавчої
служби виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_2 боргу, але в подальшому
державному виконавцеві та позивачу
стало відомо про відсутність у
боржника ОСОБА_2 майна, на яке за
законом можна звернути стягнення.

Позивач вважає, що невжиття
відповідачем заходів по забезпеченню
її позову у період з 19 по 26 12.2013 року
спричинили умови за яких ОСОБА_2
відчужив нерухоме майно (квартири) на
користь інших осіб.

Позивач та її представник у судове
засідання з`явилися, позов підтримали
та посилаючись на викладені в позові
обставини просили позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з`явився, проте був
належним чином повідомлений про день,
час та місце розгляду справи.

Враховуючи зазначені обставини,
відповідно до ст. 169 ЦПК України суд
ухвалив розглядати справу за даної
явки на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи та надавши оцінку доказам у їх
сукупності суд вважає позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ленінським районним судом м.
Кіровограда розглянуто цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, за
наслідками розгляду якого 20.06.2013 року
позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 20. 06. 2013 року ОСОБА_2 до
апеляційного суду Кіровоградської
області подано апеляційну скаргу, яку
26.12.2013 року ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області було
відхилено, а рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 20. 06.
2013 року залишено без змін.

18. 12. 2013 року до апеляційного суду
Кіровоградської області позивачем
подано заяву про відновлення
провадження у справі, а 19.12.2013 року до
суду подано заяву про забезпечення
позову шляхом накладення заборони на
відчуження квартир АДРЕСА_2 та 1/2
частини квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, вказавши, що ОСОБА_2
намагається подарувати нерухомість
своїй дружин.

26.12.2013 року суддею апеляційного суду
Кіровоградської області Пищидою М.М. в
задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову було відмовлено.

Керуючись положенням ЦПК України, а
саме відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
в ухвалі апеляційного суду
Кіровоградської області від 26.12.2013 року
зазначено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду. Проте, звернувшись з заявою
про забезпечення позову, позивачка не
надала належних доказів на
підтвердження своїх вимог, стосовно
того, що невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Крім того, не
надала відомостей про оцінку майна
щодо якого просить вжити заходи
забезпечення позову.

Зазначена ухвала апеляційного суду
Кіровоградської області від 26.12.2013 року
набрала законної сили з моменту її
проголошення.

Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суду, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання здійснити таку перевірку
шляхом подання позову проти суду чи
судді є протиправним втручанням у
здійснення правосуддя і посяганням на
процесуальну незалежність суду.

Відповідно до частини другої статті
124 Конституції України юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.
Проте в зазначених вище випадках між
позивачами та суддями (відповідачами)
такі правовідносини не можуть
виникати.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Таким
чином, суддя виступає як посадова
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, а не як приватна особа,
до якої можна звернутися з позовом.

Питання притягнення судді до
відповідальності врегульовано
законами України «Про судоустрій і
статус суддів» та «Про Вищу раду
юстиції».

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається.

За вказаних вище обставин,
керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 212 - 215, 218 ЦПК
України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Апеляційного суду Кіровоградської
області про стягнення моральної шкоди
в результаті прийняття неправомірного
рішення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Ленінський районний суд
м. Кіровограда протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. І. Плохотніченко