Справа № 309/633/14-ц
Провадження № 2/309/636/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської
області складі:

головуючого - судді Савицького С.А.

при секретарі - Плиска Т.Ю.

за участі представника позивача -
Лукача В.М., Габор Я.І.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом Стеблівської сільської
ради до ОСОБА_5 про відшкодування зайво
сплачених коштів в розмірі 18919,11 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Стеблівська сільська рада
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5
про стягнення зайво сплачених коштів в
сумі 18919,11 грн.

Позивач на обгрунтування позову
посилається на те, що в період з 27.04.2010 р.
по 21.06.2010 р. у Стеблівській сільській
раді об'єднаним контрольно-ревізійним
відділом в м. Хуст та Хустському районі
було проведено ревізію стану
дотримання бюджетного законодавства
щодо складання і виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.07.2008 року по 31.03.2010 року. В
ході ревізії встановлено ряд порушень
чинного законодавства при виплаті
ОСОБА_5, яка працювала на той час
сільським головою, премій, виплат та
заробітної плати. Загальна сума
безпідставно та зайво сплачених ОСОБА_5
коштів складає 18919,11 грн.

Згідно з постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від
01.07.2013 р. зобов'язано Стеблівську
сільську раду виконати вимогу
об'єднаного контрольно-ревізійного
відділу в м. Хуст та Хустському районі
від 23.09.2010 року № 15-13/374, забезпечити
відшкодування зайвого нарахування та
виплати заробітної плати на загальну
суму 31,53 тис. грн., переплати коштів на
відрядження 1,4 тис. грн.

Представники позивача - Стеблівський
сільський голова Лукач В.М.,
представник за довіреністю Габор Я.І.
позовні вимоги підтримали, посилаючись
на наведені у позовній заяві обставини.
Просять суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Суду пояснила, що заявлена до стягнення
Стеблівською сільською радою сума 18919,11
грн. складається з різноманітних сум за
своїм призначенням і щодо кожної з них
суд має перевірити, чи дійсно ОСОБА_5
набула їх без достатньої підстави та чи
є в діях ОСОБА_5 ознаки, передбачені ст.
1215 ЦК України та ст. 127 КЗпП України для
повернення безпідставно набутих
коштів. Позивач не подав суду доказів
наявності умов для притягнення ОСОБА_5
до повної матеріальної
відповідальності всупереч вимогам ст.
138 КЗпП України, яка покладає такий
обов'язок на власника (роботодавця).
Подала до суду письмову заяву про
застосування до позовних вимог
позивача позовної давності.

У задоволенні позову просить
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні судом
встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 по
12.01.2010 року та з 19.05.2010 та станом на 21.06.2010
року працювала Стеблівським сільським
головою.

З 27 квітня 2010 року по 21 червня 2010 року
об'єднаним контрольно-ревізійним
відділом в м. Хуст та Хустському районі
в Стеблівській сільській раді
проведено ревізію дотримання вимог
бюджетного законодавства при
складанні та виконанні бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Стеблівської сільської ради за період
з 01 липня 2008 року по 31 березня 2010 року.
За результатами перевірки 21 червня 2010
року складено акт N 15-16/46.

Даним актом ревізії встановлено, що в
порушення п. 6 постанови КМУ № 268 від
09.03.2006 р. «Про впорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» сільським головою ОСОБА_5
10.08.2009 р. видано розпорядження за № 35
про преміювання себе з нагоди 50-річчя в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, тобто нараховано та виплачено
премію керівнику установи без рішення
органу вищого рівня, внаслідок чого в
серпні 2009 року сільському голові
Стеблівської сільської ради ОСОБА_5
зайво нараховано та виплачено премії
на загальну суму 2803,70 грн.; в порушення
п. 5 Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003
р. № 178 зі змінами головним бухгалтером
Стеблівської сільської ради Ковач Н.С.
за даними відомості нарахування
заробітної плати за червень та
вересень 2009 року безпідставно
нараховано індексацію на заробітну
плату сільському голові ОСОБА_5 в сумі
776,70 грн.; головним бухгалтером
сільської ради Берец О.Ю. у березні 2009
року нараховано заробітну плату
Стеблівському сільському голові
ОСОБА_5 в повному розмірі, визначеному
штатним розписом, тобто як за весь
відпрацьований місяць. Так як
сільський голова ОСОБА_5 у березні 2009
року фактично працювала тільки 16
робочих днів у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, а кількість робочих
днів у березні 2009 року становила 21
робочий день, то за вищевказаний період
ОСОБА_5 зайво нараховано заробітної
плати на загальну суму 656,42 грн.; у липні
-вересні 2008 року було відкликано з
відпустки на роботу сільського голову
ОСОБА_5, однак в порушення вимог ст.. 12
Закону України «Про відпустки» від
15.11.1996 р. № 504/96 ВР головним бухгалтером
Стеблівської сільської ради Гайович
М.А. не здійснено перерахунок коштів на
оплату відпустки з дня відкликання з
відпустки, внаслідок чого у
липні-вересні 2008 року сільському
голові ОСОБА_5 зайво нараховано кошти
на оплату відпустки в сумі 654,00 грн.;
ОСОБА_5 з 28.09. по 08.10.2009 року та з 26.10 по
13.11.2009 року не працювала у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
однак головним бухгалтером Ковач Н.С. у
жовтні 2009 року зайво нараховані кошти
на оплату праці сільському голові
ОСОБА_5 в сумі 1119,21 грн.; на особовий
рахунок сільського голови ОСОБА_5 у 3
випадках зараховано кошти, нараховані
працівникам дошкільного навчального
закладу Стеблівської сільської ради на
загальну суму 9220,20 грн.. Виявлені
розбіжності між сумами нарахованої до
виплати заробітної плати та даними
відомостей, поданих в банк для
зарахування коштів на особові рахунки
виникли з вини сільського голови
ОСОБА_5 та головного бухгалтера
сільської ради Ковач Н.С. та ОСОБА_9;
ревізією законності списання коштів з
рахунку № НОМЕР_1, відкритого у
Хустському відділенні № 7290 ВАТ
«Державний ощадний банк Ураїни» для
зарахування профспілкових внесків
працівників Стеблівської сільської
ради встановлено, що 29.05.2009 року по чеку
№ 4010494 з вищезазначеного
розрахункового рахунку по чеку,
підписаному сільським головою ОСОБА_5
та головним бухгалтером Ковач Н.С.
(посадовими особами Стеблівської
сільської ради, які були уповноважені
підписувати банківські документи) було
отримано готівкою грошові кошти в сумі
2535,00 грн. та 17.08.2009 року по чеку № 4010495
отримано грошові кошти в сумі 1050 грн.,
які у подальшому не оприбутковано у
Стеблівській сільській раді по касовій
книзі та не списано у видаток. Таким
чином, встановлено порушення у
використанні коштів фонду на загальну
суму 3585 грн.

Посилаючись на те, що внаслідок
вказаних порушень чинного
законодавства ОСОБА_5 безпідставно та
зайво сплачені кошти в розмірі 18919,11
грн., позивач просить суд стягнути дану
суму з відповідачки.

Позивач на обґрунтування своїх
позовних вимог зазначає, що згідно зі
ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак суд з цим не погоджується.
Відповідачка ОСОБА_5 в період часу,
охоплений ревізією об?єднаного
контрольно-ревізійного відділу в м.
Хуст та Хустському районі, працювала на
посаді Стеблівського сільського
голови. А тому суд вважає, що
правовідносини, які виникли між
позивачем і відповідачем, є не
цивільно-правовими, а трудовими.
Трудові відносини регулюються
виключно законодавством про працю.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку.

Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 29 грудня 1992 року N 14 "Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" роз'яснив, що під
прямою дійсною шкодою слід розуміти
втрату, погіршення або зниження
цінності майна, необхідність для
підприємства провести витрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Пряма дійсна шкода є саме підставою, що
зумовлює перевірку умов можливості
настання матеріальної
відповідальності працівника. За
наявності шкоди для настання
матеріальної відповідальності
необхідні ще три умови: протиправна
поведінка працівника, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
працівника і результатом у вигляді
шкоди, що настала, і вина працівника.

Крім того, згідно ст. 134 КЗпП відповідно
до законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у
нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на
працівника покладено повну
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні
трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи,
організації всіх форм власності,
винний у несвоєчасній виплаті
заробітної плати понад один місяць, що
призвело до виплати компенсацій за
порушення строків її виплати, і за
умови, що Державний бюджет України та
місцеві бюджети, юридичні особи
державної форми власності не мають
заборгованості перед цим
підприємством.

Відповідно до ст. 138 КЗпП обов'язок
доказування наявності умов для
притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Відсутність
підстави чи хоча б однієї з умов
матеріальної відповідальності
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

При розгляді справи позивачем не
вказано та не доведено наявності
підстав та умов, передбачених ст.ст. 130,
134 КЗпП України, для покладення на
відповідачку матеріальної
відповідальності за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на неї
трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України
повернення підприємству зайво
виплачених коштів можливо для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не поверненого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості, на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування, при звільненні
працівника до закінчення того робочого
року, в рахунок якого він уже одержав
відпустку, за невідроблені дні
відпустки, при відшкодуванні шкоди,
завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації
(стаття 130).

Як випливає зі ст. 127 КЗпП, підприємство
(установа, організація) має право
відрахувати із зарплати свого
працівника суми, зайво виплачені йому
внаслідок лічильних помилок. При цьому
власник підприємства (установи,
організації) або уповноважений ним
орган вправі прийняти рішення про
відрахування, але не пізніше одного
місяця з дня виплати неправильно
обчисленої суми.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №
13, до лічильних помилок належать
неправильності в обчисленнях,
дворазове нарахування заробітної
плати за один і той самий період тощо.
Не можуть вважатися ними помилки, не
пов'язані безпосередньо з процесом
обчислення. Іншими словами,
нелічильними є такі помилки, які
виникли при помилковому застосуванні
закону та інших нормативно-правових
актів, у т. ч. колективного договору.

За роз'ясненням, наданим Верховним
Судом України у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №
13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці», при
вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають
враховувати, що:

1) вимоги про повернення працівником
авансу, виданого в рахунок заробітної
плати, і сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок, а також
погашення невитраченого і своєчасно не
поверненого авансу, виданого на
службове відрядження, переведення до
іншої місцевості чи на господарські
потреби, розглядаються судами в тому
разі, коли роботодавець не має
можливості провести відрахування із
заробітної плати у зв'язку з тим, що
працівник оспорює підстави і розмір
останнього, або минув місячний строк
для видання відповідного наказу
(розпорядження), або з інших причин. До
лічильних помилок належать
неправильності в обчисленнях,
дворазове нарахування заробітної
плати за один і той самий період тощо.
Не можуть вважатися ними не пов'язані з
обчисленнями помилки в застосуванні
закону та інших нормативно-правових
актів, у тому числі колективного
договору.

Роботодавець може звернутися із
зазначеними вимогами до суду стосовно
до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП протягом одного
року з дня виникнення права на
відрахування відповідних сум.

При цьому слід врахувати, що згідно зі
ст. 1215 ЦК України не підлягають
поверненню безпідставно набута
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплату
здійснено фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Як вбачається з позовної заяви,
загальна сума вимоги позивача про
стягнення з відповідача 18919,11 грн.
зайво сплачених коштів складається з
окремих сум, а саме:

1) 2803,70 грн. - нарахована та виплачена
ОСОБА_5 за розпорядженням № 35 від 10.08.2009
року премія з нагоди 50-річчя в розмірі
середньомісячної заробітної плати;

2) 654,00 грн. - переплата на оплату
відпустки у зв'язку з тим, що не
проведено перерахування при
відкликанні сільського голови ОСОБА_5 з
відпустки у липні-вересні 2008 року;

3) 735,24 грн. - відшкодування витрат на
відрядження ОСОБА_5 без відповідних
підтверджуючих документів
(розпоряджень, наказів, посвідчень на
авансових звітів, документів в
оригіналі, що підтверджують понесені
витрати у ІІ півріччі 2008 року;

4) 656,42 грн. - переплата заробітної плати
при перебуванні ОСОБА_5 на лікарняному
у березні 2009 року;

5) 1119,21 грн. - переплата заробітної плати
ОСОБА_5 за жовтень 2009 року (у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю);

6) 776,70 грн. - сума безпідставно
нарахованої та отриманої ОСОБА_5
індексації на заробітну плату за
червень і вересень 2009 року;

7) 1909,66 грн. та 5006,28 грн - грошові кошти,
переказані 13.08.2009 р. та 21.08.2009 р.
Стеблівською сільською радою на
картковий рахунок ОСОБА_5 як заробітна
плата працівників ДНЗ Стеблівської
сільської ради;

8) 1672,90 грн. - зайво нараховані кошти за
березень 2009 року;

9) 3585 грн., які отримані 29.05.2009 р. та 17.08.2009
р. з розрахункового рахунку для
зарахування профспілкових внесків
працівників Стеблівської сільської
ради у Хустському відділенні № 7290 ВАТ
«Державний ощадний банк України» за
чеками, підписаними сільським головою
ОСОБА_5 та головним бухгалтером Ковач
Н.С.

Суми помилкових виплат ОСОБА_5. 654 грн.;
656,42 грн.; 1119,21 грн.; 776,70 грн. ( разом
дорівнює 3206,33 грн.) суд кваліфікує як
такі, що нараховані та виплачені
внаслідок лічильних помилок, і
відповідно до ст. 127 КЗпП України
позивач має право на їх стягнення з
відповідача..

Щодо інших сум (що разом складають 15712,78
грн.), що їх вимагає позивач стягнути з
відповідача як зайво виплачені, то суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимоги позивача в цій частині, виходячи
з наступного.

Як вбачається з акту ревізії ОКРВ в м.
Хуст та Хустському районі від 21.06.2010
року № 15-16/46, ревізором КРУ був
зроблений висновок про те, що
преміювання сільського голови ОСОБА_5 у
серпні 2009 року здійснено без рішення
органу вищого рівня на порушення п. 6
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.03.2006 р. № 268, внаслідок чого в
серпні 2009 року сільському голові
ОСОБА_5 зайво нараховано та виплачено
премії на загальну суму 2803,70 грн. щодо
суми премії 2803,70 грн. з нагоди 50- річчя
ОСОБА_5

Однак у подальшому при розгляді у суді
справи про корупційне правопорушення,
об'єктом якого були виплати премій
ОСОБА_5 за 2009 рік, постановою
апеляційного суду Закарпатської
області від 20.08.2010 року провадження у
справі закрито на підставі п. 1 ст. 247
КУпАП за відсутності події та складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 1 Закону
України «Про боротьбу з корупцією».
Судом встановлено, що з матеріалів
справи вбачається, що зазначені факти
преміювання ОСОБА_5 були предметом
перевірки Хустської міжрайонної
прокуратури, яка дійшла висновку про
відсутність у діях ОСОБА_5 складу
будь-якого злочину. Будь-яких інших
рішень органів досудового слідства,
які б свідчили про незаконність
рішення 24 сесії 5 скликання Стелівської
сільської ради від 24.01.2009 року про
преміювання голови Стеблівської
сільської ради і в зв'язку з цим він мав
би нести відповідальність за іншими
статтями Закону України «Про боротьбу
з корупцією», не було.

Згідно ст. 21 Закону України "Про службу
в органах місцевого самоврядування"
умови оплати праці посадових осіб
місцевого самоврядування визначаються
Кабінетом Міністрів

Підпунктом 2 п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України "Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 9 березня 2006
року N 268 надано право керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, у межах затвердженого фонду
оплати праці здійснювати преміювання
працівників відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи, а також до державних
і професійних свят та ювілейних дат у
2006 році в межах коштів, передбачених на
преміювання у кошторисі відповідного
органу, та економії коштів на оплату
праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у
межах фонду преміювання, утвореного у
розмірі не менш як 10 відсотків
посадових окладів та економії фонду
оплати праці.

Згідно з п. 6 постанови № 268 преміювання
сільських, селищних і міських голів,
голів районних і районних у містах рад,
їх заступників, встановлення їм
надбавок, надання матеріальної
допомоги здійснюється у порядку та
розмірі, установлених цією постановою,
у межах затверджених видатків на
оплату праці. Рішення про зазначені
виплати приймається відповідною радою
(а не органом вищого рівня як вказано у
акті ревізії).

Згідно п. 8 постанови N 268 видатки,
пов'язані з набранням чинності цією
постановою, здійснюються в межах
асигнувань на оплату праці,
затверджених у кошторисах на утримання
відповідних органів.

Рішенням 24 сесії п'ятого скликання
Стеблівської сільської ради від 24
січня 2009 року такий кошторис був
затверджений.

Отже, нарахування та виплата премії
сільському голові ОСОБА_5 за
розпорядженням № 35 від 10.08.2009 р.
здійснено з дотриманням чинного
законодавства і не призвело до зайвого
витрачання бюджетних коштів.

Щодо відшкодування ОСОБА_5 витрат на
відрядження у ІІ півріччі 2008 року без
відповідних підтверджуючих документів
(сума 735,23 грн.), то в акті ревізії (аркуш
акту 28) вказано, що порушення допущено з
вини головного бухгалтера
Стеблівської сільської ради Гайович
М.А., яка пояснила, що при проведенні
сплати витрат на відрядження всі
підтверджуючі документи знаходились у
сільській раді. Отже, жодних зловживань
при відшкодування витрат на
відрядження в сумі 735,24 грн. ОСОБА_5 не
допущено, а тому вимога позивача про
повернення суми 735,23 грн. як зайво
виплаченої є безпідставною.

Щодо переказу Стеблівською сільською
радою на картковий рахунок ОСОБА_5
13.08.2009 р. та 21.08.2009 р. сум 1909,66 грн. та 5006,28
грн., то у акті ревізії ОКРВ в м. Хуст та
Хустському районі на арк. 8 зазначено
наступне: «… у 24 випадках виявлено
розходження між сумами нарахованої до
виплати заробітної плати та даними
відомостей поданих банку у зв?язку з
тим, що заробітна плата працівників,
прийнятих на роботу на період
виготовлення їм банком пластикових
карток була зарахована на карткові
рахунки інших працівників установ у
яких вони працювали, та у 6 випадках
грошові кошти на виплату заробітної
плати зараховані на карткові рахунки
інших працівників в той час, коли
зазначені працівники мали власні
відкриті особові рахунки та пластикові
картки для зарахування на них їхньої
заробітної плати на загальну суму 10548,24
грн., зокрема, на особовий рахунок
сільського голови ОСОБА_5 у 3 випадках
зараховано кошти нараховані
працівникам дошкільного навчального
закладу Стеблівської сільської ради на
загальну суму 9220,20 грн.».

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_5
ця сума заробітної плати інших
працівників привласнена, а також того,
що Стеблівською сільською радою
заробітна плата була виплачена
працівникам повторно як не отримана з
вини роботодавця, а тому вимогу до
ОСОБА_5 повернути переказані 13.08.2009 р.
та 21.08.2009 р. на її картрахунок грошові
кошти заробітної плати працівників
дошкільного навчального закладу в
сумах 1909,66 грн. та 5006,28 грн. суд вважає
безпідставною.

Щодо суми стягнення з відповідачки 1672,90
грн., то позивач не надав суду будь-яких
пояснень щодо підстав її стягнення і не
міг назвати суду джерел її походження,
адже у акті ревізії від 21.06.2010 року така
сума порушення відсутня. Відтак, суд
вважає зазначену вимогу
необґрунтованою і відмовляє у її
задоволенні..

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача коштів в сумі 3585 грн.,
нібито отриманих готівкою з рахунку
профспілкової організації ОСОБА_5
29.05.2009 р. та 17.08.2009 р., то суд відмовляє у
її задоволенні, оскільки така вимога
суперечить акту ревізії від 21.06.2010 р., в
якому на арк. 26 ревізором зазначено, що
28.04.2010 р. кошти в сумі 3585 грн. внесено на
розрахунковий рахунок для зарахування
профспілкових внесків працівників
Стеблівської сільської ради. Дані
кошти є власністю профспілкової
організації Стеблівської сільської
ради. Крім того, у висновку КРУ на
заперечення щодо акту ревізії (арк. 13)
зазначено, що контроль за
використанням профспілкових коштів не
входить до компетенції КРУ.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснюється, що встановлені
статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити й обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушені строки.

Суд констатує, що право на відрахування
зайво виплачених відповідачу сум
виникло у Стеблівської сільської ради
з 30 липня 2010 року - дня отримання
висновку ОКРВ в м. Хуст та Хустському
районі на заперечення Стеблівської
сільської ради на акт ревізії від 21.06.2010
року. На день подання відповідачем
позову - 28.01.2014 року строк позовної
давності, встановлений ст..233 КЗпП
України, сплив.

Обставини, зазначені позивачем у
позовній заяві щодо причин пропуску
строків позовної давності, а саме
посилання позивача як на причину
пропуску строків звернення до суду на
те, що про даний акт ревізії ОКРВ йому
стало відомо під час розгляду справи
Закарпатським окружним
адміністративним судом та ухвалення
рішення від 01.07.2013 р., не можуть бути
прийняті судом, оскільки примірник
акту проведеної ревізії був вручений
в.о. Стеблівського сільського голови
Фанта М.М. та головному бухгалтеру
сільської ради Гайович М.А., про що
зазначено на останній сторінці акту
від 21.06.2010 р. № 15-16/46, копію якого додано
позивачем до позовної заяви.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29.012.1992 р. № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, завданої
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» наголошено: «Судам
необхідно перевіряти, чи додержаний
власником або уповноваженим ним
органом встановлений ст. 233 КЗпП річний
строк з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди для звернення в суд з
позовом про її відшкодування. Днем
виявлення шкоди слід вважати день, коли
власнику або уповноваженому ним органу
стало відомо про наявність шкоди,
заподіяної працівником. Днем виявлення
шкоди, встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акту або висновку».

Відтак, суд не знаходить підстав для
поновлення строку позовної давності
позивачу.

Отже, після аналізу вищезазначених
правових норм та наданих сторонами
доказів у їх сукупності суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог Стеблівської сільської
ради до ОСОБА_5: в частині вимоги про
стягнення 15712,78 грн. - у зв'язку з
необґрунтованістю та безпідставністю
позовних вимог, в частині вимоги про
стягнення 3206,33 грн. - за пропуском
позовної давності.

Зважаючи на складність у викладенні
повного тексту рішення суду,
пов'язаного з потребою в обґрунтуванні
доводів сторін, на що може бути
витрачений значний час, суд вважає за
необхідне проголосити його вступну та
резолютивну частини.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 127, 233, 234 КЗпП України, ст.
1215 ЦК України, суд -

Р І Ш И В:

У задоволенні позову Стеблівської
сільської ради до ОСОБА_5 про стягнення
зайво сплачених коштів у сумі 18919
гривень 11 копійок - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів дня отримання копії
рішення.

Суддя Хустського

районного суду:
Савицький С.А.