АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9763/2014
Головуючий у 1 інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу
Дарницького районного суду м. Києва від
28 квітня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має
юридичне значення, зацікавлена особа:
ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року заяву ОСОБА_1
про встановлення факту, що має юридичне
значення, було повернуто заявнику для
подання до належного суду.

17 червня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказану ухвалу, у якій,
посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального
права, просив її скасувати та
постановити нову ухвалу, якою відкрити
провадження у справі за заявою ОСОБА_1
про встановлення факту, що має юридичне
значення. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказав, що ОСОБА_1
звернувся до суду із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, в порядку окремого
провадження. Згідно п. 1 ст. 257 ЦПК
України такі заяви розглядаються судом
за місцем проживання заявника, а тому у
суду першої інстанції не було правових
підстав для застосування ч. 1 ст. 114 ЦПК
України при вирішення питання про
відкриття провадження.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася,
була належним чином повідомлена про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за її
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника заявника,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

23 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою, у якій просив
встановити факт належності йому на
праві особистої приватної власності
квартири АДРЕСА_1.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції керувався ч. 1 ст.
114, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України та виходив з
того, що заяву належить повернути для
подання до належного суду за
місцезнаходженням нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення (п. 5
ч. 2 ст. 234 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява
фізичної особи про встановлення факту,
що має юридичне значення, подається до
суду за місцем її проживання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, в порядку окремого
провадження, а тому підсудність
зазначеної заяви визначається за
правилами ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

За відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві
ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_2, що територіально відноситься
до Дарницького району м. Києва.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, помилково застосував
при вирішенні питання про відкриття
провадження у справі ч. 1 ст. 114 ЦПК
України, що встановлює виключну
підсудність справ за позовами, що
виникають з приводу нерухомого майна, а
тому дійшов до невірного висновку про
те, що заява ОСОБА_1 не підсудна
Дарницькому районному суду м. Києва.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду скарги на
ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, ухвала
Дарницького районного суду м. Києва від
28 квітня 2014 року не може вважатися
такою, що постановлена з додержанням
вимог закону, а тому підлягає
скасуванню з переданням питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року - скасувати
та передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді