Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3539/14Головуючий у 1-й
інстанції Михайлова А.В.
Суддя-доповідач Гончар М.С.РІШЕННЯ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів
Дашковської А.В., Гончар М.С.
при секретарі Бабенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду із
вищезазначеним позовом, в якому
просила стягнути з відповідача
аліменти у розмірі 1000,0 грн. щомісяця на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення його
навчання, але не більш ніж до
досягнення ним 23 років. Посилаючись на
те, що добровільно надавати
матеріальну допомогу відповідач
відмовляється, син навчається у
Запорізькому державному медичному
університеті на 1 курсі, та знаходиться
на її утриманні, тому вона вимушена
звертатися до суду.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02 липня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4
про стягнення аліментів на утримання
повнолітнього сина задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій
грошовій сумі у розмірі 500,0 грн.
щомісяця, починаючи з 09.03.2014 року, але не
більше ніж на строк його навчання або
до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

Позивач та третя особа із зазначеним
рішенням суду першої інстанції
погодились, останнє в апеляційному
порядку не оскаржували.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, відповідач
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову позивача відмовити
у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про
зміну рішення суду першої інстанції у
випадку, якщо помилки у неправильно
прийнятому рішенні можливо усунути без
його скасування, не змінюючи суть
рішення і вони стосуються окремих його
частин, зокрема у разі виправлення
помилок суду першої інстанції щодо
розміру суми, що підлягає стягненню.

Так, судом першої інстанції
встановлено, з чим погоджується
колегія суддів й апеляційного суду, що
відповідач ОСОБА_2 є батьком
повнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), та проживає окремо
від останнього. Шлюб між батьками
дитини - сторонами у цій справі
розірвано (а.с.7). Повнолітній син
навчається у Запорізькому державному
медичному університеті на денній формі
навчання (а.с.8) за контрактом (на
платній основі біля 16 000,0 грн. на рік
а.с.11-12), не працює, мешкає разом із
матір'ю - позивачем ОСОБА_3 (а.с.9) та
перебуває на утриманні останньої, яка
працює, має дохід щомісяця біля 1 600,0
грн. (а.с.10). Позивач в силу вимог ст. 199 СК
України має право на стягнення
аліментів з відповідача на свою
користь на утримання повнолітнього
сина, якій навчається та потребує у
зв'язку із цим утримання, оскільки
коштів, які вона заробляє, не вистачає
на утримання повнолітнього сина у
зв'язку з навчанням останнього.

Доводи відповідача - апелянта про те, що
він, як батько повнолітнього сина, не
має можливості надавати останньому,
якій потребує матеріальної допомоги у
зв'язку із навчанням, взагалі будь-якої
матеріальної допомоги через свій
сімейний стан (реєстрація нового шлюбу,
неповнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_4, від
цього шлюбу, дружина, яка перебуває у
відпусті по догляду за дитиною до 3-х
років) та майновий стан (він, як батько,
офіційно не працює, хоча є
працездатним, підробляє водієм, має
дохід щомісяця біля 1 500,0 грн., проте, на
обліку у центрі зайнятості не
перебуває) обґрунтовано не прийняті
судом першої інстанції до уваги, як
підстава для відмови у позові позивача
у повному обсязі у цій справі.

Визначаючи розмір аліментів з
відповідача на користь позивача на
утримання повнолітнього сина у зв'язку
з навчанням останнього у твердій
грошовій сумі, суд першої інстанції
правильно керувався ст.ст. 182, 199-200 СК
України.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції саме при визначенні розміру
аліментів недостатньо врахував
скрутний матеріальний стан
відповідача, як батька, якій має
надавати матеріальну допомогу на
утримання повнолітнього сина у зв'язку
з навчанням останнього.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду, враховуючи
скрутне матеріальне становище
відповідача, як платника аліментів,
вважає за необхідне зменшити розмір
аліментів, стягнутих за рішенням суду
першої інстанції з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій
сумі з « 500,0 грн.» до « 300,0 грн.», що не
суперечить вимогам ст. 184 СК України.

Оскільки, розмір аліментів, що
визначається судом у твердій грошовій
сумі на повнолітню дитину, може бути
меншим ніж мінімальний розмір
аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК
України.

Крім того, підлягає уточненню період
стягнення аліментів, визначений
рішенням суду першої інстанції у цій
справі, а саме: «щомісяця, починаючи з
09.03.2014 року і до закінчення навчання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не більш ніж до
досягнення останнім 23 (двадцяти трьох)
років».

Оскільки, за змістом ст. 199 ч. 1 СК
України лише, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання (ч.2).

Встановлено, що згідно довідки
учбового закладу (а.с.8) строк
закінчення навчання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, саме у цьому закладі
планується - 30.06.2018 року, а 23 роки
виповниться ОСОБА_4 лише у 2019 році.

Але навчання може бути закінчено
ОСОБА_4 й раніше (наприклад, екстерном
чи відрахування) або, навпаки, пізніше
(академічна відпустка, перевід до
іншого навчального закладу з іншим
строком навчання) чи продовжено (вступ
до іншого вузу у подальшому) тощо.

Суд першої інстанції правильно з
додержанням вимог ст.ст. 10-11, 60-61 ЦПК
України розглянув дану справу, тобто в
межах заявлених позивачем позовних
вимог і на підставі доказів сторін;
правильно вирішив питання про розподіл
судових витрат між сторонами, тому в
решті рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду вважає за необхідне
роз'яснити особам, які беруть участь у
цій справі, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у випадках,
передбачених СК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02 липня 2014 року
змінити, зменшивши розмір аліментів,
стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі з «
500,0 грн. (п'ятсот гривень)» до « 300,0 грн.
(триста гривень)».

Уточнити період стягнення аліментів
«щомісяця, починаючи з 09.03.2014 року і до
закінчення навчання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, але не більш ніж до
досягнення останнім 23 (двадцяти трьох)
років».

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Дашковська А.В.Гончар М.С.