Справа № 201/833/14-ц
№ 2/201/653/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014р.
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко
Н.В.

при секретарі - Кірієнко
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа:
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття особи з
реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014р. позивачка звернулася до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
(третя особа - Головне управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
усунення перешкод в користуванні та
зняття з реєстрації з посиланням на
ст.ст. 2, 48 Закону України «Про
власність» та ст. 386 ЦК України, яка
ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.01.2014р.
була залишена без руху та позивачці
було надано строк для усунення
недоліків (а.с. № 3-4,10).

27.01.2014р. до суду надійшла позовна заява
з усунутими недоліками, де позивачка
вже заявляє вимоги до ОСОБА_2 (треті
особи: ОСОБА_3, Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття особи з
реєстраційного обліку. На цей раз
позивачка позовні вимоги заявляла,
ґрунтуючись на ст. ст. 316, 317 ЦК України
та п ст. ст. 72, 116 ЖК України (а.с. № 10, 13).

Після отримання судом 20.05.2014р.
інформації про те, що третя особа -
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачкою
17.06.2014р. втретє було уточнено свої
позовні вимоги, а саме зі складу
сторін було виключено померлу особу, в
іншій частині позовна заява залишилася
без змін (а.с. № 68, 69, 86).

В обґрунтування позовних вимог
позивачка в позовній заяві в редакції
від 17.06.2014р. та в судовому засіданні
посилалася на те, що в результаті
проведення прилюдних торгів 10.10.2013р.,
ОСОБА_1 стала власницею ? частини
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується
свідоцтвом про право власності,
виданим приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4 Дана ? частина квартири
належала попередньо ОСОБА_2, яка не
знялася з реєстраційного обліку в
добровільному порядку. Позивачка
надала акти від 24.01.2014р. та 30.01.2014р.,
згідно яких було встановлено, що
ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1
з травня 2013р. Позивачка просила визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в
користуванні, шляхом зняття з
реєстраційного обліку за даною
адресою.

Позивачка, інтереси якої протягом
деякого часу представляв представник -
ОСОБА_5 (діяв на підставі довіреності
від 03.03.2014р. - а.с. № 36), суду двічі
30.10.2014р. та 05.11.2014р. надала заяви про
розгляд справи за його відсутністю, та
повідомила суд, що свої інтереси буде
представляти самостійно (а.с. № 119, 128 ).
Про що судом, 30.10.2014р. та 05.11.2014р. були
постановлені відповідні ухвали без
виходу до нарадчої кімнати (а.с. № 121
зворот, 131).

Відповідачка ОСОБА_2 в судові
засідання по справі, які
призначались на 10.06.2014р., 08.09.2014р.,
07.10.2014р. та 30.10.2014р. не з'являлася, про
причини неявок в ці засідання
суд не сповіщала. В усі
перелічені судові засідання
відповідачка повідомлялася належним
чином, згідно вимог ст. 74-76 ЦПК України,
так в справі є особиста розписка
відповідачки на 10.06.2014р., повернутий
конверт на 08.09.2014р. з відміткою пошти
«за закінченням строку зберігання», та
2 оголошення у газеті «Вісті
Придніпров'я» на 07.10.2014р. та 30.10.2014р.
(а.с.№ 63,92-93,97,98,115,118).

В судовому засіданні 30.10.2014р. судом було
винесено ухвалу без виходу до нарадчої
кімнати про розгляд справи за
відсутності відповідачки та третьої
особи, та оголошено перерву до 05.11.2014р.
для допиту свідка з боку позивачки (а.с.
№ 121-122), саме в цьому судовому засіданні
і було винесено рішення суду.

Представник третьої особи -
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області в судові
засідання, які призначалися на 10.06.2014р.,
08.09.2014р., 07.10.2014р. та 30.10.2014р. не з'явився,
про дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявними в
матеріалах справи розписками (а.с. №
65, 88, 101, 116).

14.03.2014р., 06.05.2014р., 29.08.2014р., 23.09.2014р. та
27.10.2014р. до суду надійшли заяви
представника третьої особи - Тарасової
В.В., в яких вона просить розглядати
справу за відсутності їх представника
та винести рішення згідно норм чинного
законодавства (а.с. № 34, 52, 89, 102, 117).

За таких обставин суд вважає за
можливе розглядати дану справу за
відсутності відповідачки та третьої
особи - Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області на
підставі ст. 169 ЦПК України.

З урахуванням тих обставин, що із
заяв відповідачки від 07.04.2014р. та
12.05.2014р., написаних в суді власноруч (а.с.
№ 44, 54, 55) вбачається, що вона позовні
вимоги не визнає, суд вважає за
можливе винести по справі рішення
суду на загальних засадах ЦПК України,
оскільки думка відповідачки щодо
невизнання нею позовних вимог буде
врахована судом при винесенні рішення.

Суд, вислухавши позивачку, вивчивши
матеріали справи, допитавши свідка,
вважає, що в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 19.01.2009р., кв. АДРЕСА_1 належала на
праві спільної часткової власності по
? частині ОСОБА_3 (мати) та ОСОБА_2
(донька) (а.с. № 14, 15).

Згідно Акту про проведення
прилюдних торгів (аукціону) про
реалізацію арештованого майна від
10.10.2013р. ? частина квартири АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_2, була реалізована та
придбана ОСОБА_1, яка в подальшому,
14.10.2013р. отримала свідоцтво про право
власності на цю частину (а.с. № 5, 6, 7,
16-18).

Згідно довідок ОСББ
«Університетське» від 14.01.2014р. та
23.01.2014р. та відповіді
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Дніпропетровській
області від 13.02.2014р. ОСОБА_2 значиться і
на теперішній час зареєстрованою за
вищевказаною адресою (а.с. № 8, 19, 23).

На думку позивачки з втратою права
власності на ? частину спірної
квартири, власниця цієї квартири
також втратила і право користування
нею та підлягає зняттю з
реєстраційного обліку, проте суд не
находить підстав для задоволення
позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1
з підстав, передбачених ст. ст. 72, 116
ЖК України.

Суд вважає, що в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки
вона та її представник ОСОБА_5 (діє на
підставі довіреності від 03.03.2014р. - а.с.
№ 36) вибрали не той спосіб захисту
порушеного права власності, який
передбачено за законом для власника
житлового приміщення відносно
колишнього власника цього приміщення.

Так, відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Між тим, позовні вимоги в редакції від
27.01.2014р. та 17.06.2014р. (а.с. № 13, 86)
позивачкою заявлено без посилання на
ст. 391 ЦК України.

Так, не зважаючи на отримання ухвали
судді від 22.01.2014р. про залишення без
руху первісної позовної заяви ОСОБА_1,
в якій було запропоновано усунути
недоліки позовної заяви, 27.01.2014р. до
суду надійшла редакція позовних
вимог, в якій позивачка позовні
вимоги заявляла, ґрунтуючись на ст. ст.
316, 317 ЦК України та ст. ст. 72, 116 ЖК
України, при цьому вимог про виселення
відповідачки за неможливістю
сумісного проживання взагалі не
заявляла.

Крім того, при уточненні позовних
вимог, поза увагою позивачки та
юристів, що їй надавали правову
допомогу при складанні позову (а.с. №
10,13), залишився той факт, глава 2 ЖК
України, в якій знаходяться ст.ст. 71, 72
називається «Користування житловим
приміщенням в будинках державного і
громадського житлового фонду» , а також
те, що ? частина квартира № 39 є зараз
власністю позивачки, а раніше
перебувала у власності відповідачки, а
не держави, отже мова може йти тільки
про усунення перешкод власнику житла
від колишнього власника житла, який не
знявся з реєстраційного обліку, тощо
(а.с. № 14, 15, 16).

Таким чином, з урахуванням тих
обставин, що ? частина квартира
АДРЕСА_1 є власністю позивачки, а була
раніше власністю відповідачки, то
позовні вимоги повинні заявлятися на
підставі ст. 391 ЦК України.

З огляду на те, що судом прийнято
рішення про відмову в задоволені
позовних вимог з підстав того, що
позивачка вибрала невірний спосіб
захисту свого порушеного права (ст. ст.
15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України), суд
не дає правову оцінку тим обставинам,
що при розгляді справи було
встановлено, що відповідачці ОСОБА_2
останній рік чинилися певні перешкоди
у користуванні кв. АДРЕСА_1, як самою
позивачкою, так і консьєржками
під'їзду. Так, сама позивачка в судових
засіданнях по справі 30.10.2014р. та 05.11.2014р.
повідомила суду, що після придбання
10.10.2013р. з торгів ? частини кв.
АДРЕСА_1, вона змінила замки на вхідній
двері, речі відповідачки до
сьогоднішнього дня перебувають у
спірній квартирі, тільки вона їх
перенесла у кімнату, яку вважає
кімнатою померлої матері відповідачки
- ОСОБА_3 Позивачка також повідомила
суд, що їй відомо, що консьєржки
під'їзду, їх до речі 4 особи,
неодноразово не пускали відповідачку у
під'їзд буд. № 4а, де розташована
квартира № 39, в якій раніше мешкала
ОСОБА_2 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3,
оскільки відповідачка була нетвереза,
а також задля запобігання тому, щоб
відповідачка не «справляла нужду» у
ліфті та під'їзді.

Допитана 05.11.2014р., в якості свідка одна
з чотирьох консьєржок під'їзду -
ОСОБА_10, яка підписувала акти від
24.01.2014р. та 30.01.2014р. (а.с. № 109, 110, 129, 130),
також підтвердила, що після смерті
матері відповідачка стала випивати, її
знаходили нетверезою у під'їзді, а
також те, що електронного чіпу від
вхідної двері до під'їзду в неї
дійсно не було.

Правових оцінок цим показам свідка,
суд також не дає з тих же
вищезазначених підстав.

При винесенні судом рішення про
відмову в задоволенні позову, суд
натомість приймає до уваги, що
позивачка, будучи обізнаною в ході
розгляду цивільної справи про те, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері
відповідачки - ОСОБА_3 (а.с. № 69)
відкрилася спадщина на ? частину
спірної квартири, заведена спадкова
справа, з якої вбачається, що мати
відповідачки залишила заповіт на ім'я
ОСОБА_11 (а.с. № 74-80), між тим ніяких
клопотань стосовно цієї особи суду не
заявлено, незважаючи на ознайомлення з
цими документами представника
позивачки ОСОБА_5(а.с. № 82, 85).
Результатом ознайомлення з цими
документами стало тільки уточнення
позовних вимог від 17.06.2014р., яким зі
складу відповідачів виключено
померлу ОСОБА_3 (а.с. № 86).

Таким чином, в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа:
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття особи з
реєстраційного обліку слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат, з урахуванням відмови в
задоволенні позову, суд на підставі ст.
88 ЦПК України вважає за можливе не
відшкодовувати позивачці понесені при
подачі позову судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.15, 16, 316, 317 ЦК України, ст. ст. 72, 116 ЖК
України, ст. ст. 4, 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 (третя особа: Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття особи з
реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя:

Ткаченко Н.В.