У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова
від 08 серпня 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Креді
Агріколь Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 02 липня 2007 року
між банком та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 128/07-ф, згідно з
яким позивач надав відповідачу грошові
кошти у сумі 80 тис. дол. США строком до 30
червня 2017 року, під 12,8 % річних на
поліпшення житлових умов, а відповідач
зобов'язувався повернути кредит у
вказаний строк зі сплатою відсотків за
користування кредитом.

Відповідно до договору про внесення
змін та доповнень від 10 грудня 2009 року
№ 1 строк користування кредитом
продовжено до 01 серпня 2031 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 02 липня
2007 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк»
та ОСОБА_5 було укладено договори
поруки.

Позивач виконав належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором,
однак відповідачі взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконали, не повернули отримані кошти
та не сплатили нараховані відсотки.

Банк просив позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 08 серпня 2013 року позов
ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ПАТ «Креді
Агріколь Банк» 582 366 грн 54 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 3 441 грн судових витрат.

Виконання рішення суду розстрочено на
один рік у рівних частинах.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 17 грудня 2013 року
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 08 серпня 2013 року в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором змінено та
викладено в такій редакції: «стягнуто з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Креді Агріколь Банк» 72 589,57 дол. США
заборгованості за кредитним договором,
що еквівалентно 582 366 грн 54 коп.».

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким
стягнути солідарно з нього та ОСОБА_5 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 65 151,78
долари США.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Установлено, що 02 липня 2007 року між
банком та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 80 тис.
дол. США зі сплатою 12,8 % річних, термін
користування кредитом 120 місяців - до 30
червня 2017 року (а. с. 7‒?12, т. 1).

10 грудня 2009 року до вказаного договору
внесено зміни, якими продовжено строк
користування кредитом до 01 серпня 2031
року включно та встановлено строк
повернення позичальником кредиту
щомісячно в термін до 15 числа місяця
наступного за розрахунковим, згідно з
графіком погашення заборгованості за
кредитним договором (додаток № 1 до
цього договору) (а. с. 13‒?20, т. 1).

02 липня 2007 року між банком та ОСОБА_5
укладено договір поруки, відповідно до
якого поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за
зобов'язаннями позичальника, які
виникають із умов кредитного договору
від 02 липня 2007 року, в повному обсязі та
на умовах, обумовлених кредитним
договором (а. с. 29‒?30, т. 1).

04 липня 2007 року між банком та ОСОБА_5
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого кредитний договір
забезпечується іпотекою ‒? кватирою
АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на
праві власності (а. с. 31‒?34, т. 1).

Банк свої зобов'язання за вказаними
кредитними договорами виконав.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами своїх зобов'язань
утворилася заборгованість.

Про наявність заборгованості за
договором кредитор 23 листопада 2012 року
надіслав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як
іпотекодавцю вимогу про погашення
заборгованості, яка була ними отримана
03 грудня 2013 року, однак їх обов'язків за
договорами вони не виконали (а. с. 38 - 39,
т. 1).

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справи з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а відповідно ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Обгрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, ОСОБА_4 вказує про те, що він
погоджуються з наявністю в нього
заборгованості за вказаним кредитним
договором, однак не згоден із самою
сумою заборгованості, нарахованою
банком, ним надано свій розрахунок
заборгованості, однак судом взято до
уваги розрахунок наданий банком.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є
надзвичайно важливим при розгляді
справ, оскільки він гарантує, що
сторона, незалежно від рівня її фахової
підготовки та розуміння певних вимог
цивільного судочинства, матиме змогу
забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла, тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Однак перевіряючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вищенаведених норм закону не сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи та не роз'яснив ОСОБА_4
його право у разі незгоди з нарахованою
сумою заборгованості банком заявити
клопотання про призначення експертизи
з цього приводу.

Крім цього, оскільки виконання
договірних зобов'язань в іноземній
валюті не суперечить чинному
законодавству, то суд має право поряд
зі стягненням заборгованості в
іноземній валюті стягнути й проценти
за користування кредитом в іноземній
валюті, оскільки такий процент не є
фінансовою санкцією.

Разом із цим за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст.
533 ЦК України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» порядок виконання
договірних зобов'язань в іноземній
валюті не суперечить чинному
законодавству, тобто поряд зі
стягненням заборгованості в іноземній
валюті суд має право стягнути й
проценти за користування кредитом в
іноземній валюті, оскільки такий
процент не є фінансовою санкцією.

Однак вказані положення можуть бути
застосовані тільки при вирішенні
питання про стягнення основної
заборгованості за кредитом та
стягнення відсотків за користування
валютним кредитом, та не підлягають
застосуванню при вирішенні питання про
стягнення штрафних санкцій.

Апеляційним судом залишена поза увагою
валюта, в якій нараховані штрафні
санкції, оскільки відповідно до
матеріалів справи вони нараховувалися
в доларах США.

Також, слід зазначити про необхідність
для правильного вирішення справи
з'ясувати стан розгляду справи за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ПАТ «Креді
Агріколь Банк» про припинення поруки.

Ураховуючи, що судом не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
апеляційного суду законним та
обґрунтованим визнати не можна, тому
воно підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 17 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

О.В.
Попович