Справа № 359/5951/14-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко Д.В.Провадження №
22-ц/780/5815/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Верланова С.М.,
Мельника Я.С.,

при секретарі: Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до Бориспільського міськрайонного
суду Київської області з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,
посилаючись на те, що з відповідача на
її користь стягнуті аліменти на
утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 1/3 частини всіх видів його
заробітку (доходу), починаючи з 31.05.2012
року і до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим, ОСОБА_2 ухиляється від
виконання судового рішення, в зв»язку з
чим за аліментами утворилася
заборгованість за період з вересня 2013
року по квітень 2014 року, розмір якої
згідно довідки ВДВС Солом»янського
районного управління юстиції в м. Києві
станом на 01 травня 2014 року складає 15 301
грн.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки у розмірі одного відсотка
від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення.

На підставі викладеного ОСОБА_1
просила стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь неустойку за прострочення
сплати аліментів в обчисленому нею
розмірі - 15 684 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 серпня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права, просила
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду є законним, якщо суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення є обґрунтованим, якщо
воно ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто
аліменти на утримання неповнолітніх
дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх
видів доходу відповідача, починаючи з
31.05.2012 року і до повноліття дітей.

Також встановлено, що за період часу
з вересня 2013 року по квітень 2014 року за
аліментами утворилася заборгованість,
розмір якої згідно довідки ВДВС
Солом»янського районного управління
юстиції у м. Києві станом на 01.05.2014 року
становив 15 301,02 грн.

Причиною утворення заборгованості
суд першої інстанції, з висновками
якого погоджується і колегія суддів,
зазначив несвоєчасне спрямування
виконавчого листа державним
виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві до ВДВС Солом»янського РУЮ у м.
Києві в зв»язку із зміною боржником
міста роботи.

Так, з матеріалів справи, дійсно,
вбачається, що ОСОБА_2 до 06.09.2013 року
працював водієм у нафтовій компанії
«Лукойл», в зв»язку з чим виконавчий
лист знаходився на виконанні ВДВС
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві.

З 06.09.2013 року по 30.06.2014 року ОСОБА_2
працював на посаді водія
автотранспортних засобів по
перевезенню нафтопродуктів в ТОВ
«Прованік Транс Груп», що
підтверджується довідкою від 08.08.2014
року за № 44/14 (а.с.28).

В зв»язку із переходом ОСОБА_2 на
інше місце роботи, постановою
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві від 14.03.2014
року (а.с.37) було закінчено виконавче
провадження, а виконавчий документ
спрямований для подальшого виконання
до ВДВС Солом»янського РУЮ, за місцем
роботи боржника.

При цьому постанова державного
виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м.
Києві про відкриття виконавчого
провадження по стягненню з ОСОБА_2
аліментів від 03.04.2014 року (а.с.46 об.)
надійшла до ТОВ «Прованік Транс Груп»
лише 06.06.2014 року, що підтверджується
матеріалами справи. Після находження
до товариства постанови державного
виконавця заборгованість по аліментам
відповідачем була погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року за №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв»язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Таким чином, оскільки заборгованість
по аліментам утворилась з незалежних
від відповідача причин і його вини в
цьому немає, законним та обґрунтованим
є висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав до задоволення
позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 пені за прострочення сплати
аліментів.

Доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: