Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

Секретар судових засідань Пиляй
І.С.

З участю представника ВАТ НАСК
„Оранта",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
20 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» про
стягнення суми страхового
відшкодування, пені, трьох відсотків
річних, інфляційних та моральної шкоди,

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 20 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» (далі ВАТ
НАСК «Оранта») на користь ОСОБА_2 7770 грн.
16 коп. страхового відшкодування, 708 грн.
47 коп. - пені, 940 грн. 18 коп. інфляційних,
136 грн. 67 коп. - 3% річних, 1500 грн.
моральної шкоди та 2000 грн. витрат на
правову допомогу адвоката. Стягнуто з
ВАТ НАСК «Оранта» на користь держави 243
грн.60 коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ВАТ НАСК
«Оранта» вважає рішення в частині
стягнення 1500 грн моральної шкоди
необгрунтованим та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального права за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

------------------------------------------------------------------------
-------------------

Справа № 569/11406/14-ц Головуючий у 1-й
інст.Денисюк П.Д.

Провадження №22-ц/787/2354/2014
Суддя-доповідач Собіна І.М.

Вказує, що відповідно до роз'яснень п. 21
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у випадку
порушення зобов'язання моральна шкода
може бути відшкодована лише тоді, коли
це встановлено договором або законом.

Зазанчає, що згідно ст.26-1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивілно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 04.02.2013 року Страховиком
відшкодовується потерпілому - фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо- транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5% страхової
виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.
Тобто, моральна шкода відшкодовується
виключно у випадках завдання шкоди
здоров'ю фізичній особі. А тому, у
зв'язку з тим, що позивачем не доведено
факт заподіяння шкоди його здоров'ю та
він не звертався з відповідною заявою
до страхової компанії НАСК «Оранта»
вимога щодо стягнення моральної шкоди
є необгрунтованою та безпідставною.

Просить оскаржуване рішення в частині
стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» 1500 грн
моральної шкоди скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення по відмову в
позові.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у
якій вказує, що доводи апеляційної
скарги є підставними і не заперечує
щодо зміни рішення в частині стягнення
з ВАТ НАСК «Оранта» 1500 грн моральної
шкоди.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції дійшла висновку про її
задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 18.06.2013 року ОСОБА_5,
керуючи автомобілем марки «Хюндай»
д.н.з. НОМЕР_1 на 97 км. автодороги
Городище-Рівне-Старокостянтинів
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Део Ланос» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2. Внаслідок ДТП автомобіль марки
«Део Ланос» д.н.з НОМЕР_2 отримав
механічні пошкодження.

Постановою апеляційного суду
Рівненської області від 12 вересня 2013р.
було встановлено вину ОСОБА_5 у
вчиненні вищезазначеного ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.124 КУпАП та
накладено стягнення у виді штрафу в
розмірі 340 грн.(а.с. 17-18).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 за шкоду, завдану третім особам
була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта»,
згідно поліса обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АС/2719108 від 02
червня 2013 року. (а.с.38)

Згідно з п.1ч.1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Виходячи з вимог п.22.1 ст.22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач ОСОБА_2 23 вересня 2013 року
звернувся до страховика із заявою про
виплату страхового відшкодування
шкоди, завданої пошкодженням в
наслідок ДТП автомобіля марки «Део
Ланос» д.н.з НОМЕР_2.(а.с. 37)

Відповідно до вимог ст. ст. 988, 990 ЦК
України, страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника або
іншої особи, визначеної договором, і
страхового акта.

Згідно Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» Страховик
повинен не пізніше як через 90 днів з дня
отримання заяви про страхове
відшкодування зобов'язаний у разі
визнання ним вимог заявника
обгрунтованими прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його.

Як вказує позивач ОСОБА_2, внасідок
неправомірних дій відповідача, які
полягають в умисному затягувані часу
виплати страхового відшкодування, з
метою уникнення його виплати, йому було
спричинено моральну шкоду, яка
виразилась у зміні його життєвого
укладу, душевних хвилюваннях, втраті
нормального режиму сну та відпочинку, а
в подальшому на відносинах із
оточуючими, друзями та колегами.

Проте з висновком суду про задоволення
позовних вимог, стосовно стягнення на
користь позивача моральної шкоди
колегія суддів апеляційного суду
погодитись не може.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (зі
змінами та доповненнями) роз'яснено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення
спору.

При цьому, при ухваленні судового
рішення в частині стягнення частково
моральної шкоди, суд першої інстанції
послався на загальні норми
матеріального права, що регулюють
стягнення моральної (немайнової) шкоди,
однак, при цьому залишив поза увагою те,
що правовідносини, що існують між
сторонами, є зобов'язальними і у разі
порушення зобов'язання моральна шкода
може відшкодовуватися лише тоді, якщо
це встановлено договором або законом
(ст. 611 ЦК).

Між сторонами існують договірні
відносини, які врегульовані
спеціальними законами та нормами ЦК
України, які не передбачають такого
виду відповідальності страховика як
відшкодування моральної шкоди,
можливість відшкодування моральної
шкоди у таких правовідносинах не
виключається у випадку, якщо сторони
передбачали таку відповідальність в
укладеному договорі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення місцевого суду в частині
стягнення моральної шкоди у розмірі 1500
грн. підлягає скасуванню з ухвалення
нового рішення в цій частині про
відмову у задоволенні цієї позовної
вимоги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст.
ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 20 серпня 2014 року в частині
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» 1500 гривень
моральної шкоди скасувати, і в
задоволенні позову в цій частині
ОСОБА_2 відмовти.

В решті рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання ним законної сили.

Головучий І.М.Собіна

Судді:
О.В.Оніпко

А.М. Шеремет