АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6064/14
Справа № 640/3536/14-ц
Головуючий І-ої інстанції: Божко В.В.
Категорія: право власності
Доповідач: Коростійова В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду
міста Харкова від 24 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на нежитлову будівлю, -

в с т а н о в и л а:

13 вересня 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду із вказаним позовом,
який уточнив 25 вересня 2013 року.

Просив визнати за ним право
власності на нежитлову будівлю
загальною площею 9,3 кв.м., основною - 8
кв.м. у літ. «А-1» (торгівельні
приміщення з торгівельно-сервісним
майданчиком), яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався
на те, що він придбав недобудовану
житлову будівлю площею 9,3 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1. Протягом
квітня-травня 2013 року за власні кошти
добудував її.

У травні 2013 року будівництво було
завершено у повному обсязі і
товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) видало на
неї технічний паспорт.

Згідно технічного висновку
фізичної особи-підприємця (далі - ФОП)
ОСОБА_4 від 10 липня 2013 року нежитлове
приміщення відповідає вимогам
архітектурно-будівельних, екологічних,
санітарно-гігієнічних, протипожежних і
інших діючих норм і правил та
забезпечує безпечну її експлуатацію.

Посилаючись на вказані обставини
та ст.ст. 331, 375, 376 ЦК України, просив
позов задовольнити.

Відповідач - Харківська міська
рада свого представника до суду не
направила.

Прокурор Київського району міста
Харкова, який вступив у справу в
інтересах Харківської міської ради,
проти позову заперечував, посилаючись
на його безпідставність.

Третя особа - Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області свого
представника до суду не направила,
надала відзив, в якому зазначила, що
підстав для задоволення позову не
вбачає, оскільки позивач не дотримався
встановленого законом порядку
введення нежитлових будівель в
експлуатацію.

Рішенням Київського районного
суду міста Харкова від 24 липня 2014 року
ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити. При цьому
посилається на: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржили,
письмових заперечень на апеляційну
скаргу не подали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України - у
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірна нежитлова будівля добудована
самочинно, позивач не дотримався
встановленого законом порядку
введення нежитлових будівель в
експлуатацію.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи і вимогам закону, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 придбав
недобудовану нежитлову будівлю площею
9,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 і, як
стверджує позивач, протягом квітня,
травня 2013 року самочинно, без належного
дозволу, добудував її за власні кошти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК
України право власності на нову річ,
яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. п. 4, 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
цивільного кодексу України» під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

При розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
відповідно до статті 26 Закону України
«Про основи містобудування» № 2780-XII від
16 листопада 1992 року спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Доказів того, що ОСОБА_3 звертався
до Харківської міської ради з заявою
про надання йому у власність або
користування земельної ділянки і до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про прийняття в
експлуатацію добудованого нежитлового
приміщення, матеріали справи не
містять.

Оскільки ОСОБА_3 не реалізував
своє право на отримання земельної
ділянки і введення в експлуатацію
добудованого нежитлового приміщення
шляхом звернення до компетентних
органів, його право не можна визнати
порушеним.

Безпідставним є і посилання на
технічний висновок ФОП ОСОБА_4 від 10
липня 2013 року.

Згідно Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №461 органом, який
здійснює прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, є
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
які на підставі акту готовності об'єкта
до експлуатації видають відповідний
сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у
видачі сертифікату може бути оскаржено
до суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектній документації будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Із письмового відзиву на позов
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області вбачається, що
ОСОБА_3 з заявою про введення
добудованого нежитлового приміщення в
експлуатацію не звертався.

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо у прийнятті такого
об'єкта в експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

З огляду на це, суд першої
інстанції підставно відмовив ОСОБА_3 у
позові.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливее рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1
ст.307, ст.ст.308, 313, п. 1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду
міста Харкова від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: