Справа № 463/849/14
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/6169/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 18 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про встановлення порядку
користування майном,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 18 червня 2014 року
вищевказаний позов задоволено.

Судом постановлено встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виділивши ОСОБА_3 для проживання
кімнату площею 20,2 кв.м., позначену в
технічному паспорті індексом « 6-7»,
залишивши в спільному користуванні
кухню, площею 20,1 кв.м., позначену в
технічному паспорті індексом « 6-4»,
ванну кімнату площею 4,5 кв.м. - індекс «
6-8», вбиральню площею 2,6 кв.м. індекс «
6-2», коридор площею 5,7 кв.м., індекс - «
6-1», а також підвал площею 13,5 кв.м.
індекс «XIV». Судом вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_2. В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, без належної оцінки
всіх доказів. Зокрема, апелянт
зазначає, що судом першої інстанції
встановлено такий порядок
користування спірною квартирою, який,
на її думку, не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки
зазначена квартира перебуває у
спільній власності 5-ти співвласників
та складається із трьох кімнат. При
цьому житлова площа квартири становить
81,9 кв.м.. Позивач, згідно оскаржуваного
рішення отримала переважне право перед
іншими співвласниками на користування
спірним житлом, оскільки користується
однією із 3-х кімнат квартири та має
право спільно користуватись іншими
підсобними приміщеннями, що
знаходяться в такій. Відтак вважає, що
судом першої інстанції не достатньо
з'ясовано обставини справи та надано
неналежну оцінку наявним у справі
доказам в результаті чого ухвалено
рішення, яке суперечить, на її думку,
роз'ясненню Верховного Суду України,
наданому в п.14 Постанови Пленуму від
22.12.1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
власності». Крім того, позивачем не
надано суду жодних доказів
допустимості виділення їй у
користування кімнати, розміром 20,2 кв.м.
при тому, що частка у спірній квартирі,
що їй належить становить всього 1/5
частини а також того, що їй чинились
перешкоди у користуванні спільним
майном. Окрім того, вказує на порушення
судом її процесуальних прав внаслідок
розгляду справи у відсутності її
представника. Зважаючи на зазначене,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову (а.с.97-99).

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, представники сторін ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 подали заяви про розгляд справи
у їхній відсутності, тому колегія
суддів, виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України, приходить до висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності сторін та відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України без здійснення
фіксації судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд першої інстанції, в супереч доводам
апелянта, з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції позивач ОСОБА_3 та
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1., загальною площею 116 кв.м., яка
складається з трьох житлових кімнат
загальною площею 81,9 кв.м., в тому числі
1-а кімната - 30,4 кв.м.; 2-га - кімната 31,3
кв.м.; 3-я кімната - 20,2 кв.м., кухні площею
20,1 кв.м., ванної кімнати площею 4,5 кв.м.,
вбиральні 2,6 кв.м., коридору 5,7 кв.м.
Загальна площа квартири 116,0 кв.м. У
будинку знаходиться підвал площею 13,5
кв.м. (а.с.9, 10).

При цьому ОСОБА_3 належить 1/5
частина цієї квартири, яку вона
отримала у власність в порядку
успадкування після смерті свої матері
ОСОБА_9

Судом також встановлено, що на
момент розгляду справи у спірній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5, що
підтверджується копією довідки від
30.01.2014р. №152, виданої ЛКП «№503» (а.с.11).

Звернувшись до суду з позовом до
відповідачів, ОСОБА_3 просила
встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та виділити їй для
проживання житлову кімнату площею 20,2
кв.м., а приміщення загального
користування залишити у спільному
користуванні.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Відповідно до положень ст.319 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. При здійсненні своїх
прав та виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України закріплює
Конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст.41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Положеннями ст.358 ЦК України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно роз'ясненням п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року N7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» роз'яснено,
що якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачі, перебуваючи в
неприязних стосунках з позивачкою,
хоча і заперечують факт чинення
перешкоди ОСОБА_3, в той же час не
погоджуються на те, щоби остання могла
використовувати для свого проживання
будь-яку житлову кімнату.

Сторонами не ставилось питання
про реальний поділ квартири. Однак з
урахуванням частки ОСОБА_3 у спірній
квартирі та розміри житлових кімнат,
які є більшими від належної ОСОБА_3
житлової площі, реальний поділ
квартири, без її переобладнання є
неможливим.

Оскільки позивачу належить на
праві власності 1/5 частка квартири
АДРЕСА_1., загальною площею 116 кв.м. та
житловою 81,9 кв.м., що становить 23,2 кв.м.
від загальної площі та 16,38 кв.м. від
житлової площі, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
встановлення порядку користування
ОСОБА_3 спірною квартирою, виділивши їй
для проживання кімнату площею 20,2 кв.м.,
позначену у Технічному паспорті
індексом « 6-7», яка є найменшою з усіх
кімнат, та у якій проживала покійна
мати позивача ОСОБА_3, а обраний порядок
користування житловою площею квартири,
найбільше відповідає її ідеальній
частці.

Правомірно суд залишив у
спільному користуванні всіх
співвласників кухню, площею 20,1 кв.м.,
позначену у Технічному паспорті під
індексом « 6-4», ванну кімнату площею 4,5
кв.м. - індекс « 6-8», вбиральню площею 2,6
кв.м., індекс - « 6-2», коридор площею 5,7
кв.м., індекс - « 6-1», а також підвал
площею 13,5 кв.м., індекс - «ХІV».

При вирішенні даного спору колегія
суддів бере до уваги правову позицію
постанови Верховного Суду України від
03 квітня 2013 року у справі № № 6-12цс13,
відповідно до якої, виходячи з аналізу
ст.358 ЦК України слід дійти висновку, що
ця норма регулює саме порядок
здійснення права часткової власності,
тобто порядок користування спільною
частковою власністю без її поділу в
натурі, наслідком якого є припинення
права спільної часткової власності.
Зокрема, при встановленні порядку
користування будинком кожному зі
співвласників передається в
користування конкретна частина
будинку з урахуванням його частки в
праві спільної власності на будинок.
Разом із тим виділені в користування
приміщення можуть бути і неізольовані,
і не завжди точно відповідати належним
співвласникам часткам, оскільки
встановлення порядку користування
майном не припиняє право спільної
часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення
співвласниками порядку користування
будинком з виділенням конкретних
приміщень у натурі не припиняє право
спільної часткової власності, тому що
такі частини не перетворюються в об'єкт
самостійної власності кожного з них.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення, яке є законним
та справедливим.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 18 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ .

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.