У х в а л а

ІМенем УКраїни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення
на заставлене майно, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі
Лізинг» звернулося до суду з указаним
позовом. Зазначало, що 5 серпня 2011 року
між ним та приватним підприємством
«Альваір Буд» було укладено договір
фінансового лізингу № 110805-13/ФЛ-Ю-І,
відповідно до умов якого позивач на
підставі акта приймання передачі
передав ПП «Альвіар Буд» у платне
користування на умовах фінансового
лізингу майно, зазначене в
спеціалізації до договору лізингу, а ПП
«Альваір Буд» прийняв його та
зобов'язався своєчасно сплачувати
періодичні лізингові платежі та нести
інші обов'язки, передбачені його
умовами. ПП «Альваір» умови договору
лізингу належним чином не виконувало, в
зв'язку з чим позивач звернувся до
Господарського суду м. Києва із позовом
до нього. На даний час у ПП «Альвіар»
перед позивачем за договором лізингу
існує прострочена заборгованість у
загальному розмірі 350 564 грн 31 коп. З
метою забезпечення вимог за договором
лізингу між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір застави майна № 120117-2/3
від 26 січня 2012 року, згідно якого
відповідачем було заставлено майно:
вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер шасі
(кузова, рамки) VIN НОМЕР_1 державний
реєстраційний номер - НОМЕР_2, 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 22 липня 2010 року,
загальною вартістю 120000 грн.
Посилаючись на наведене, просило
задовольнити позов.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 26 листопада
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 5 березня 2014 року, позов задоволено.
У рахунок погашення заборгованості по
договору фінансового лізингу
№ 110805-13/ФЛ-Ю-І від 5 серпня
2011 року в сумі 350 564 грн 31 коп. звернуто
стягнення на предмет застави -
вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер шасі
(кузова, рами) VIN НОМЕР_1, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид, що
належить ОСОБА_4, у спосіб, передбачений
ст. 25 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», - шляхом проведення
публічних торгів з реалізації
заставленого майна. Вирішено питання
про стягнення судового збору.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржувані рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що застава зберігає силу і у
випадку переходу заставленого майна у
власність іншої особи.

Проте повністю з таким висновком судів
погодитися не можна.

Судами встановлено, що 5 серпня 2011 року
між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та приватним
підприємством «Альваір Буд» було
укладено договір фінансового лізингу
№110805-13/ФЛ- Ю-І.

ПП «Альвіар Буд» умови договору
лізингу належним чином не виконувало у
зв'язку з чим виникла прострочена
заборгованість у розмірі 350 564 грн 31 коп.

На забезпечення виконання зобов'язання
за договором фінансового лізингу між
ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та ОСОБА_3 було
укладено договір застави майна № 120117-2/3
від 26 січня 2012 року.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору
застави з метою забезпечення вимог
позивача, які виникають з договору
лізингу, укладеного між ТОВ «ВіЕйБі
Лізинг» та ПП «Альвіар», ОСОБА_3
заставляє на умовах застави майно, а
саме: вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер
шасі (кузова, рамки) VIN НОМЕР_1, державний
реєстраційний номер - НОМЕР_2, 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 22 липня 2010 року,
загальною вартістю 120 000 грн.

Право власності ОСОБА_3 на вищевказане
майно підтверджувалось свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, виданим Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області.

24 квітня 2012 року ОСОБА_3 реалізував
заставлене майно ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою-рахунком
серії ДПІ № 574630, виданою ТОВ
«Авто-Пауер» та матеріалами
Вишгородського РЕВ при УДАІ ГУМВС
України в Київській області про зняття
з обліку автомобіля за заявою ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» законодавчі та
інші нормативно-правові акти, прийняті
до набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Вказаний
Закон набув чинності з 1 січня 2004 року, в
той час, як Закон України «Про заставу»
введений в дію з 11 листопада 1992 року.
Отже, Закон України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» є спеціальним законом з
питань правового режиму регулювання
обтяжень рухомого майна. Положення
Закону України «Про заставу»
застосовуються лише в частині, що не
суперечать йому.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», обтяження
рухомого майна реєструється в
Державному реєстрі в порядку,
встановленому цим Законом.

Державна реєстрація обтяжень рухомого
майна проводиться з метою забезпечення
виконання зобов'язань і захисту прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна та надання в інтересах
цих осіб інформації про наявність чи
відсутність обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та
час внесення відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Як вбачається з витягу про реєстрацію в
державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, який долучено до справи, застава
спірного автомобіля за договором
застави № 120117-2/3 зареєстрована в
реєстрі 16 травня 2012 року. Водночас,
автомобіль, який був предметом застави,
відчужений (проданий) заставодавцем
ОСОБА_4 24 квітня 2012 року.

Доказів про те, що ОСОБА_4 знав чи міг
знати на момент купівлі спірного
автомобіля про наявність договору
застави та про правовідносини, які
існують між позивачем та ОСОБА_3, не
подано.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що у
разі відчуження рухомого майна
боржником, який не мав права його
відчужувати, особа, що придбала це
майно за відплатним договором,
вважається його добросовісним
набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за
умови відсутності в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна відомостей про
обтяження цього рухомого майна.
Добросовісний набувач набуває право
власності на таке рухоме майно без
обтяжень.

Статтею 12 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

Таким чином, неправильно визначившись
із характером спірних правовідносин та
нормою права, яка підлягає
застосуванню, суди вирішуючи спір та
звертаючи стягнення на предмет
застави, вказаних норм права не
врахували, не звернули уваги, що на
момент продажу спірного автомобіля
відомості про обтяження предмета
застави не були внесені до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна, тому
ОСОБА_4 придбав вантажний самоскид SCANIA
114.340 без будь-яких обтяжень.

Такі порушення судами норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) та неправильне застосування
норм матеріального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому ухвалені
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 5 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін С.О. Карпенко
М.І. Наумчук О.В.
Ступак