Провадження № 2/127/5154/14
Вступна та резолютивна частини
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Мартинюк Т.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яке не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яке не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон -
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

СУДДЯ

Справа № 127/14986/14-ц

Провадження № 2/127/5154/14

Р І
Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

31.07.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яке не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа, яке не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
служба у справах дітей Вінницької
міської ради про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон, мотивуючи
позовні вимоги тим, що він перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24.10.2009
р. по 25.02.2013 р. Від шлюбу мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце
проживання сина після розлучення
визначено разом з ним, що
підтверджується рішенням Апеляційного
суду Вінницької області від 14.05.2014 р. В
даний час дитина проживає з ним за
адресою: АДРЕСА_1. Він повністю
матеріально утримує та належним чином
піклується про здоров'я дитини,
фізичний, духовний та моральний
розвиток. З часу розірвання шлюбу
відповідач участі у вихованні та
догляді за дитиною не бере, розвитком
дитини не цікавиться, матеріальної
допомоги на утримання та розвиток
дитини майже не надає. Більш того,
відповідач безпідставно чинить
перешкоди позивачу у здійсненні ним
заходів, спрямованих на покращення
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Зокрема,
відповідач відмовляється надати, у
передбаченому законодавством України
порядку, дозвіл на виїзд малолітнього
сина за кордон. Син часто хворіє
застудними захворюваннями, для
лікування та профілактики яких, за
рекомендаціями лікарів, необхідне
періодичне перебування дитини на морі.
Крім того, виїзд дитини за кордон
вочевидь сприятиме розширенню
світогляду дитини та добре позначиться
на її духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості. Спочатку
відповідач надала усну згоду на виїзд
дитини за кордон, вони домовилися 7
липня 2014 року о 19.00 год. зустрітися біля
офісу нотаріуса, проте на зустріч
відповідач не прийшла. Після чого він
мав з відповідачем телефонну розмову, в
якій вона пояснила, що нотаріальне
посвідчення заяви про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон коштує 150-200
грн., і вона не збирається витрачати
такі кошти на дитину. В подальшому вона
змінила свою думку і взагалі
відмовилась надавати згоду на виїзд
дитини за кордон. При цьому жодних
вагомих аргументів, які б пояснювали та
обгрунтовували її відмову, відповідач
не наводила. Хоча в червні 2014 року
відповідач їздила на відпочинок до
Єгипту, дану обставину відповідач
підтвердила під час усної розмови з
нею, а також дана інформація
підтверджується фотографіями з
відпочинку ОСОБА_3 У відповідача існує
заборгованість по аліментах на
утримання сина, і це при тому, що
аліменти відповідач сплачує в
мінімальному розмірі, передбаченому
чинним законодавством України. Вважає,
що така позиція колишньої дружини і
матері неповнолітнього ОСОБА_3, шкодить
його інтересам та не сприяє його
всебічному та гармонійному розвитку,
порушує право дитини на повний та
гармонійний розвиток його особистості
та вказує на зловживання відповідачем
своїми батьківськими правами.
Позбавлення малолітнього ОСОБА_3
можливості виїхати за кордон порушує
законні права та інтереси дитини,
зокрема, ст. 33 Конституції України, яка
визначає для громадян України вільний
вибір місця проживання, право вільно
залишати територію України, та ст. 1
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", згідно якої громадянин
України має право виїхати з України і
не може бути обмежений у праві на в'їзд
в Україну. Позивач планує в майбутньому
разом з дитиною періодично їздити до
Республіки Болгарії, а також на
відпочинок у інші країни Європи та до
Туреччини і Єгипту, тобто у ОСОБА_3
неодноразово може виникати
необхідність перетинати кордон
України. Відповідно до п. 6 "Положення
про проїзний документ дитини",
затвердженого Указом Президента
України від 7 вересня 1994 року №503/94,
термін дії такого документа три роки.
Просить надати дозвіл малолітньому
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг
шістнадцятирічного віку, на тимчасові
неодноразові виїзди за кордон у
супроводі батька ОСОБА_1, без згоди та
супроводу матері ОСОБА_3, до країн
Європи та Туреччини з дня набрання
законної сили рішенням суду до 31.12.2017
року. Крім того просить надати йому
дозвіл на виготовлення проїзних
документів для виїзду за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
без згоди та супроводу матері ОСОБА_3
Допустити негайне виконання рішення
суду в частині оформлення документів
на тимчасовий виїзд за межі України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали з наведених у позові
підстав та суду пояснили, що позивач
просить надати згоду на тимчасові
неодноразові виїзди дитини за кордон у
його супроводі та без згоди та
супроводу матері ОСОБА_3 до країн
Європи та Туреччини з дня набрання
законної сили рішенням суду та до 31.12.2017
року, тобто на термін, на який буде
видано проїздний документ дитини. Крім
того, просить надати дозвіл на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон малолітньої дитини
ОСОБА_3 За дозволом на такий термін
звертаються щоб не витрачати час на
інші судові засідання. До відповідача
позивач звертався із листом, в якому
просив надати дозвіл на поїздку дитини
в Болгарію в серпні 2014 року, однак
відповідач відмовила в наданні такого
дозволу і на час звернення до суду
такого дозволу не надала. На даний час
потреби в дозволі відповідача на
поїздку дитини до Болгарії серпні 2014
року немає. Дитина хворіє та потребує
поїздок за кордон з метою оздоровлення
та з метою всебічного та гармонійного
розвитку. Позивач має можливість
вивозити дитину за кордон. Зазначають,
що це можуть бути країни Європи,
Туреччина, Єгипет. Терміни виїзду
можуть бути різні, в залежності від
придбання путівки. Вважають, що
відповідач не належним чином приймає
участь у житті дитини, має
заборгованість зі сплати аліментів.
Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що на даний час дитина
проживає з батьками позивача. Рішення,
яким визначено місце проживання дитини
з батьком вона оскаржила в касаційному
порядку. Вона не заперечує, щоб дитина
виїжджала за кордон з позивачем, однак
у визначену країну та у визначений
проміжок часу. Вона отримала лист
позивача про надання дозволу на
поїздку дитини в Болгарію в серпні 2014
року, вона не відмовила в надані
дозволу, а лише хотіла, що позивач надав
їй інформацію про умови поїздки та
умови проживання дитини за кордоном.
Заперечує проти задоволення позову,
оскільки, враховуючи ситуацію в
Україні та в інших країнах такими
поїздками може бути завдано шкоду
інтересам дитини.

