22-ц/772/3324/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойко В. М.Категорія
24Доповідач Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:
Головуючого: судді Медяного В.М.,
Суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,
при секретарі : Агеєвій Г.В.,
за участю сторін у справі: представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 01 вересня
У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із зазначеним позовом до ОСОБА_2
Посилається на те, що він, маючи на меті
придбати квартиру в м. Вінниці,
звернувся до агентства нерухомості
«Сіріус», з метою пошуку її
оптимального варіанту. Від вказаного
агентства нерухомості зобов'язання з
пошуку квартири взяла на себе ОСОБА_5
25.09.2013 року ОСОБА_5 повідомила, що вона
знайшла квартиру АДРЕСА_1. За
наслідками огляду вказаної квартири
він повідомив ОСОБА_5 про бажання
згодом її придбати.
Зазначає, що ОСОБА_5 повідомила йому
про те, що для придбання квартири
потрібно передати аванс у сумі 3500
доларів США особі (агенту), яка
займається її продажем, зокрема ОСОБА_2,
відповідачці по справі. Відповідно до
розписки від 25.09.2013 р. він передав
ОСОБА_2 зазначені кошти.
Однак вважає, що будь-якої правової
підстави, для отримання ОСОБА_2 у нього
коштів в сумі 3500 доларів США станом на
момент їх передачі не існувало, рівно
як і не існує така підстава для
перебування цих коштів у неї зараз,
оскільки відповідачка не була і не є
власником квартири АДРЕСА_1, як і не
була і не є уповноваженою від власника
особою на отримання коштів, та крім
того, договору щодо цього з нею він не
укладав. До того ж, після передачі
коштів, взагалі не уклав договору
купівлі-продажу квартири, в тому числі
і з її власником. У зв'язку з чим вважає,
що згідно ст. 1212 ЦК України є усі
підстави для стягнення з ОСОБА_2 на його
користь грошової суми в гривнях, що в
еквіваленті складає 3 500 доларів США, а
також понесені ним витрати по оплаті
судового збору.
В ході розгляді справи у липні 2014 року
ОСОБА_4 збільшив свої позовні вимоги,
згідно яких просив стягнути з ОСОБА_2 на
його користь 41 394,84 грн., а також
понесені ним витрати по оплаті
судового збору (а.с.71).
Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 01 вересня
2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
кошти у розмірі 41 394,84 грн., а також
судовий збір у розмірі 415 грн. (а.с.89, 90).
Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 жовтня 2014 року
заяву представника відповідача про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення (а.с.115).
В апеляційній скарзі відповідач у
справі ОСОБА_2 просить заочне рішення
суду першої інстанції від 01 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити. Посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
(а.с.117-121).

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
скаржника відповідача у справі ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 апеляційну скаргу свого
довірителя повністю підтримала та
просила її задовольнити, посилаючись
на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_4 до суду апеляційної
з'явився, хоча повідомлявся належним
чином про час і місце розгляду справи,
тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України справа розглянута у його
відсутність, оскільки його неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Допитана в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5
дала пояснення щодо відомих їй
обставин даної справи, зокрема щодо
пошуку через агентство нерухомості
ОСОБА_4 квартири та передачі ним ОСОБА_2
коштів в сумі 3500 доларів США.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника скаржника, свідка,
дослідивши матеріали справи вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України,
при ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що відповідно до змісту
розписки від 25.09.2013 року ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_4 суму у розмірі 3500
доларів США, яка є частиною завдатку за
продаж АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_6. Дана сума є гарантією ОСОБА_4 по
зобов'язанню купити вищевказане
нерухоме майно за дев'яносто чотири
тисячі дол. США в термін до 15 жовтня 2013
р. ( а. с. 5).

25.09.2013 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2
укладено договір №120114-К про надання
інформаційних та посередницьких
послуг, згідно якого: ОСОБА_4, надалі
«Замовник», з однієї сторони, та ФОП
ОСОБА_2, надалі «Виконавець», з іншої
сторони, уклали цей договір про
наступне: «Замовник» доручає, а
«Виконавець» зобов'язується виконати
ряд певних фактичних дій з метою
знаходження оптимального контрагента,
готового продати, обміняти, подарувати,
або здати в оренду нерухоме майно у
відповідності до слідуючих умов
«Замовника»(а.с. 28).

Відповідно до п. 5.1 зазначеного
договору, якщо «Замовник» скористався
отриманою від «Виконавця» інформацією
і послугами, заключивши з «Продавцем»
договір купівлі-продажу, міни,
дарування, договір намірів
забезпечений завдатком, то в день
заключення такого договору, він
сплачує «Виконавцю» винагороду в
розмірі 4 % від вартості квартири -
тридцять тисяч п'ятсот гривень. У разі
необхідності, уточнена сума може бути
встановлена додатковою угодою між
«Виконавцем» і «Замовником».
Заключення договору між «Замовником» і
«Продавцем» є підставою для оплати
винагороди «Виконавцю».

Згідно акту виконаних робіт до
договору № 120114-К про надання
інформаційних та посередницьких
послуг «Виконавець» ФОП ОСОБА_2, діюча
на підставі договору №120114-К про
надання інформаційних та
посередницьких послуг, надав
«Замовнику» відповідні послуги по
об'єкту нерухомого майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
«Замовник» в особі ОСОБА_4 прийняв їх
(а.с. 34).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
35-36) 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу квартири, згідно якого
ОСОБА_7 купила у ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 457311 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 28.04.2014 р. у іншій
справі № 127/4545/14-ц відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання правочину удаваним
(а.с.59-60). Дане рішення переглядалось в
апеляційному порядку та ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 02.06.2014р. прийнято відмову від позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
правочину удаваним, рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 28.04.2014 р скасовано, а
провадження по справі закрито (а.с. 62).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона
дійсно отримала від позивача кошти в
сумі 3500 доларів США та на момент
ухвалення рішення кошти не повернуто.
Зі змісту зазначеного договору та акту
виконаних робіт по договору №120114-К не
вбачається обов'язку позивача по
справі оплатити послуги відповідача
шляхом фінансування, а отже відповідач
без достатньої правової підстави
зберігає в себе кошти отримані у
позивача, а тому суд дійшов висновку, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими
та законними. Заперечуючи проти позову,
відповідач не надала суду жодних
належних та допустимих доказів, які б
спростовували дані позовні вимоги.

Так зокрема, відповідно до ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди,
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Як вбачається з обставин справи,
правова підстава для отримання ОСОБА_2
від ОСОБА_4 коштів в сумі 3500 доларів США
станом на момент їх передачі не
існувала, рівно як і не існує така
підстава для перебування цих коштів у
неї зараз, оскільки відповідачка не
була і не є власником квартири АДРЕСА_1,
так само як і не була уповноваженою від
власника цієї квартири особою на
отримання коштів (передоплати) за її
продаж. До того ж, як установлено
договору купівлі-продажу відповідної
квартири ОСОБА_4 так і не уклав.
Натомість установлено, що особа, яка
уклала такий договір, у повному обсязі
розрахувалася із власником квартири
шляхом перерахування визначеної у
ньому суми на розрахунковий рахунок
(пункти 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу
від 11.10.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6.).

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних із нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних із
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

На відміну від завдатку, аванс - це лише
спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати. У разі
видачі авансу кредитор не може бути
зобов'язаний до повернення авансу у
подвійному розмірі і відповідно до
відшкодування збитків.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно)
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідносин і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_2 виконувала посередницькі
послуги для отримання ОСОБА_4 права
власності на об'єкт нерухомості,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які документи на підтвердження
того, що ОСОБА_2, укладаючи договір
завдатку від 25.09.2013 року, діяла в
інтересах власника квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_6, так само як і відсутні докази
про те, що ОСОБА_6 надавала повноваження
ОСОБА_2 на продаж її квартири.

Натомість із тексту розписки
вбачається, що гроші передавалися
позивачем як оплата в рахунок
майбутнього договору купівлі-продажу
вищевказаної квартири, що ОСОБА_2 і
засвідчила своїм підписом. Однак даний
договір купівлі-продажу не відбувся,
так як 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 було укладено договір
купівлі-продажу зазначеної квартири
(а.с.35,36).

Таким чином, правильно встановивши
правову природу правовідносин, що
виникли між сторонами, дослідивши
обставини справи та належним чином
оцінивши надані докази, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що передані ОСОБА_4 грошові кошти не є
завдатком, а в силу ст. 1212 ЦК України є
безпідставно набутим майном, що
підлягає поверненню.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання в апеляційній скарзі на те,
що кошти було передано ОСОБА_2 на
виконання умов договору про надання
інформаційних та посередницьких
послуг, оскільки, встановлено та
підтверджується матеріалами справи те,
що 3500 доларів США передавалися ОСОБА_4
виключно як попередня оплата вартості
квартири. Посилання відповідача на те,
що кошти отримані від позивача були
авансом за надані послуги по договору
про надання інформаційних та
посередницьких послуг ґрунтуються
лише на власних поясненнях відповідача
та допитаної судом свідка ОСОБА_5

Разом з тим, відповідно до частини 1
статті 218 ЦК України недодержання
сторонами письмової форми правочину,
яка встановлена законом, не має
наслідком його недійсність, крім
випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобам аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до пункту 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсним», зі змісту
абзацу другого частини першої статті 218
ЦК не може доводитися свідченнями
свідків не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (частина друга статті
937, частина третя статті 949 ЦК).

Інших належних та допустимих доказів
щодо підтвердження обставин на які
посилається відповідач в апеляційній
скарзі не надано.

До того ж, колегія суддів вважає слід
враховувати те. що ФОП ОСОБА_2 в частині
виконання зобов'язань по оплаті
договору про надання інформаційних та
посередницьких послуг окремо було
видано квитанцію від 11.11.2013 на суму 29 440
грн.

Кошти за розпискою від 25.09.2013 ОСОБА_2
отримала як фізична особа, тоді як
договір про надання інформаційних та
посередницьких послуг було укладено з
ФОП ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
з одних лише формальних міркувань не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки судом першої
інстанції повно з'ясовані фактичні
обставини справи, які мають істотне
значення для справи в межах наданих
сторонами доказів, правильно визначені
правовідносини, що склалися між
сторонами, їх об'єктивний склад, права
та обов'язки сторін, вірно застосовані
норми матеріального права та не
порушені норми процесуального права, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
достатніх підстав для скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 01 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис.
В.М. Медяний

Судді: підписи.
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний