Справа № 448/912/14
Головуючий у 1 інстанції: Борисенко
Провадження № 22-ц/783/5662/14
Доповідач в 2-й інстанції: Струс
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 14 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що 11.06.2009 року згідно актового запису №
51 між нею та відповідачем розірвано
шлюб. Зазначає, що з 25.06.2009 року останній
сплачує аліменти на утримання чотирьох
дітей в розмірі 1/2 частина з усіх видів
його заробітку. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3
року найстаршій донці ОСОБА_4
виповнилося 18 років, у зв'язку з
чим стягнення аліментів з відповідача
на її утримання припиняється, однак на
даний час вона продовжує навчання на
стаціонарі у Київському національному
медичному університеті ім.
О.Богомольця, а тому потребує
матеріальної допомоги. Також
стверджує, що відповідач являється
пенсіонером та по місцю виплати пенсії
він не звернувся із заявою про
відрахування аліментів на повнолітню
доньку, договору про сплату аліментів
між ними не укладено, а тому вона
змушена звернутися в суд з даним
позовом. З огляду на наведене, просила
суд постановити рішення, яким стягнути
з відповідача аліменти на утримання
повнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх
видів його заробітку та проводити
стягнення до досягнення нею 23-річного
віку. Крім того, просить суд стягнути в
її користь витрати за надання
юридичної допомоги.

Рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 14 липня 2014 року
позов задоволено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що не погоджується із
рішенням в частині стягнення з нього в
користь ОСОБА_3 витрат на надання
правової допомоги розмірі 300 грн.,
оскільки зазначена сума є завищеною.

Просить скасувати рішення
Мостиського районного суду Львівської
області від 14 липня 2014 року в частині
стягнення з нього у користь ОСОБА_3 300
грн. витрат на надання правової
допомоги.

15 жовтня 2014 року до Апеляційного
суду Львівської області поступила
заява від ОСОБА_2, у якій він просить
проводити розгляд справи у його
відсутності. Окрім того зазначив, що
апеляційну скаргу підтримує у повному
обсязі та просить її задовольнити (а.с.
40).

24 жовтня 2014 року до Апеляційного суду
Львівської області ОСОБА_3 подала
заяву, у якій просить проводити розгляд
справи за її відсутності та позов в
частині стягнення з ОСОБА_2 300 грн.
витрат на правову допомогу залишити
без розгляду, а в решті рішення
Мостиського районного суду Львівської
області від 14 липня 2014 року залишити
без змін, однак не зазначивши з яких
підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилися, хоча про
розгляд справи повідомлено належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 54-55), про причини
неявки суд не повідомили та з
клопотанням про відкладення розгляди
справи не зверталась, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони
перебували між собою в шлюбі, який
11.06.2009 року розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу про що у відділі РАЦС
Мостиського РУЮ Львівської області
зроблено актовий запис № 51 (а.с.4).

Під час перебування ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у шлюбі у них народилося четверо
дітей, на утримання яких відповідач
сплачував аліменти, згідно рішення
Мостиського районного суду Львівської
області 13 липня 2009 року. Однак
найстаршій доньці ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вже виповнилось 18 років, а
тому на її утримання аліменти
припинились.

На даний момент донька ОСОБА_4
продовжує навчання у вищому
навчальному закладі, а саме є студентом
1-го курсу денної форми навчання
факультету № 3 Київського
національного медичного університеті
ім. О.Богомольця, де згідно довідки
вищезазначеного закладу навчатиметься
до 2019 року (а.с. 7).

Згідно довідки про склад сім'ї № 1078 від
26.06.2014 року Гостинцівської сільської
ради Мостиського району, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з
позивачкою - ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі, яка
визначається судом.

Статтею 182 цього ж кодексу передбачено,
що при визначенні розміру аліментів
суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, самого
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, інші обставини, що
мають істотне значення.

У відповідності до ст. 198 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати своїх повнолітніх
непрацездатних дочку, сина, які
потребують матеріальної допомоги, якщо
вони можуть таку матеріальну допомогу
надавати.

У відповідності до ст.199 Сімейного
кодексу України, якщо повнолітні
донька, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу. Право
на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 15 травня
2006 року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: 1) досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; 2) продовження ними
навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; 4) наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що відповідач має можливість
надати доньці матеріальну допомогу до
закінчення нею навчання, а тому
визначив аліменти в розмірі 1/4 з усіх
видів його доходів щомісячно до
закінчення дитиною навчання, але не
більше ніж до досягнення нею двадцяти
трьох років. Окрім того стягнув з
ОСОБА_2 судові витрати по сплаті
судового збору та понесені позивачкою
документально підтверджені витрати на
правову допомогу.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Як вбачається із доводів апеляційної
скарги рішення в частині стягнення
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 03.07.2014
року і до закінчення донькою навчання,
але не більше ніж до досягнення нею 23
років та стягнення з ОСОБА_2 судового
збору не оскаржується, а тому колегія
суддів вважає, що відповідно до вимог
ч.1 ст. 303 ЦПК України в цій частині
рішення не перевіряється.

Як встановлено матеріалами
справи, відповідно до квитанції № 582
кошти в розмірі 300 грн. оплачено ОСОБА_3
за написання позовної заяви (а.с.1), що
відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України є
підставою для присудження з
відповідача судових витрат.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
доказах та на законі і не спростовують
висновків районного суду, а тому
підстави для скасування рішення
Мостиського районного суду Львівської
області від 14 липня 2014 року відсутні.

Окрім того, в поданій до Апеляційного
суду Львівській області заяві ОСОБА_3
про залишення без розгляду вимог про
стягнення судових витрат, не наведено
підстав передбачених відповідно до
вимог закону, тому колегія суддів
вважає, що така задоволенню відповідно
до вимог ЦПК України не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 14 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська