Справа № 368/1326/14-ц Головуючий у І
інстанції Шевченко І.І.Провадження №
22-ц/780/5342/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача
заборгованість в сумі 58 156,19 грн., 3 470,25
грн. 3% процентів річних, а також
понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач посилався на те, що 19
березня 2011 року ОСОБА_2 взяв у
останнього в борг грошові кошти в сумі
5000,00 дол. США, що станом на 11.06.14 р.
складає 58 156, 19 грн., та зобов'язався
повернути кошти до 15 червня 2012 року.

Зважаючи на викладене, та те, що
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання, позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь грошові
кошти у вказаній сумі.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість в сумі 58 156 (п'ятдесят
вісім тисяч сто п'ятдесят шість) грн. 19
коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3%
процентів річних в сумі 3 470 (три тисячі
чотириста сімдесят) грн. 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 616 (шістсот
шістнадцять) грн. 26 коп. понесені по
сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволені заявлених позовних вимог з
підстав неправильного застосування
судом норм процесуального права, а
також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 березня 2011 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_3 кошти в сумі п'ять тисяч доларів
США, які зобов'язався повернути 15 січня
2012 року. Сторони домовились, що по
спільній згоді термін даної розписки
може бути продовжений до 15 червня 2012
року.

Тобто, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли
правовідносини на підставі договору
позики.

Позичальник свої зобов'язання не
виконав, борг не повернув, про що
свідчить наявний у позивача оригінал
зазначеного договору позики.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Зі змісту розписки позики грошей
вбачається, що предметом позики були
грошові кошти у доларах США.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.527 ЦК України кожна із сторін
у зобов'язанні має право вимагати
доказів того, що обов'язок виконується
належним боржником або виконання
приймається належним кредитором чи
уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої
вимоги.

Згідно вимог ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Проте, в порушення положень ст. 60 ЦПК
України, ОСОБА_2 не надав доказів на
підтвердження повернення боргу у
вказаній сумі, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про стягнення із відповідача
суми боргу у розмірі п'ять тисяч
доларів США, що становить 58 156 грн. 19
коп., є таким, що повністю відповідає
матеріалам справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
характер спірних правовідносин та
прийшов до обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних від простроченої
суми позики за відповідний період.

Зважаючи на викладене, апелянт не надав
апеляційному суду належних,
допустимих доказів на підтвердження
доводів, викладених у апеляційній
скарзі, а саме - доказів, які б свідчили
про наявність правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
враховуючи вимоги ст.309 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга не містить.

При таких обставинах колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, дана належна
правова оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а постановлене рішення
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
підстави для його скасування відсутні.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: