АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа - 211/3190/14-ц
Головуючий в І інстанції
№ 22-ц/774/1976/К/14
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі: головуючого - Соколан Н.О

суддів : Бондар Я. М.. Зубакової В. П.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача
Подолінного Романа Георгійовича

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційними
скаргами Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" та ОСОБА_4 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 21 липня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Криворізького міського управління
юстиції в особі Реєстраційної служби
про визнання договору дарування
квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Криворізького міського управління
юстиції в особі Реєстраційної служби
про визнання договору дарування
квартири недійсним та зобов!язання
Реєстраційної служби Криворізького
міського управляння юстиції внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно запис про скасування державної
реєстрації прав власника ОСОБА_5 на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ,
вказавши, що 04 липня 2008 року між ЗАТ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, і ОСОБА_4 укладений кредитний
договір № 1/265-МК, згідно умов якого
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 30000 дол. США. Станом на 03.12.2013 р.
борг по кредитному договору складав
93789,11 дол. США, до теперішнього часу борг
по кредитному договору не сплачений.

Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська 02.03.2012 року ухвалено
заочне рішення про стягнення з
відповідача ОСОБА_4 боргу по кредитному
договору. Державним виконавцем
Довгинцівського ВДВС на підставі
вказаного рішення було відкрито
виконавче провадження та в рамках
виконання рішення суду накладено арешт
на майно ОСОБА_4, зокрема, на квартиру
АДРЕСА_1. Однак в зв'язку із скасуванням
заочного рішення, виконавче
провадження постановою державного
виконавця було закінчено.

В лютому 2013 року банк знову звернувся
до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за кредитним
договором, ухвалою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
13.02.2013 року задоволено заяву банку про
забезпечення позову та накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1.

Однак відповідач, з метою уникнення від
відповідальності, передбаченої
кредитним договором, оскільки суд міг
звернути стягнення на майно в рахунок
погашення кредитної заборгованості, 10
жовтня 2012 року подарував свою квартиру
доньці ОСОБА_5, уклавши договір
дарування.

Позивач, вважаючи вказаний правочин
недійсним, просив визнати договір
дарування від 10.10.2012 року квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та зобов'язати реєстраційну
службу Криворізького міського
управління юстиції внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно запис про скасування державної
реєстрації прав власності ОСОБА_5 на
нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1, та
стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Визнано недійсним
договір дарування квартири від 09.10.2012
року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
відповідно до якого ОСОБА_4 подарував, а
ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 70,9 кв.м., жилою 45,0 кв.м.,
посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за
№ 2421. В іншій частині позову
відмовлено.

Додатковим рішенням від 25.06.2014 року
солідарно стягнуто з відповідачів на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий
збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання реєстраційну службу
Криворізького міського управління
юстиції внести до Державного реєстру
прав на нерухоме майно запис про
скасування державної реєстрації прав
власності ОСОБА_5 на нерухоме майно,
оскільки суд першої інстанції був
зобов'язаний захистити порушене право
у спосіб, встановлений законодавством -
шляхом відновлення становища, яке
існувало до порушення на підставі ч.2
ст. 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права; суд безпідставно
та необґрунтовано дійшов висновку про
те, що оскаржуваний договір
купівлі-продажу укладено згідно з
вимогами чинного законодавства,
оскільки на той момент спірне майно
знаходилось у власності позивача та не
перебувало під арештом. Крім того, сул
дійшов необґрунтованого висновку про
наявність у відповідача боргу перед
ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки судового
рішення з цього приводу, яке б набрало
законної сили, не існує.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом встановлено,
що 04 липня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_4
була укладена кредитна угода № 1/265-МК,
згідно умов якої позивач надав ОСОБА_4
кредит у розмірі 30000 дол. США .

Станом на 03.12.2013 р. борг ОСОБА_4 по
кредитній угоді № 1/265-МК від 04.07.2008 р.
складає 93 789,11 дол. США, та в квітні 2014
року відкрито провадження у справі за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4,
ТОВ «СОФСЕРВІС» про стягнення
заборгованості.

09 жовтня 2012 року ОСОБА_4 подарував
ОСОБА_5 належну йому на праві приватної
власності квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
беруть участь в справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення,
і дав їм правильну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
правильного виходив з того, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» є заінтересованою особою,
права та інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду виходячи з наступного.

Постановою № 9 Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року, та
статтями 215, 216 ЦК України
передбачається, що вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та інтереси якої порушено
вчиненням правочину. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд повинен дати оцінку таким
доводам позивача. Як вбачається зі
змісту ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
пред'явлена будь-якою заінтересованою
особою.

На квартиру АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_4 неодноразово накладався арешт
як в порядку забезпечення позову, так і
в порядку примусового виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На думку колегії суддів,
оспорюваний правочин був вчинений за
наявності непогашеного позичальником
боргу перед кредитором, а
відповідачами договір дарування
квартири укладався з метою приховання
її від кредитора, а доводи апеляційної
скарги ОСОБА_4 щодо відсутності арешту
та рішення суду про стягнення
заборгованості не спростовує
висновків суду.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині зобов'язання Реєстраційної
служби Криворізького міського
управляння юстиції внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно запис про скасування державної
реєстрації прав власника ОСОБА_5 на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, суд
вірно дійшов висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову в цій
частині, оскільки позивачем не
поставлено питання про скасування
державної реєстрації відповідно до
положень ч.2 ст. ст. 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому доводи апеляційної скарги
ПАТ «ПриватБанк» щодо обов'язку суду
захистити порушене право у спосіб,
встановлений законодавством - шляхом
відновлення становища, яке існувало до
порушення є безпідставним, через
відсутність таких позовних вимог.

Отже, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду по їх оцінці. Проте
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Отже, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду по їх оцінці. Проте
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги повинні
бути залишені без задоволення, а
рішення суду першої інстанції, на
підставі ст.308 ЦПК України, залишено без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/