АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/8252/13-ц 22-ц/774/1402/К/14
Справа № 216/8252/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1402/К/14
Категорія № 53 (ІІІ)
Доповідач - Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача - Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЮНІСТІЛ»- Бортника Андрія
Валерійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮНІСТІЛ» на рішення
Центрально - Міського районного суду
м.КривогоРогу від 25 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЮНІСТІЛ» про зміну формулювання
причини звільнення, стягнення
вихідної допомоги та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮНІСТІЛ» ( надалі -
ТОВ «ЮНІСТІЛ») про зміну формулювання
причини звільнення, стягнення
вихідної допомоги та відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що вона з 7 квітня 2010
року працювала ТОВ «Юністіл». 2 жовтня
2013 року нею була подана заява про
звільнення за власним бажанням у
зв'язку з невиконанням відповідачем
норм законодавства про працю та умов
колективного договору, а саме в
систематичному порушенні
підприємством строків виплати
заробітної плати та оплати щорічної
відпустки.

Однак відповідач прийняв Наказ про
звільнення її за власним бажанням на
підставі ч.1 ст.38 КзпП. Заборгованість
із заробітної плати підприємством було
погашено на наступний день, а
заборгованість по єдиному внеску на
час подачі позову не погашено.

Вважає, що звільнення за власним
бажанням без зазначення причини
звільнення позбавило її права на
отримання вихідної допомоги в розмірі
тримісячного середнього заробітку, а
також можливості отримувати допомогу
по безробіттю. Вважає, що незаконними
діями відповідача їй завдано моральної
шкоди.

Після уточнення та збільшення
позовних вимог ОСОБА_2 просить суд:
визнати таким, що не відповідає
законодавству формулювання причини її
звільнення у наказі №201/к від 02 жовтня
2013 року та трудовій книжці у записі № 29
від 02 жовтня 2013 року; змінити
формулювання причини звільнення із «за
власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України»
на «за власним бажанням у зв'язку з
невиконанням власником (уповноваженим
органом) законодавства про працю та
умов колективного договору» із
внесенням відповідних змін у трудову
книжку;

стягнути з ТОВ «ЮНІСТІЛ» вихідну
допомогу у розмірі тримісячного
середнього заробітку в сумі 8900,79 грн.,
та компенсацію моральної шкоди 3000 грн.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 25
квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до ТОВ
«Юністіл» задовольнено частково.
Змінено формулювання причини
звільнення ОСОБА_2 з ТОВ «Юністіл» із
«за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП
України» на «за власним бажанням у
зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю та умов
колективного договору на підставі ч. 3
ст. 38 КЗпП України». Стягнуто з ТОВ
«Юністіл» на користь ОСОБА_2 вихідну
допомогу в розмірі 6285 грн. 84 коп. і 3 000
грн на відшкодування моральної шкоди, а
також у дохід держави судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
моральної шкоди скасувати та ухвалити
нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Судом не взято до уваги, що позивачем
не доведено факту спричинення
моральної шкоди, його обсягу, не
зазначено у чому саме виразилися її
моральні страждання.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач ОСОБА_2 , просить рішення суду,
як законне та обґрунтоване, на її думку
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених до суду,
прийшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, викона вши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з,ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
такі питання 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані ( пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6 ) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував
у повній мірі всі обставини, які мають
значення для справи, та не виконав усі
вимоги цивільного судочинства, у
зв'язку із чим рішення в даній справі
неможна визнати законним і
обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції
оскаржується лише в частині
визначеного судом першої інстанції
розміру моральної шкоди стягнутого з
ТОВ «Юністіл» на користь ОСОБА_2 у
суммі 3 000 грн.

Судом встановлено, що згідно копії
трудової книжки з 7 квітня 2010 року
позивач ОСОБА_2 працювала в ТОВ
«Юністіл» ( а.с.12-16).

Як убачається з копії заяви від 02
жовтня 2013 року ОСОБА_2, просить
звільнити її у зв'язку з невиконанням
власником вимог законодавства про
працю (ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону
України «Про оплату праці») та умов
колективного договору (п. 4.1), а саме
невиплатою заробітної плати за період
з 1 травня 2013 року до 30 вересня 2013 року.
Також ОСОБА_2 у своїй заяві просила
провести з нею повний розрахунок у день
звільнення, виплатити вихідну допомогу
та видати належним чином оформлену
трудову книжку і копію наказу про
звільнення. ( а.с.10).

Згідно копії Приказу ТОВ «Юністіл» №
201/к від 2 жовтня 2013 року ОСОБА_2,
звільнено за власним бажанням по ч.1
ст.38 КЗпП з 02 жовтня 2013 року.( а.с.11)

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
визначено, що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Колегія суддів звертає увагу на
доводи апеляційної скарги відповідача
щодо завищеного розміру моральної
шкоди, стягнутого на користь ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
повного урахування роз'яснень,
викладених у п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з
подальшими змінами, " Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я,
істотність вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках, конкретних
обставин по справі і наслідків, що
наступили.

Колегія суддів приймає до уваги,
що протиправні дії відповідача
призвели до порушення звичайного
ритму життя позивача, проте вважає що
розмір моральної шкоди визначений
судом першої інстанції в сумі 3000 грн. є
завищеним, та підлягає зменшенню до 500
грн., що буде спів мірним із завданим
відповідачем порушенням.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ»
задовольнити частково.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м.КривогоРогу від 25
квітня 2014 року в частині стягнутого
розміру моральної шкоди з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ»
на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши
цей розмір з 3000 грн. до 500 ( п'ять сот)
гривень.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: