Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/871/14-ц

05 серпня 2014 року
Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі :
головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю :
секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у
справах дітей адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дітей за межі
території України,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом до
відповідача про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі території
України її неповнолітніх дітей без
дозволу батька.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав та пояснив,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвали
в березні 2014 року. За час перебування у
шлюбі у них народилося двоє синів :
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Центрального
районного суду м. Миколаїв від 09 грудня
2013 року визначено місце проживання
дітей разом з позивачкою. Після
розірвання шлюбу між позивачкою та
відповідачем виникали різні спори,
останній з яких з приводу ненадання
дозволу відповідачем на тимчасовий
виїзд дітей в супроводі позивачки за
межі України для їх відпочинку та
оздоровлення. Ствердив, що позивачка
вже зверталася в суд з аналогічним
позовом й рішенням суду їй надавався
дозвіл на тимчасовий виїзд у Сполучені
Штати Америки, а тому вважає
безпідставним посилання відповідача
на те, що він добровільно надавав
позивачці нотаріально посвідчений
дозвіл на виїзд дітей за кордон.
Оскільки в добровільному порядку
вирішити спірне питання не можливо,
просить уточнений в ході судового
розгляду позов задовольнити, надавши
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
території України неповнолітніх дітей
з метою їх відпочинку та оздоровлення
до Федеративної Республіки Німеччина
в період з 12.00 год. 26 жовтня 2014 року до 02
листопада 2014 року та до Республіки
Австрія з 29 грудня 2014 року до 05 січня 2015
року.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали та
пояснили, що жодних перешкод у виїзді
дітей за кордон він ніколи не чинив і не
чинить. У нього з відповідачкою були
суперечки з цього питання, однак
виключно через те, що позивачка не
вказувала конкретну країну, у яку вона
хотіла виїхати разом з дітьми та не
давала гарантій свого повернення
назад. Прийняте судом рішення про
дозвіл на виїзд у США позивачкою не
реалізовано, оскільки він дав
нотаріальну посвідчений дозвіл та сам
разом з дітьми був на відпочинку у
Сполучених Штатах. Крім того, він в
більшій мірі профінансував відпочинок
дітей за кордоном. Оскільки він не
чинить перешкод у виїзді дітей за
кордон й ці питання він вирішує з
позивачкою добровільно, вважає, що
відсутній предмет спору, а тому просить
у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвали на підставі рішення
Центрального районного суду м.
Миколаїв 17 березня 2014 року. За час
перебування у шлюбі у них народилося
двоє синів : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням
Центрального районного суду м.
Миколаїв від 09 грудня 2013 року визначено
місце проживання дітей разом з
позивачкою. Позивачка вказує, що вона
часто за родом своєї професійної
діяльності виїжджає за межі території
України, має можливість брати дітей з
собою, однак відповідач добровільно не
надає дозвіл на виїзд дітей. Разом з
тим, таке твердження позивачки в ході
судового розгляду не підтвердилося.

З пояснень відповідача встановлено, що
у нього з позивачкою були
непорозуміння з наданням дозволу на
виїзд дітей за кордон, однак вони
ґрунтувалися виключно на тому, що
позивачка не вказувала конкретну
країну, куди вона хоче виїхати з дітьми,
не надавала гарантій повернення їх в
Україну, а також цей виїзд мав
відбуватися в період часу, визначений
судом для можливості його спілкування
з дітьми. Крім того, він був проти
виїзду дітей в період навчання
старшого сина, який є учнем
загально-освітньої школи. На даний час
спору про виїзд дітей за кордон між ним
та позивачкою не має.

Надання відповідачем добровільної
згоди на виїзд дітей у супроводі
позивачки у період літніх канікул 2014
року підтверджується нотаріально
посвідченою заявою (а.с.198). Будь-яких
доказів, що відповідач не надає такої
згоди, суду не представлено.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Законодавство України, зокрема, п.2 ст.4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» та п.4 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року, передбачає можливість
судового вирішення спору щодо виїзду
дітей за межі України без дозволу того
з батьків, який безпідставно не надає
згоду на виїзд дитини.

Оскільки відповідач не відмовляється
надавати письмову згоду позивачці на
виїзд дітей за межі України, то суд
вважає, що підстави для задоволення
позову відсутні.

На підставі викладеного, п.2 ст.4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» та
п.4 «Правил перетинання державного
кордону громадянами України»
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 року,
керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до ОСОБА_2, третя особа - Служба у
справах дітей адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі території
України з метою відпочинку та
оздоровлення до Федеративної
Республіки Німеччина в період з 12.00
год. 26 жовтня 2014 року до 02 листопада 2014
року та до Республіки Австрія з 29
грудня 2014 року до 05 січня 2015 року
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
супроводі матері ОСОБА_1 без
нотаріально посвідченої згоди батька
ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня проголошення рішення через
суд першої інстанції.

Головуючий
О. А.
Шишко