№2-3801/2014
Справа № 754/7916/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2014 року Деснянський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді Скрипка О.І.

при секретарях Федорченко
Г.В., Козоріз І.В.

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Аудиторсько-консалтингова група
«Експерт», третя особа: ОСОБА_2, про
стягнення заробітної плати та
компенсації середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування
невикористаної відпустки та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, вимоги якого були уточнені під
час розгляду справи, до відповідача
ТОВ "Аудиторсько-консалтингова група
"Експерт" про стягнення заборгованості
по виплаті заробітної плати в сумі 9723
грн. 83 коп., середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 32008 грн. 54 коп., заборгованості по
виплаті компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 1159 грн. 04 коп., 4000
грн. моральної шкоди та 2400 грн. витрат
на правову допомогу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
02.07.2007 року він був прийнятий на посаду
асистента аудитора ТОВ
"Аудиторсько-консалтингова група
"Експерт" згідно наказу № 72/07 від 02.07.2007
року.

19 грудня 2011 року він був звільнений з
займаної посади по ст.38 КЗпП України
згідно наказу №57/11 від 19.12.2011 року.

Однак, у день звільнення в порушення
вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України,
відповідач не провів з ним повного
розрахунку та досі не виплатив йому
(позивачу) заборгованість по
заробітній платі в розмірі 9723 грн. 83
коп., а також компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 1159 грн.
04 коп.

Позивач вважає, що з урахуванням
положень ст.117 КЗпП України, відповідач
також повинен сплатити йому середній
заробіток за час затримки по день
фактичного розрахунку. Отже, окрім
прямої заборгованості по заробітній
платі, відповідач повинен виплатити
йому компенсацію за затримку виплати
заробітної плати за період з моменту
звільнення по 03.07.2014 року в розмірі 32008
грн. 54 коп.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував на те, що починаючи з січня 2010
року генеральний директор ТОВ «АКГ
«Експерт» ОСОБА_2 в порушення вимог
чинного законодавства про працю не
виплачував йому заробітну плату,
мотивуючи це відсутністю коштів на
рахунках ТОВ «АКГ «Експерт». Як вказує
позивач, інформація щодо відсутності
коштів не є достовірною, оскільки
протягом вказаного періоду були
укладені договори на проведення
аудиту, а також були укладені договори
на постійне консультаційне
обслуговування підприємств. Тобто,
протягом даного періоду компанія
постійно здійснювала свою
господарську діяльність. Проте,
генеральний директор ТОВ «АКГ
«Експерт» ОСОБА_2, ігноруючи чинне
законодавство про працю та його вимоги
про своєчасну та в повній сумі виплату
заробітної плати, постійно переносив
терміни її виплати, що призвело до
накопичення значної суми
заборгованості.

Позивач наголосив і на тому, що весь цей
час, з січня 2010 року до грудня 2011 року,
він перебував на утриманні батьків та
цивільної дружини. В грудні 2011 року,
збагнувши розмір заборгованості із
заробітної плати, терміни її невиплати,
а також подальші обіцянки генерального
директора, що заробітна плата буде
обов'язково виплачена, але, в черговий
раз, без зазначення конкретної дати її
виплати, він прийняв остаточне рішення
про звільнення з даної компанії,
сподіваючись на дотримання
підприємством законодавства про працю
хоча б при звільненні. Однак в день
звільнення розрахунків з погашення
боргу по заробітній платі, виплати
заробітної плати за останній місяць
роботи та виплати компенсації за
невикористані дні відпустки з ним
проведено не було. Проте, в день
звільнення зі сторони головного
бухгалтера та генерального директора
ТОВ «АКГ «Експерт» почали надходити
дивні та наполегливі пропозиції
стосовно підписання відомостей на
виплату заробітної плати за ті періоди,
за які заробітну плату йому виплачено
не було.

Протягом 2012 року він (позивач)
неодноразово телефонував до
генерального директора ТОВ «АКГ
«Експерт» з проханням виплатити
заборгованість, на що кожен раз
отримував негативну відповідь,
мотивовану тяжким фінансовим
становищем підприємства.

Також, позивач вважає, що
неправомірними діями відповідача йому
було завдано моральну шкоду. При цьому
ОСОБА_1 вказує на те, що він мешкає в м.
Вишневе, що знаходиться за межами м.
Києва. Ним неодноразово було витрачено
багато часу на поїздки та дзвінки до
відповідача, слухаючи обіцянки про
сплату заробітної плати. Коли
відповідач почав ігнорувати дзвінки,
він часами просиджував на телефоні,
добиваючись з'єднання з ним. Тривалий
період часу він був змушений проживати
за чужий рахунок, що принижувало та
пригнічувало його, внаслідок чого він
втратив душевний спокій. Розмір
моральної шкоди, заподіяної йому
відповідачем неправомірними діями
відносно порушень трудового
законодавства, позивач оцінює у
розмірі 4000 грн.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просить задовольнити його
позовні вимоги, а також стягнути з
відповідача на його користь понесені
судові витрати на правову допомогу в
розмірі 2400 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 позовні
вимоги з урахуванням збільшень та
уточнень підтримали та просили їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Деледивка С.Г.
в судовому засіданні проти позову
заперечував, вказуючи на те, що при
звільненні позивача з ним було
проведено повний розрахунок, однак
відомості про виплату заробітної плати
були викрадені. Вимоги позивача про
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди представник
відповідача вважає необґрунтованими і
безпідставними та просив відмовити в
їх задоволенні.

3-я особа ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав в повному обсязі, пояснивши, що з
позивачем було проведено повний
розрахунок. В подальшому, в судове
засідання 02.12.2014 року 3-я особа не
з»явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Враховуючи обставини справи та
взаємовідносини сторін, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутність 3-ої особи на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
письмові докази, дослідивши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши
зібрані по справі докази, виходячи зі
свого внутрішнього переконання, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом і це вбачається з
копії трудової книжки, позивач з 11.06.2007
року по 30.06.2007 року працював у ТОВ
«Аудиторська фірма «Експерт» та з
02.07.2007 року по 19.12.2011 року працював в ТОВ
«Аудиторська компанія «Експерт», яке
25.09.2007 року було перейменовано на ТОВ
«Аудиторсько-консалтингова група
«Експерт» (а.с.5-7 т.1).

Згідно наказу № 57/11 від 19.12.2011 року
позивача ОСОБА_1 було звільнено з
роботи з посади асистента аудитора за
власним бажанням з 19.12.2011 року згідно
ст. 38 КЗпП України на підставі його
заяви від 05.12.2011 року(а.с.13, 70, 71 т.1).

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до ТОВ
«Аудиторсько-консалтингова група
«Експерт», в якому просить про
стягнення з відповідача на його
користь заборгованості по виплаті
заробітної плати в сумі 9723 грн. 83 коп.,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 32008
грн. 54 коп., заборгованості по виплаті
компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 1159 грн. 04 коп., 4000
грн. моральної шкоди та 2400 грн. витрат
на правову допомогу, оскільки в
порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України
відповідач досі не виплатив йому
заборгованість по заробітній платі та
компенсацію за невикористану
відпустку.

Вказані доводи позивача суд вважає
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні..

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Стаття 116 КЗпП України визначає, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Тобто, сторони мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено судом, позивача ОСОБА_1
було звільнено з роботи з посади
асистента аудитора за власним бажанням
з 19.12.2011 року згідно ст. 38 КЗпП України
на підставі його заяви від 05.12.2011 року
(а.с.70, 71 т.1). Даний факт спростовує
твердження позивача в обгрунтування
його вимог про те, що він звільнився з
роботи в зв»язку з порушенням
відповідачем законодавства про працю,
а саме в зв»язку з невиплатою
заробітної плати.

Суд також вважає необхідним зауважити
і на те, що з моменту звільнення у
грудні 2011 року і до січня 2013 року
позивач ані до відповідача, ані до
інших установ у передбаченому законом
порядку в зв»язку з порушенням його
прав не звертався.

В січні 2013 року позивач звернувся до
Прокуратури Шевченківського району
м.Києва зі зверненням щодо порушення
його трудових прав керівництвом ТОВ
«АКГ «Експерт». Дане звернення було
направлено для подальшого розгляду до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у м.Києві та Управління
праці та соціального захисту населення
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації (а.с.8 т.1).

Відповідно до відповіді Управління
праці та соціального захисту населення
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації від 14.02.2013 року
№ 12/37-657, з метою виконання доручення
прокуратури та встановлення фактів,
викладених у зверненні позивача, 12.02.2013
року представниками Управління та
Територіальної інспекції з питань
праці у м.Києві було спільно здійснено
вихід за фактичною адресою
місцезнаходження ТОВ «АКГ «Експерт».
Як зазначено у даному листі,
переглянути відомості на виплату
заробітної плати за період роботи
позивача у товаристві не вдалось через
їх відсутність, з пояснень керівника,
оригінали відомостей на виплату
заробітної плати, які містять підпис
позивача про отримання заробітної
плати, зникли. Про зазначений факт
зникнення документів генеральним
директором ТОВ «АКГ «Експерт» 15.12.2012
року була подана заява до
Шевченківського РУГУ МВС України в
м.Києві. Станом на момент дачі
відповіді відбувалось розслідування
по факту зникнення зазначених
документів (а.с.11-12 т.1).

Згідно відповіді Територіальної
державної інспекції з питань праці від
20.02.2013 року № Р-110, державним
інспектором праці проведено перевірку
додержання законодавства про працю у
ТОВ «АКГ «Експерт». Відповідно до
розрахунково-платіжних відомостей з
січня 2010 року по грудень 2011 року
заробітна плата та компенсація за
невикористану відпустку позивачу
нарахована, проте дослідити питання
виплати позивачу заробітної плати не
надається можливим, у зв»язку з
відсутністю відомостей на виплату
заробітної плати. Так, для перевірки
надані письмові пояснення за підписом
директора ТОВ «АКГ «Експерт» ОСОБА_2,
відповідно до яких відомості на
виплату грошей, які містять підпис
позивача за період з квітня 2009 року по
грудень 2011 року на момент проведення
перевірки відсутні в ТОВ «АКГ
«Експерт», про що 15.11.2012 року директором
ОСОБА_2 була подана заява про злочин до
Шевченківського РУ ГУ МВС України в
м.Києві (а.с.9 т.1).

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів
справи, 15.110.2012 року генеральний
директор ТОВ «АКГ «Експерт» ОСОБА_2
звернувся до Шевченківського РУГУ МВС
України в м.Києві з заявою про злочину,
згідно якої 12.11.2012 року ним було
виявлено, що з бухгалтерії
підприємства зникли первинні
документи по виплаті заробітної плати,
а саме: відомості на виплату грошей за
період з квітня 2009 року по грудень 2011
року (а.с.51-52).

Постановою Шевченківського РУ ГУ МВС
України в м.Києві від 17.11.2012 року було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи за відсутністю складу злочину
(а.с.53).

Суд вважає вказані заяву та постанову
належними та допустимими доказами
факту викрадення документів і не
приймає до уваги твердження
представника позивача про те, що факт
викрадення документів є сумнівним,
оскільки відповідно до вказаної
постанови, у порушенні кримінальної
справи було відмовлено за відсутністю
складу злочину, а не за відсутністю
події злочину, тобто факт викрадення
документів знайшов своє підтвердження.
При цьому суд враховує і те, що заява
про злочин, відповідно до положень КПК
України (в редакції 1960 року, чинної на
час подання заяви) могла і не містити
детального опису зникнення документів,
зазначення пошкодження вікон, дверей
шафи, де зберігалися відповідні
документи, та відповідальних за
зберігання осіб, оскільки вказані
обставини, як і надання оцінки
поясненням колишнього бухгалтера
ОСОБА_5, підлягають встановленню та
перевірці саме в межах кримінального
провадження, а тому дослідження та
перевірка цих обставин в при даному
судовому розгляді виходить за межі
компетенції суду в порядку цивільного
судочинства.

При вирішенні питання про
обґрунтованість позовних вимог, суд
приходить до висновку, що дійсно,
основним документом, що свідчить про
отримання працівником заробітної
плати, є відомість про виплату
заробітної плати.

В зв»язку з відсутністю вказаних вище
відомостей, достеменно встановити факт
невиплати позивачу заробітної плати в
даному випадку немає можливості.

Однак, при цьому суд враховує і те, що
чинним законодавством, окрім
відомостей, передбачено складання і
інших внутрішніх документів
підприємства та подання звітності, які
свідчать про нарахування та виплату
заробітної плати з утриманням податків
та загальообов»язкових платежів.

Відповідачем на підтвердження своїх
заперечень проти позову надано ряд
бухгалтерських та звітних документів.

Зокрема, з квартальної звітності форми
№ 1ДФ за чотири квартали 2010 та чотири
квартали 2011 року вбачається, що за
вказаний період за ідентифікаційним
кодом ОСОБА_1 - НОМЕР_1, виплачена
заробітна плата та сплачені до бюджету
нараховані на неї податки (а.с.54-61 т.1).

Згідно звіту ТОВ "АКГ "Експерт" про суми
нарахованої заробітної плати, що є
додатком № 4 (форма № Д4) до звітності в
органи пенсійного фонду України, на
кінець звітного періоду 2011 року, тобто
період звільнення позивача,
заборгованість по заробітній платі
відсутня. Крім того, аркуш № 7 звітності
містить дані по виплаті заробітної
плати по ідентифікаційному коду ОСОБА_1
- НОМЕР_1 за зазначений період, а також
нарахування і виплату соціальних
внесків із його заробітної плати.
(а.с.62-69 т.1).

Також, в матеріалах справи наявні
прибутковий та видатковий касові
ордери від 19.12.2011 року, згідно яких
ОСОБА_1 було видано заробітну плату в
розмірі 3361 грн. 48 коп. (а.с.112, 113-114 т.1).

Аналізуючи вказані докази, суд
зауважує і на те, що відповідно до вимог
ухвали Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.02.2014 року, жодна зі сторін до
суду з клопотанням про витребування
доказів з податкових органів не
зверталась, в той час, як чинним ЦПК
України, виходячи з принципів
диспозитивності цивільного
судочинства, не передбачено
витребування доказів за ініціативою
суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
позовних вимогах ОСОБА_1 має бути
відмовлено з підставі їх
недоведеності.

Інші доводи позивача та його
представника на висновки суду не
впливають, оскільки відсутні належні
та допустимі докази на підтвердження
цих доводів, в той час, як твердження
відповідача повністю підтверджені
наявними матеріалами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
позову, суд вважає необхідним звернути
увагу на наступне.

В матеріалах справи (а.с.155-164 т.1)
містяться копії дублікатів відомостей
на виплату заробітної плати за період з
січня 2011 року по вересень 2011 року, які
не містять підпису позивача. Як
встановлено в судовому засіданні, і
даний факт підтвердили обидві сторони,
вказані відомості є дублікатами та
виготовлені під час першого розгляду
даної справи в суді першої інстанції у
2013 році, а тому не можуть бути враховані
судом як доказ неотримання позивачем
заробітної плати у 2011 році.

При таких обставинах, аналізуючи
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку про необґрунтованість та
безпідставність вимог позивача про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
невикористану відпустку, а тому
відмовляє в їх задоволенні, та
відповідно, відмовляє і у задоволенні
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
оскільки відсутні правові та фактичні
підстави для їх задоволення.

Також, оскільки судом не встановлено
порушень трудових прав позивача з боку
відповідача, то відсутні і підстави для
задоволення вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 4000 грн.

Так як суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог, то відповідно до
положень ст.88 ЦПК України, судові
витрати, понесені позивачем,
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 57-60, 88, 213-214, 218
ЦПК України, ст.ст. 38, 47, 116, 117, 237-1, 232, 233
КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Аудиторсько-консалтингова група
"Експерт", третя особа: ОСОБА_2, - про
стягнення заробітної плати та
компенсації середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування
невикористаної відпустки та моральної
шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: