Провадження № 2/0202/4150/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Слюсар Л.П.,

при секретарі Фісун
К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк», Публічного акціонерного
товариства «Акцент Банк» про визнання
договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2013 року звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просив стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість за кредитним
договором № krhcr003350027 від 20.09.2004 року у
розмірі 65178,84 грн.; з ПАТ «Акцент - банк»,
ОСОБА_1 солідарно на свою користь
заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з
ОСОБА_1 стягнути витрати на юридичну
допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий
збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що відповідно до договору № krhcr003350027
від 20.09.2004 року відповідач ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 5438,89 грн. зі
сплатою за користування ним відсотків
25,20% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 19.09.2006 року. Проте,
в порушення умов договору відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання належним
чином не виконав, що стало підставою
для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 що
випливають зі згаданого договору, були
забезпечені шляхом укладання з
відповідачем ПАТ "А-Банк" договору
поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з
чим вони є солідарними відповідачами
за пред'явленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
23 жовтня 2013 року позовна заява
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості була задоволена
частково.

Ухвалою суду від 06 травня 2014 року
заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
23 жовтня 2013 року за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості скасовано і справу
призначено до розгляду в загальному
порядку.

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк», Публічного акціонерного
товариства «Акцент Банк» про визнання
договору поруки недійсним. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог вказує, що договір поруки № 167
укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та ПАТ
«Акцент-Банк» було укладено без його
відома, та укладений в забезпечення
основного зобов'язання по кредитному
договору № krhcr003350027 від 20.09.2004 року,
термін виконання якого на момент
укладання договору поруки № 167
закінчився, а отже даний договір поруки
є недійсним.

При новому розгляді справи
представник позивача у попередньому
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та просив суд позов
задовольнити. Надалі відповідно до
заяви від 30.07.2014 року справу просив
слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 у попередньому
судовому засіданні не визнав заявлені
позовні вимоги. Просив застосувати до
вимог Банку строк позовної давності.
Надалі відповідно до заяви від 20.06.2014
року справу просив слухати у його
відсутність, а у задоволенні позовних
вимог відмовити у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Представник ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
слухання справи повідомлялись
належним чином. Про причину неявки суд
не повідомили.

Суд, заслухавши у попередньому
судовому засіданні представника
позивача, відповідача, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що
позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк та
зустрічна позовна заява ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що
відповідно до договору № krhcr003350027 від
20.09.2004 року відповідач ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 5438,89 грн. зі сплатою за
користування ним відсотків 25,20% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 19.09.2006 року. У зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
ОСОБА_1 умов договору № krhcr003350027 від
20.09.2004 року заборгованість за ним
станом на 08.05.2013 р. склала 75178,84 грн., в
тому числі 4476,91 грн. - заборгованість за
кредитом; 23078,48 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
47623,45 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 що
випливають зі згаданого договору, були
забезпечені шляхом укладання з
відповідачем ПАТ "А-Банк" договору
поруки № 167 від 20.10.2010 року, Відповідно
до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року
ПАТ « Акцент-банк» зобов'язався
солідарно з боржником відповідати
перед банком за виконання зобов'язань
за кредитним договором № krhcr003350027 від
20.09.2004 року, розмір відповідальності 10000
грн.

Не погоджуючись з даним договором
поруки відповідач ОСОБА_1 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою про
визнання договору поруки недійсним,
посилаючись на те, що договір поруки №
167 укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та
ПАТ «Акцент-Банк» було укладено без
його відома, та укладений в
забезпечення основного зобов'язання по
кредитному договору № krhcr003350027 від
20.09.2004 року, термін виконання якого на
момент укладання договору поруки № 167
закінчився, а отже даний договір поруки
є недійсним.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_1 про визнання
договору поруки недійсним суд
вимушений відмовити оскільки, статтею
203 ЦК України передбачені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, або одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах встановлених
законом, такий правочин може бути
визнано недійсним (оспорюваний
правочин).

Договір поруки № 167 від 20.10.2010
року укладений між Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком «ПриватБанк» та Публічним
акціонерним товариством «Акцен-Банк»
не є багатостороннім, виражає
волевиявлення двох юридичних осіб та
не створює прав та обов'язків для
позичальника ОСОБА_1

Відповідач просив застосувати до
заявлених позовних вимог банку строк
позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як вбачається із матеріалів справи
Кредитний Договір був укладений 20.09.2004
року строк дії договору по 19.09.2005 року, а
з вимогами про стягнення
заборгованості позивач звернувся
тільки у червні 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З урахуванням положень ст.257 ЦК України
у зв'язку зі спливом позовної давності
до вимог слід застосувати позовну
давність.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
визначено, що докази це будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та
оцінюючи докази в їх сукупності,
оскільки позивачем не надано жодного
доказу щодо зміни тривалості позовної
давності, зупинення перебігу позовної
давності чи переривання перебігу
позовної давності, тому суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позовних вимог Банку в повному обсязі,
та вимушений в позові відмовити зв'язку
зі сплавом строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки позивачу відмовлено в позові
то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 258,267,526,530, 554,610,
625,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61,
88, 169, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк», Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
про визнання договору поруки недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар