Номер провадження: 22-ц/785/7938/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
додаткове рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління
житлово-комунального господарства
виконком Одеської міської ради, треті
особи міське агентство по приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради, Перша
одеська державна нотаріальна контора,
Приморська державна адміністрація
Одеської міської ради (орган опіки та
піклування), про визнання приватизації
квартири частково недійсною, про
визнання договору купівлі-продажу та
договору дарування недійсними,
виселення, та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8,
Управління житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради, міського агентства по
приватизації державного житлового
фонду Управління житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради, Одеської товарної біржі
про визнання розпорядження органу
приватизації, свідоцтва про право
власності та договору купівлі-продажу
частково недійсними, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради, в якій
просить визнати недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1 в
частині приватизації кімнат площею
13,6кв.м та 10,0кв.м, а саме визнати
недійсними в частині приватизації
вказаних двох житлових кімнат
загальною площею 23,6кв.м розпорядження
УЖКГ виконкому Одеської міської ради
№170156 від 29.04.2002 року та свідоцтво про
право власності на житло, видане 29.04.2002
року УЖКГ виконкому Одеської міської
ради на імя ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 що
зареєстроване в реєстраційній книзі
під №6-12157; визнати недійсним договір
купівлі-продажу 523/1000 частини квартири
АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_10,
діючих від свого імені та імені
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_7
від 06.06.2002 року; визнати недійсним
договір дарування 523/1000 частини
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_2 і посвідчений 03.09.2002 року
Першою одеською державною
нотаріальною конторою; виселити
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зі спірних
кімнат площею 14,80(13,6)кв.м та 8,30(10,0)кв.м,
які відносяться до квартири АДРЕСА_2 і
які належать ОСОБА_3 на прав власності,
без надання другого жилого приміщення.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради,
міського агентства по приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради,
Одеської товарної біржі, в якій просить
визнати поважною причину пропуску
строку для подання позову до суду;
визнати частково недійсними
розпорядження органу приватизації та
свідоцтво про право власності на житло,
видане 01.02.1994 року УЖКГ Одеського
міськвиконкому №33534 на імя ОСОБА_8,
виключив дві кімнати квартири №12
площею 23,6кв.м; визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 укладений 02.02.1994 року
на Одеській товарній біржі,
реєстраційний номер 1551, між ОСОБА_8 та
ОСОБА_3, виключив із вказаного договору
купівлі-продажу дві кімнати квартири
№12 площею 23,6кв.м.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 25.04.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради, треті
особи міське агентство по приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради, Перша
одеська державна нотаріальна контора,
Приморська державна адміністрація
Одеської міської ради(орган опіки та
піклування), про визнання приватизації
квартири частково недійсною, про
визнання договору купівлі-продажу та
договору дарування недійсними,
виселення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк для подання
позову до суду.

Визнано частково недійсними
розпорядження органу приватизації та
свідоцтво про право власності на житло,
що видані 01 лютого 1994 року Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів за №33534 на ім`я
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2 виключив
дві кімнати квартири №12 площею 13,6кв.м
та 10,0кв.м (всього 23,6кв.м).

Визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2
укладений 02.02.1994 року на Одеській
товарній біржі, реєстраційний номер 1551,
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, виключив із
вказаного договору купівлі-продажу дві
кімнати квартири №12 площею 13,6 кв. м та
10,0 кв. м (всього 23,6 кв.м).

Зазначене судове рішення сторонами не
оскаржувалося, набрало чинності 06.05.2013
року.

27.08.2013 року до Приморського районного
суду м. Одеси звернулася ОСОБА_3 із
заявою про роз`яснення рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 25.04.2013 року, яке на думку заявника є
не зовсім зрозумілим для проведення
Державною реєстраційною службою
державної реєстрації прав та їх
обтяжень на підставі заяви ОСОБА_3

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 05 вересня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
роз`яснення рішення відмовлено з
посиланням на те, що фактично заявницею
ставиться питання про визнання права
власності на приміщення у квартирі
АДРЕСА_2 що входять у не скасовану
рішенням суду частину свідоцтва про
право власності від 01.02.1994 року, яке
зареєстроване у КП «ОМБТІ та РОН» 01.02.1994
року та не скасовану частину договору
купівлі-продажу від 02.02.1994 року,
зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН»
07.02.1994 року (а. с. т.1 а. с. 194, 199-200; т. 2 а. с.
162-164).

17 вересня 2013 року на адресу суду
надійшла заява ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення по справі. Свою
заяву мотивувала тим, що у зв'язку з
визнанням договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 від 02 лютого 1994 року
частково недійсним шляхом виключення
зі вказаного договору двох житлових
кімнат площею 23,6 кв.м та приєднання цих
кімнат до квартири №12, суд не зазначив
у резолютивній частині рішення про
правові наслідки, які тягне за собою
зміна спірного нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_2 а саме, з чого
складається майно, яке залишилося у
власності позивачки, що є підставою для
ухвалення додаткового рішення по
справі.

Додатковим рішенням Приморського
районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року
визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,5
кв. м., що складається із житлових
кімнат площами 15,8 кв. м. та 17,0 кв.м.;
кухні площею 6,4 кв. м.; кухні площею 13,6
кв.м.; вбиральні площею 1,4 кв. м.;
вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридору
площею 3,4 кв.м.; вбудованої шафи площею
2,3 кв. м.; балкону площею 0,5 кв. м.

Не погоджуючись з додатковим рішенням
суду, ОСОБА_2 звернулася до
апеляційного суду Одеської області з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати додаткове рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 06.11.2013 року та постановити ухвалу
про відмову в ухваленні додаткового
рішення, посилаючись на порушення
судом першої інстанції при ухваленні
додаткового рішення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
додаткового рішення в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги,
з приводу якої сторони подавали докази
і давали пояснення, не ухвалено
рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
зазначив точної суми грошових коштів,
які підлягають стягненню, майно, яке
підлягає передачі, або які дії треба
виконати;

3) суд не допустив негайного виконання
рішення у випадках, встановлених
статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові
витрати.

Заяву про ухвалення додаткового
рішення може бути подано до закінчення
строку на виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
рішення Приморського районного суду м.
Одеси постановлено 25.04.2013 року, в
апеляційному порядку не оскаржено і
набрало законної сили 07 травня 2013 року
(перший робочий день після закінчення
строку на апеляційне оскарження).

Тобто у відповідності до п.2 ст. 22
Закону України «Про виконавче
провадження» строк пред`явлення
виконавчого документа до виконання за
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси, яке набрало законної сили - до
07.05.2014 року.

Заява про постановлення
додаткового рішення подана 17.09.2013 року -
тобто у встановлені ч.2 ст. 220 ЦПК
України строки.

Разом з тим, зі змісту заявленого
позову та зустрічного позову
вбачається, що сторонами заявлялися
наступні вимоги:

ОСОБА_3 про:

- визнання недійсною приватизацію
квартири АДРЕСА_1 в частині
приватизації кімнат площею 13,6кв.м та
10,0кв.м., зокрема розпорядження
розпорядження УЖКГ виконкому Одеської
міської ради №170156 від 29.04.2002 року та
свідоцтво про право власності на житло,
видане 29.04.2002 року УЖКГ виконкому
Одеської міської ради на імя ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1

- визнання недійсним договору
купівлі-продажу 523/1000 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_10,
діючих від свого імені та імені
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_7
від 06.06.2002 року;

- визнання недійсним договору
дарування 523/1000 частини квартири
АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2
і посвідчений 03.09.2002 року Першою
одеською державною нотаріальною
конторою;

- виселення ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зі
спірних кімнат площею 14,80(13,6)кв. м та
8,30(10,0)кв. м, які відносяться до квартири
АДРЕСА_2 і які належать ОСОБА_3 на праві
власності, без надання другого жилого
приміщення.

ОСОБА_2 про:

- визнання частково недійсними
розпорядження органу приватизації та
свідоцтво про право власності на житло,
видане 01.02.1994 року УЖКГ Одеського
міськвиконкому № 33534 на ім`я ОСОБА_8,
виключив дві кімнати квартири АДРЕСА_1
площею 23,6кв.м;

- визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2
укладений 02.02.1994 року на Одеській
товарній біржі, реєстраційний номер 1551,
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, виключив із
вказаного договору купівлі-продажу дві
кімнати квартири № 12 площею 23,6 кв. м.

Тобто сторонами не заявлялися і
судом не розглядалися вимоги про
визнання права власності на спірне
майно.

При визнанні частково недійсними
свідоцтва про право власності від
01.02.1994 року та договору купівлі-продажу
від 02.02.1994 року, суд першої інстанції
посилався на норму ст. 48 ЦК України в
редакції 1963 року, що діяв зі змінами і
доповненнями на час видачі свідоцтва
та укладення договору купівлі-продажу.

Згідно із ст. 48 ЦК України
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей. По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все
одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Таким чином передбачені наслідки
недійсності угоди, яка не відповідає
вимогам закону не охоплюються вимогами
про визнання права власності.

Оскільки вимог про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_2 не
заявлялося, посилання районного суду
при ухваленні додаткового рішення на
те, що суд, визнаючи договір
купівлі-продажу квартири №13 недійсним
частково й виключаючи з цієї квартири
дві житлові кімнати, в резолютивній
частині не зазначив приміщення та їх
площі, які залишилися в квартирі №13 та
належать ОСОБА_3 на праві власності, не
засновані на вимогах ст. 220 ЦПК України.

Під час розгляду цивільної справи
в суді першої інстанції сторонами
дійсно подавалися докази і надавалися
пояснення щодо квартири № 13, а судом
досліджувалися та вивчалися
інвентаризаційна технічна
документація на вказану квартиру.
Проте подання доказів та їх
дослідження судом здійснювалося в
межах заявлених сторонами вимог, серед
яких вимоги про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_2 заявлено
не було.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення» додаткове
рішення може бути ухвалено лише у
випадках і за умов передбачених ст. 220
ЦПК України; воно не може змінити суті
основного рішення або містити в собі
висновки про права і обов`язки осіб,
які не брали участі у справі, чи
вирішувати вимоги не досліджені в
судовому засіданні.

При таких обставинах у суду першої
інстанції не було юридичних підстав
для ухвалення додаткового рішення і
тому додаткове рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2013 року про визнання за ОСОБА_3 права
власності на квартиру АДРЕСА_2 не може
залишатися в силі і підлягає
скасуванню.

В розумінні ст. 220 ЦПК України
ухвалення додаткового рішення, є
прерогативою того суду, який ухвалив
основне рішення.

За таких обставин, судова колегія
частково погоджується з доводами
апеляційної скарги - в частині про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та скасування
додаткового рішення.

Одночасно судова колегія роз`яснює
заявнику ОСОБА_3 про її право за
наявності спору (виникнення спору)
звернутися в загальному порядку до
суду до належних відповідачів (якими
не визнається право власності ОСОБА_3
на спірну квартиру) з вимогами про
визнання права власності.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2013 року - скасувати.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_3 про її
право у разі наявності спору
звернутися в загальному порядку до
суду до осіб, якими не визнається її
право на квартиру АДРЕСА_2 з вимогами
про визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий

О.М. Таварткіладзе

Судді:

Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова