Номер провадження 2/289/469/14
Справа № 289/593/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014
м.Радомишль

Радомишльський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі-Білошицькій І.Ю.

з участю позивачки за первісним
позовом та відповідачки за зустрічним
позовом-ОСОБА_2

відповідачки за первісним позовом та
позивачки за зустрічним позовом
-ОСОБА_1 її представника-ОСОБА_11

представника органу опіки та
піклування-Зубленко A.B.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Радомишльському районному
суді Житомирської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
, третя особа-Радомишльський районний
сектор Управління державної
міграційної служби в Житомирській
області про розірвання угоди про здачу
житлової площі в піднайм та зняття
особи з реєстрації місця проживання та
зустрічним позовом ОСОБА_1, що діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2,
третя особа - Радомишльський РС УДМС в
Житомирській області, Служба у справах
дітей Радомишльської районної
державної адміністрації про визнання
права на житло в житловому будинку
АДРЕСА_1,та усунення перешкод у його
користуванні,-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2013 року позивачка за
первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до
Радомишльського районного суду
Житомирської області з позовною заявою
до ОСОБА_1 про розірвання угоди про
здачу житлової площі в піднайм та
зняття особи з реєстрації місця
проживання,в подальшому свої позовні
вимоги уточнила, просила суд позбавити
права користування будинком АДРЕСА_1
громадянку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її
неповнолітніх дітей : ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,та
просила зобов»язати третю особу -
Радомишльський районний сектор
управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
зняти гр. ОСОБА_1 та її неповнолітніх
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку в
будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка ОСОБА_2
обґрунтувала тим, що їй на праві
власності на підставі договору
дарування, посвідченого 22 серпня 2000
року приватним нотаріусом
Радомишльського районного
нотаріального округу Житомирської
області, реєстровий № 1443 належить
житловий будинок з надвірними
господарськими будівлями за АДРЕСА_1. В
2013 році вона мала намір розпорядитись
своїм будинком,однак в її будинку на
даний час прописані ОСОБА_3та її
малолітні діти. ОСОБА_3та її дітей
прописав у будинку ще її покійний
батько,оскільки на той час у неї не було
власного житла, а вона приїхала
поступати у вищий навчальний заклад.
При цьому починаючи з 2000 року і по даний
час ОСОБА_3та її двоє дітей жодного дня
в її будинку не проживали, у
відповідачки є постійне місце
проживання в АДРЕСА_2. де вона і
проживає з своїми дітьми по даний час.
Вона цілий рік просила
ОСОБА_3виписатись з її будинку та
виписати дітей,однак ОСОБА_1 виписатись
сама і виписати своїх дітей в
добровільному порядку
відмовляється,тому вона змушена
звернутись до суду з захистом свої
прав.

В ході розгляду справи ОСОБА_1
звернулася із зустрічним позовом та
просила визнати за собою та
неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, та
ОСОБА_5 право на житло у житловому
будинку по АДРЕСА_1,збільшила свої
позовні вимоги і також просила суд
усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2в
користуванні нею будинком,та відмовити
у задоволенні первісного позову ОСОБА_2
Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона
зареєстрована з серпня 2000 року в
будинку АДРЕСА_1. Там же зареєстровані
та проживають з дня народження її
неповнолітні діти. Оскільки вона з
дітьми безперервно проживає у
зазначеному будинку з 2000 року, то
відповідно до ст. 344 ЦК України має
право на отримання цього будинку у
власність, або отримання права на
житло. Вважає, що правові підстави для
позбавлення її та неповнолітніх дітей
спірного житла відсутні.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 24 жовтня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено, визнано ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживаючих в АДРЕСА_2 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, а саме - житловим будинком
за АДРЕСА_1 та відмовлено ОСОБА_1 в
задоволенні зустрічних позовних вимог
до ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 04 грудня 2013
року рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 24 жовтня 2013 року в частині
задоволення позову скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
позову до ОСОБА_1 у позбавленні права
користування житловим будинком
АДРЕСА_1. В решті рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 26 березня 2014 року рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 04 грудня 2013 року та рішення
Радомишльського районного суду
Житомирської області від 24 жовтня 2013
року скасовано. Справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом та відповідачка за
зустрічним позовом, ОСОБА_2 свій
змінений та уточнений позов,
підтримала в повному обсязі, просила
його задовольнити з підстав викладених
в ньому, проти задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3заперечувала.

Відповідачка за первісним позовом та
позивачка за зустрічним позовом
ОСОБА_1, та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги
викладені в зустрічному позові, який
було уточнено та збільшено в ході
судового розгляду та просили суд його
задовольнити з підстав викладених у
ньому, проти задоволення первісного
позову заперечували та просили суд
відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог -
Радомишльський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
в судове засідання не
з»явився,надіслав до суду заяву з
проханням розгляд справи здійснювати
без участі представника управління.

