Справа № 307/826/14-ц
Провадження № 2/307/638/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року
м.
Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Розман М.М., при
секретарі Цех Г.М. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Тячівської державної
нотаріальної контори, де третя особа
без заявлення самостійних вимог ОСОБА_2
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
Тячівської державної нотаріальної
контори, де третя особа без заявлення
самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом. Позовні вимоги
мотивує тим, що тільки на початку
лютого 2014 року вона дізналася , що 28
серпня 2006 року Тячівською державною
нотаріальною конторою видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на її ім'я.

Згідно вказаного свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого у
спадковій справі № 489/2006 року та
зареєстрованого за № 2-1884 державний
нотаріус Тячівської нотаріальної
контори посвідчив, що на підставі ст. 1261
ЦК України спадкоємцем ? частини майна
громадянина ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, є вона ОСОБА_1.

Спадкове майно, на яке у вказаній
частині видано це свідоцтво про право
на спадщину за законом складається з ?
частини житлового будинку з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1, належного ОСОБА_3
на підставі договору купівлі продажу,
посвідченого виконкомом Солотвинської
селищної ради народних депутатів за
реєстром № 389 від 18 грудня 1989 року,
зареєстрованого в
райдержтехінвентарбюро за реєстровим
№ 1331 в реєстраційній книзі № 08.

Вказане свідоцтво про право на
спадщину за законом вважає недійсним з
тих підстав, що нотаріуси відповідно до
ст. 7 Закону України «Про нотаріат» у
своїй діяльності керуються законами
України, постановами Верховної Ради
України, указами і розпорядженнями
Президента України, постановами і
розпорядженнями Кабінету Міністрів
України.

У відповідності до пункту 206 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за № 283/8882 свідоцтво про право
на спадщину видається за заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством, кожному з них окремо із
визначенням прізвища, імені, по
батькові та часток у спадщині інших
спадкоємців.

При цьому в кожному свідоцтві може
зазначатися все спадкове майно, крім
нерухомого.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йму свідоцтва про право на
спадщину на нерухомість (ст. 1297
Цивільного кодексу України).

Тобто, на думку представника позивача,
при видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого у
спадковій справі № 489/2006року та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1884 про
право на спадщину за законом на
нерухоме майно, яке складається з ?
частини житлового будинку з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1, належного ОСОБА_3
не дотримано вимог щодо форми та
процедури нотаріального посвідчення,
які визначені Законом України «Про
нотаріат», Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, ст. 1297 ЦК України.

У відповідності до пункту 212 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за № 283/8882 нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність спадщини,
наявність підстав для закликання до
спадкоємства за законом осіб, які
подали заяву про видачу свідоцтва,
склад спадкового майна, на яке
видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Так, факт смерті і час відкриття
спадщини підтверджується свідоцтвом
органу реєстрації актів цивільного
стану про смерть спадкодавця.

Доказом родинних та інших відносин
спадкоємців зі спадкодавцем є:
свідоцтва органів реєстрації актів
цивільного стану; копії актових
записів; записи в паспортах про другого
з подружжя; копії рішень суду, що
набрали законної сили, про
встановлення факту родинних та інших
відносин.

Стаття 68 Закону України «Про нотаріат»
однозначно вказує, що для спадкування
за законом особа повинна надати
документи, що підтверджують наявність
підстав для закликання до спадкоємства
за законом. Такими є документи, що
доказують родинні, шлюбні чи інші
відносини із спадкодавцем. Однак
згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1,
виданого 3 січня 1963 року сільською
радою с. Коб. Поляна Рахівського району
вона одружилася з ОСОБА_3 і ні з ким
більше вона шлюб не укладала і інших
свідоцтв про шлюб не отримувала.

А тому на підставі ст. 1301 ЦК України, з
урахуванням змінених підстав позову,
просить визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_1, виданого у спадковій справі №
489/2006 року та зареєстрованого в реєстрі
за № 2-1884 Тячівської державної
нотаріальної контори, яким
посвідчується, що на підставі ст. 1261 ЦК
України спадкоємцем ? частини майна
громадянина ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 як його дружина.

Спадкове майно, на яке у вказаній
частці видано це свідоцтво,
складається з ? частини житлового
будинку з надвірними спорудами за
АДРЕСА_1 належного ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі продажу, посвідченого
виконкомом Солотвинської селищної
ради народних депутатів за реєстром №
389 від 18 грудня 1989 року, зареєстрованого
в райдержтехінвентарбюро за
реєстровим № 1331 в реєстраційній книзі
№ 08.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав повністю
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і додатково
пояснив, що окрім наведеного нерухоме
майно спадкодавцем набуте у шлюбі з
позивачкою, а тому попередньо до
успадкування повинно було бути
поділено між подружжям. Просить позов
задоволити.

Представник Тячівської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні проти позову заперечила
посилаючись на те, що при видачі
позивачці оспорюваного свідоцтва про
право на спадщину за законом вона
повністю дотрималася вимог Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, в редакції, яка
діяла на той період.

Що стосується виділу частки подружжя,
то спадкоємиця не побажала отримати
свідоцтво на право спільного сумісного
майна подружжя, про що зазначено у
тексті її заяви про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом.

Крім цього пояснила, що ім'я ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 являються тотожними, а інші
розбіжності пояснити не може, оскільки
це питання органів ДРАЦСу. У неї
сумнівів щодо тотожності особи
спадкодавця немає. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 і його представник
ОСОБА_6 проти позову заперечили
посилаючись на те, що, на їх думку, позов
є безпідставним і надуманим
конкурентами по підприємництву з метою
позбавити третю особу права власності
на нерухоме майно. Вважають доводи
представника позивача
взаємосуперечливими і стверджують, що
ОСОБА_3 і ОСОБА_3 чоловік позивачки є
одна і та ж особа. Просять в задоволенні
позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28 серпня 2006
року, виданого Тячівською державною
нотаріальною конторою у спадковій
справі № 489/2006 року та зареєстрованого
за № 2-1884, державний нотаріус
Тячівської нотаріальної контори
посвідчив, що на підставі ст. 1261 ЦК
України спадкоємцем ? частини майна
громадянина ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_1, яка
є позивачкою по справі.

Спадкове майно, на яке у вказаній
частині видано це свідоцтво про право
на спадщину за законом складається з ?
частини житлового будинку з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1, належного ОСОБА_3
на підставі договору купівлі продажу,
посвідченого виконкомом Солотвинської
селищної ради народних депутатів за
реєстром № 389 від 18 грудня 1989 року,
зареєстрованого в
райдержтехінвентарбюро за реєстровим
№ 1331 в реєстраційній книзі № 08(а.с.13).

В подальшому, згідно до договору
купівлі продажу житлового будинку з
надвірними спорудами від 01.10.2012 року,
зазначене успадковане нерухоме майно
позивачка ОСОБА_1 подарувала третій
особі по справі ОСОБА_2( а.с.43-46).

Відповідно до даних свідоцтва про
одруження НОМЕР_1, 3 січня 1963 року у
виконкомі сільської ради с. Коб. Поляна
Рахівського району зареєстровано шлюб
між ОСОБА_3, 1928 року народження і ОСОБА_1,
1931 року народження, і після реєстрації
шлюбу обом присвоєно прізвище ОСОБА_1(
а.с.4).

Згідно до даних будинкової книги в
будинку значилися зареєстрованими
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4( а.с.33), рахунок по оплаті за
використану електроенергію в даному
будинку оформлено на ОСОБА_3( а.с.34).

Відповідно до довідки Солотвинської
селищної ради від 13.03.2014 року за № 575 та
акту від 12.03.2014 року, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3 як записано в паспорті його
дружини ОСОБА_1 одна і та ж особа( а.с. 57,
58).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Безпосередньо правила нотаріального
діловодства визначені Законом України
«Про нотаріат» та Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за № 283/8882.

Відповідно до ст. 68 Закону України « Про
нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

А згідно до пункту 212 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за № 283/8882, яка була чинна на
момент видачі оспорюваного свідоцтва,
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, склад спадкового майна, на
яке видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Так, факт смерті і час відкриття
спадщини підтверджується свідоцтвом
органу реєстрації актів цивільного
стану про смерть спадкодавця.

Доказом родинних та інших відносин
спадкоємців зі спадкодавцем є:
свідоцтва органів реєстрації актів
цивільного стану; копії актових
записів; записи в паспортах про другого
з подружжя; копії рішень суду, що
набрали законної сили, про
встановлення факту родинних та інших
відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені у ч.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі.

А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими. Обставини справи , які за
законом можуть бути підтверджені
певними засобами доказування , не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази , суд вважає, що
позовні вимоги в даній справі
належними і допустимими доказами не
стверджені.

Зокрема, позивачкою і її представником
в судовому засіданні не доведено, що
вона успадкувала частину житлового
будинку, який міг належати не її
чоловікові, а іншій особі.

При цьому такі доводи є суперечливими,
оскільки в підписаній нею ж заяві про
прийняття спадщини і заяві на видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом вказується, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її чоловік ОСОБА_3, який постійно
проживав в АДРЕСА_1( а.с.72).

Також у цій заяві зазначено, що
житловий будинок був придбаний у
зареєстрованому шлюбі з нею і вона не
бажає отримати свідоцтво про право
власності на 12 частку спільного
сумісного майна подружжя, що
спростовує доводи представника
позивача про необхідність до
успадкування поділити майно між
подружжям.

Сама по собі наявність розбіжностей в
свідоцтві про одруження та паспорті
позивачки (а.с. 4, 11) і документах про
оформлення спадщини( а.с. 13, 70-72) даних
про її чоловіка відповідно як ОСОБА_3 і
ОСОБА_3 не є підставою вважати, що вона
не мала права на спадкування на
вищевказане нерухоме майно і не може
бути самостійною підставою,
передбаченою ст. 1301 ЦК України, для
визнання в даному випадку свідоцтва
про право на спадщину за законом
недійсним.

До того ж позивачкою і її представником
в судовому засіданні не зазначено і не
доведено які права і інтереси
позивачки порушені у зв'язку з набуттям
нею права власності в порядку
спадкування на частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
задоволенні даного позову слід
відмовити у зв'язку з його
недоведеністю.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 60 , 169 , 209 , 213-215 ЦПК
України , ст. ст. 16, 1261 ЦК України, ст. 68
Закону України « Про нотаріат»,
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 3 березня 2004 року за № 283/8882, суд
,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Тячівської державної нотаріальної
контори , де третя особа без заявлення
самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення , а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
М.М.Розман