Представник третьої особи, яке не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служби у справах дітей
Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в
судове засідання не з'явилася, надавши
до суду заяву, в які просить справу
розглядати у її відсутності, при
вирішенні справи покладається на
розсуд суду, просить суд захистити та
врахувати інтереси дитини та прийняти
рішення з урахуванням вимог чинного
законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши докази в їх
сукупності, прийшов до висновку, що
позов є необґрунтованим та задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
24.10.2009 р. по 25.02.2013 р. Від шлюбу мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу
син проживає з батьком, мати сплачує
аліменти на утримання дитини.

Згідно із свідоцтва про народження
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
встановлено, що його батьком є ОСОБА_1,
матір'ю є ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження дитини серії
НОМЕР_1.

Відповідно до рішення Апеляційного
суду Вінницької області від 14.05.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 04.03.2014 року у
даній справі скасовано. ОСОБА_2
відмовлено у задоволені її позову до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дитини з нею. Позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1.

Із довідки Міського комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора №2" від 14.07.2014 року вбачається,
що до складу сім'ї позивача входить син
ОСОБА_3.

Як вбачається із довідки від 31.07.2014 року
№317/1, виданої Комунальним закладом
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги№3» малолітній ОСОБА_3
потребує санаторно-курортного
лікування.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які установлюються
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства. Проїзний документ на
дитину оформляється терміном на три
роки або до досягнення нею 18-річного
віку.

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57 "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України", виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється: 1) за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; 2) без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.п. 18, 20 Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України 31 березня 1995 р. № 231 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 24 березня 2004 р. № 380),
оформлення паспорта / проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду. Для
дітей віком від 14 до 18 років у заяві
зазначається відсутність обставин, що
обмежують згідно із законодавством
право їх виїзду за кордон. Проїзний
документ оформляється на три роки або
до досягнення дитиною 18-річного віку.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини
(ратифікованої Постановою Верховної
Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Як вбачається з позовної заяви
позивача, він просить надати дозвіл
малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
не досяг шістнадцятирічного віку, на
тимчасові неодноразові виїзди за
кордон у супроводі батька ОСОБА_1, без
згоди та супроводу матері ОСОБА_3, до
країн Європи та Туреччини з дня
набрання законної сили рішенням суду
до 31.12.2017 року. Крім того просить надати
йому дозвіл на виготовлення проїзних
документів для виїзду за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
без згоди та супроводу матері ОСОБА_3
Допустити негайне виконання рішення
суду в частині оформлення документів
на тимчасовий виїзд за межі України.

Суд зазначає, що в позовних вимогах та в
судовому засіданні позивачем не
визначено строки та конкретні країни,
в які він планує виїжджати з дитиною
без дозволу матері, що суперечить
Правилам перетинання державного
кордону громадянами України, також
позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що відповідач
дозволу на поїздку дитини за кордон не
надає та чинить у цьому перешкоди. Крім
того, такі твердження позивача
спростовуються поясненнями
відповідача в судовому засіданні, яка
пояснила, що вона надає згоду на
одноразову поїздку дитини з батьком за
кордон у визначений термін та у
конкретну країну.

Заявлені позивачем вимоги про надання
дозволу на виїзд дитини без згоди
матері за межі України до 31.12.2017 року,
без зазначення країни виїзду та
періоду перебування в іноземній
державі позбавляють суд можливості
встановити, чи не суперечитиме виїзд
дитини за межі України її інтересам.

У відповідності до вимог ст. ст. 7, 141, 155
Сімейного кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини. Мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
грунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Суд зазначає, що надання за рішенням
суду дозволу на майбутнє на постійні
виїзди дитини за кордон без згоди
матері суперечить вищевказаним нормам
матеріального права, які визначають
рівність прав та обов'язків батьків
відносно виховання дитини, і може
потягнути за собою позбавлення матері
можливості брати участь у вихованні
дитини та можливості спілкування з
дитиною.

Крім того, відсутність відомостей про
місце перебування дитини та про її
умови проживання, на думку суду, не
забезпечує дитині, у разі тимчасового
виїзду за кордон, такий захист і
піклування, які необхідні для її
безпеки та благополуччя, що може мати
наслідком порушення вимог Конвенції
про права дитини.

Позивачем в судовому засіданні не
доведено, що в даних поїздках дитина
буде забезпечена санаторно-курортним
лікуванням, якого вона потребує
відповідно до довідки від 31.07.2014 року
№317/1, виданої Комунальним закладом
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги№3».

Посилання позивача на несвоєчасну
сплату відповідачем аліментів та
ухилення її від участі у вихованні
дитини не є предметом розгляду у даній
справі, а тому не можуть розглядатися
як підстава для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не доведено ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, а судом за
результатами розгляду справи не
встановлено підстав, передбачених
законодавством, для задоволення
позовних вимог. Враховуючи викладене,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд враховує, що в
задоволені позову відмовлено, та
приходить до висновку, що судові
витрати слід залишити без
відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яке не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

СУДДЯ