Представник третьої особи без
самостійних вимог - Служба у справах
дітей Радомишльської районної
державної адміністрації в судовому
засіданні пояснила, що вважає що в
даний час немає підстав для зняття з
реєстрації неповнолітніх дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні матеріали справи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази у їх сукупності, які мають
юридичне значення для розгляду справи,
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позовних
вимог за первісним позовом та відмови у
задоволенні зустрічного позову
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивачка за
первісним позовом ОСОБА_2 є власником
домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
дарування домоволодіння, посвідченого
приватним нотаріусом Радомишльського
районного нотаріального округу 22.08.2000
року, реєстровий № 1443.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України
зазначено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України),
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК
України).

Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено,
що власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно зі ст.150 Житлового кодексу
Української PCP від 30.06.1983 №5464-Х із
змінами (далі - ЖК Кодекс), громадяни,
які мають у приватній власності жилий
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

З пояснень позивачки за первісним
позовом у судовому засіданні
встановлено, що у 2000р. відповідачці, яка
є її племіннецею , необхідно було
оформити реєстрацію в Радомишль на
період навчання. Оскільки відповідачка
ОСОБА_1 просила допомогти їй та
зареєструвати її у житловому будинку
попередній власник вищевказаного
будинку, ОСОБА_8, у серпні 2000 року
прописав її в будинку. На прохання
ОСОБА_2 добровільно знятися з
реєстраційного обліку та виписати
своїх дітей ОСОБА_1 відмовляється,тому
ОСОБА_2не може розпорядитись своїм
майном.

Як встановлено в судовому засіданні, що
ОСОБА_3та її малолітні діти з моменту
реєстрації та до цього часу, у
житловому будинку лише зареєстровані,
але фактично ніколи не проживали, що
також, підтверджується Актом від 27
березня 2013 року, складеним депутатом
сільської ради, ОСОБА_9 та сусідами
позивачки, (а.с.134). Дана обставина також
підтверджується Довідкою Лутівської
сільської ради Радомишльського району
№ 248 від 28.03.2013 року, в якій зазначено ,
що гр. ОСОБА_1, її неповнолітні діти
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з серпня 2000 року по даний
час зареєстровані, але фактично не
проживають на території сільської ради
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, оскільки на даний
час позивачка за первісним позовом є
єдиним власником домоволодіння
АДРЕСА_1, а зареєстровані в цьому
домоволодінні відповідачка та її
малолітні діти ніколи там не проживали,
не є членами сім»ї позивачки, а також,
враховуючи ті обставини, що реєстрація
відповідача перешкоджає позивачці, як
власнику домоволодіння, в повній мірі
користуватися належними їй правами
власника в зазначеному домоволодінні
та розпоряджатися своєю власністю, суд
дійшов висновку, що первісний позов в
частині усунення перешкод у здійсненні
права володіння та розпорядження
майном , що полягає в позбавленні права
користування домоволодінням АДРЕСА_1
підлягає задоволенню.

Водночас, щодо вимоги позивача про
зобов'язання Міграційної служби зняти
з реєстрації місця проживання
відповідача за вказаною адресою, суд
зазначає наступне.

Так, ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", передбачено, що
знятгя з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

За таких обставин, суд не вбачає
законних підстав для: задоволення
вимог позивачки щодо зобов'язання
Управління державної міграційної
служби в Житомирській області зняти з
реєстраційного обліку відповідачку у
житловому будинку АДРЕСА_1, оскільки в
розумінні норм ст.3 ЦПК України дана
вимога є передчасною, оскільки права
позивачки в даному випадку не порушені,
оскільки вона не зверталися з
відповідною заявою про зняття з
реєстрації відповідачки та її
малолітніх дітей у вказаному житловому
будинку, а тому позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивачки за
зустрічним позовом про визнання за нею
та її малолітніми дітьми права
власності на житло у житловому будинку
за адресою : АДРЕСА_1, на підставі ст. 344
ЦК України , то вони не підлягають до
задоволення за безпідставністю.

Згідно ст. 344 ЦК України встановлено, що
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до положень ч. 3 ст 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57- 60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Будь яких доказів , які б доводили ту
обставину, що ОСОБА_1 та її малолітні
діти добросовісно заволоділи чужим
майном і продовжують відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років суду не надано.

Оскільки вимога ОСОБА_3про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням є похідною від вимоги про
визнання за нею та її малолітніми
дітьми права власності на спірний
житловий будинок,то і ця вимога не
підлягає до задоволення.

Посилання ОСОБА_3та її представника,що
ОСОБА_2пропустила встановлений законом
строк для звернення до суду суд не бере
до уваги з тих,підстав,тому,що як
встановлено в судовому
засіданні,ОСОБА_2не прописувала
ОСОБА_1в спірний будинок,а її приписав
ще батько ОСОБА_2І тільки в 2013
році,ОСОБА_2дізналася ,що її права
порушуються ОСОБА_1,і в зв»язку з цим
вона не може розпорядитись своєю
особистою власністю а саме спірним
будинком.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 317, 319, 344, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.3, 10,
11, 88, 212-215. 223-226. 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття
фізичної особи з реєстрації місця
проживання - задовольнити частково.

Позбавити права користування
домоволодінням АДРЕСА_1 - гр.. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та її неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_2 про визнання права на житло в
житловому будинку АДРЕСА_1 - відмовити
за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 115 грн.

Стянути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Житомирської
області через Радомишльський районний
суд Житомирської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Радомишльського
Л. В. Свінцицький районного
суду