Справа № 265/3973/14-ц
Провадження № 2/265/1924/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в здійсненні права власності,
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, треті
особи: Орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до
неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
вимогами усунути йому перешкоди в
здійсненні права власності на АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстрації з вказаної
адреси відповідачів. В обґрунтування
поданого позову посилався на те, що він
є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
20 листопада 2012 року. Однак позивачу
стало відомо, що у вказаній квартирі
зареєстровані відповідачі, які в ній не
мешкають та мешкали з часу набуття
позивачем права власності на квартиру.
Натомість за даними адресного бюро у
спірній квартирі ніхто не
зареєстрований. Відповідачі є дітьми
колишніх власників квартири,
перебували на повному державному
забезпеченні, та які були всиновлені
іноземними громадянами. Позивач
сплачує комунальні платежі з
урахуванням прописаних у квартирі
дітей, чим порушуються права ОСОБА_1 На
підставі переліченого просив суд
задовольнити його позов.

У подальшому позивач змінив свої
позовні вимоги, внаслідок чого просив
суд визнати відповідачів такими, що
втратили право користування АДРЕСА_1,
усунувши тим самим перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні належною йому власністю.

В судове засідання позивач не з'явився,
надавши суду заяву з проханням
вирішити спір за його відсутності у
присутності представника позивача,
ОСОБА_4, підтримуючи при цьому повністю
заявлені позовні вимоги.

Представник позивача, який діє на
підставі договору, ОСОБА_4, в судовому
засіданні повністю підтримав уточнені
ОСОБА_1 позовні вимоги, надавши
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві, та просив
задовольнити позов повністю.

Представник Органу опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, яка діє на підставі довіреності, а
також в інтересах неповнолітніх
відповідачів, ОСОБА_5, в судовому
засіданні, заперечуючи проти
задоволення вимог ОСОБА_1, вказувала, що
на підставі рішення Органу опіки та
піклування за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
закріплене право на житлове приміщення
АДРЕСА_1, якого вони не можуть бути
позбавлені, оскільки незважаючи на те,
що вони були усиновлені, вони
залишаються громадянами України, тому
можуть повернутись назад до досягнення
18-річного віку, реалізувавши таким
чином своє право на користування
вказаною квартирою. Додавала, що без
згоди органу опіки та піклування не
можна було продавати квартиру АДРЕСА_1,
де були прописані неповнолітні діти. На
підставі переліченого просила суд в
задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник Служби у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, який діє на підставі довіреності,
ОСОБА_6, в судове засідання не з'явився,
надавши суду заяву з проханням
вирішити справу за його відсутності,
врахувавши при ухваленні рішення
інтереси неповнолітніх дітей.

Суд, вислухавши учасників процесу, що
з'явились, дослідивши матеріали справи,
вважає уточнені позовні вимоги ОСОБА_1
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступного вмотивування.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 20 листопада 2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом, ОСОБА_7, яку позивач придбав
у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за 100 000 грн.,
зареєструвавши своє право власності на
квартиру в Маріупольському БТІ 26
листопада 2012 року. При цьому у
вказаному договорі зазначено, що права
користування житлом неповнолітніх
дітей не порушується (а. с. 5, 6).

Також суд встановив, що за особовим
рахунком № 202140 на АДРЕСА_1, наданому
житловою організацією 11 квітня 2014 року,
вбачається, що у вказаному житловому
приміщенні зареєстровані ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
також підтверджується довідкою
житлової організації від 9 квітня 2014
року, які однак, починаючи з листопада
2012 року у вказаній квартирі не
мешкають, що підтверджується
свідченнями сусідів (а. с. 7, 8, 11).

Натомість за довідкою від 25 грудня 2012
року ГУ ДМС України в Донецькій області
Орджонікідзевського районного відділу
в місті Маріуполі вбачається, що
АДРЕСА_1 особи, які б були зареєстровані
за вказаною адресою, відсутні, що також
підтверджується інформацією на запити
суду з ГУ ДМС в Донецькій області, за
якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
зареєстровані ані в місті Маріуполі,
ані в Донецькій області (а. с. 10, 17, 18, 27,
28).

При цьому за рішенням колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 26 березня 2003 року № 64/2 було
влаштовано неповнолітніх ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до
дитячого закладу на повне державне
забезпечення із закріпленням за дітьми
частини житлової площі АДРЕСА_1 (а. с. 34).

Згідно рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 2
серпня 2005 року, яке набрало законної
сили, вбачається, що ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4,
були позбавлені батьківських прав
відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 43).

За інформацією «Міського дитячого
будинку «Центр Опіки» від 6 серпня 2012
року вбачається, що у вказаному закладі
з 3 лютого 2003 року по 6 травня 2008 року на
повному державному забезпеченні
перебували ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були
згодом усиновлені (а. с. 9).

Згідно рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя від 24 квітня 2008
року, яке набрало законної сили,
вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, були усиновлені
громадянкою іншої держави, зі зміню
прізвища імені та по-батькові
усиновлених дітей (а. с. 31-32).

Згідно до ч. 1 ст. 232 Сімейного кодексу
України (далі за текстом рішення - СК) з
моменту здійснення усиновлення
припиняються особисті та майнові права
і обов'язки між батьками та особою, яка
усиновлена, а також між нею та іншими її
родичами за походженням.

На підставі ч. 3 ст. 232 СК з моменту
усиновлення виникають взаємні
особисті немайнові та майнові права і
обов'язки між особою, яка усиновлена, та
усиновлювачем і його родичами за
походженням.

Відповідно до ч. 4 ст. 232 СК усиновлення
надає усиновлювачеві права і накладає
на нього обов'язки щодо дитини, яку він
усиновив, у такому ж обсязі, який мають
батьки щодо дитини.

На підставі ст. 76 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК) опіка
припиняється у разі передачі
малолітньої особи батькам
(усиновлювачам).

Відповідно до ст. 29 ЦК місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. Фізична особа, яка
досягла чотирнадцяти років, вільно
обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

На підставі ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» від 2
червня 2005 року Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону, тому для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» від 13 січня 2005 року за
дітьми, позбавленими батьківського
піклування, а також особами з їх числа
зберігається право на житло, в якому
вони проживали з батьками, рідними до
встановлення опіки, піклування,
влаштування в прийомні сім'ї, дитячі
будинки сімейного типу, заклади для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування.

Враховуючи перелічені норми суд
прийшов до висновку, що внаслідок
усиновлення малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою іншої
країни, в дітей та усиновлювача виникли
взаємні особисті немайнові та майнові
права і обов'язки.

Також суд зазначає, що внаслідок такого
усиновлення усиновлювач набув права та
обов'язки щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому ж обсязі, що
їх мали батьки дітей.

Таким чином місцем проживання
усиновлених дітей є місце проживання
їх усиновлювача.

На підставі переліченого суд розглядом
справи дійшов висновку, що права
малолітнього ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_2 не порушуються
внаслідок задоволення вимог ОСОБА_1
шляхом визнання дітей такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням.

При цьому суд зазначає, що згоди органу
опіки та піклування не потрібно для
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, оскільки усиновлювачі
дітей набули обов'язок, як батьки,
забезпечувати правом на користування
належною житловою площею усиновленими
особами, що також вбачається зі змісту
ст. 32 Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», де зазначено, що за дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, зберігається право на
житло, в якому вони проживали з
батьками, до встановлення над ними
опіки, піклування, а оскільки
відповідачі наразі не позбавлені
батьківського піклування, бо були
усиновлені, то необхідність збереження
їх права на житло відсутня.

Внаслідок цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3
набули права на користування житловим
приміщенням за місцем мешкання свого
усиновлювача, тому посилання
представника Органу опіки та
піклування на те, що житлова площа
залишається закріпленою за
відповідачами є помилковим, бо
правовий статус дітей змінився.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК право
власності є правом особи на майно, яке
вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном на власний
розсуд.

Згідно до ст. 41 Конституції України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином суд встановив, що
відповідачі, залишаючись
зареєстрованими у АДРЕСА_1 чинять
перешкоди ОСОБА_1 у володінні належним
йому майном.

Внаслідок встановлених в судовому
засіданні обставин суд прийшов до
висновку, що позов ОСОБА_1 є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню, оскільки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
втратили право користування спірним
житловим приміщенням внаслідок
усиновлення, тому право власності
позивача підлягає захисту шляхом
усунення перешкод ОСОБА_1 в здійсненні
ним права власності на АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в здійсненні права
власності, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, треті особи: Орган опіки
та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, Служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні
ним права власності шляхом визнання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя