АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/79613892/20
Головуючий у 1 інстанції - Лісовська О.В.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до П'ятнадцятої київської
державної нотаріальної контори про
скасування постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії та
зобов'язання вчинити нотаріальну дію,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому просила визнати
незаконною та скасувати постанову
державного нотаріуса П'ятнадцятої
київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 за вихідним № 2271 від 11
липня 2014 року від про відмову у видачі
ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину
на спадкове майно за померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6; зобов'язати
П'ятнадцяту київську державну
нотаріальну контору видати ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину на
спадкове майно, а саме: на квартиру
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішити питання
судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те,
що нотаріус безпідставно відмовив у
видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право
власності на квартиру після її
померлого чоловіка, оскільки довідка
ЖБК «Маяк-6» № 839 від 16 січня 1994 року не є
правовстановлюючим документом.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 02 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу та посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, що відповідно до ч.1 ст.15
Закону України «Про власність» у
редакції чинній станом на 10 березня 1994
року, член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно. Отже, чинний на
той час закон не передбачав існування
будь-якого правовстановлюючого
документа в якому б було відображено
перехід права власності на квартиру
від житлово-будівельного кооперативу
до фізичної особи-члену кооперативу,
який в повному обсязі сплатив пайові
внески.

Крім того, за своєю правовою природою
така довідка ЖБК не є
правовстановлюючим документом на
квартиру, а є лише документом, що
підтверджує факт сплати пайових
внесків членом кооперативу.

Зазначив, що померлий ОСОБА_6
зареєстрував за собою право власності
на квартиру, у зв'язку із чим отримав
реєстраційне посвідчення від 10 березня
1994 року № 748/32771, видане Київським МБТІ.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з вищевказаних
підстав.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав суду письмові заперечення,
в яких просив відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з його недоведеності та
необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6. з 22 квітня 1962 року.

02 листопада 2010 року ОСОБА_6 був
складений заповіт на ім'я ОСОБА_2
відповідно до якого ОСОБА_6 заповів
належну йому на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с.
11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

На день відкриття спадщини позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 та постійно проживала з
померлим у вищевказаній квартирі.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Позивач вважається такою, що прийняла
спадщину після померлого ОСОБА_6
відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України

Згідно із ст.1297 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Позивач відповідно до вимог діючого
законодавства звернулася до
П'ятнадцятої київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Постановою П'ятнадцятої київської
державної нотаріальної контори
державного нотаріуса ОСОБА_4 від 11
липня 2014 року за вихідним № 2271 позивачу
було відмовлено у видачі свідоцтва про
спадщину за законом на спадкове майно
через відсутність правовстановлюючих
документів на майно (а.с. 18).

Як вбачається з матеріалів матеріалів
справи, спадковим майном є квартира
АДРЕСА_1, що знаходиться у будинку ОСББ
«Маяк-6».

10 березня 1994 році право власності
ОСОБА_6 на вказану квартиру було
зареєстровано у Київському міському
БТІ, що підтверджується реєстраційним
посвідченням (а.с.7-10).

Як вбачається з реєстраційного
посвідчення та довідки Київського
міського БТІ від 03 жовтня 2013 року
підставою для реєстрації права
власності ОСОБА_6 на вказану квартиру
була довідка ЖБК «Маяк-6» № 839 від 16
січня 1994 року.

Відповідно до п.1 ст.69 Закону України
«Про нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом перевіряє факт смерті
спадкодавця, наявність заповіту, час і
місце відкриття, склад спадкового
майна.

Згідно з п.4.15 глави 10 розділу II Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України видача свідоцтва на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.

Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено,
що право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач не надала нотаріусу довідку
ЖБК «Маяк-6» № 839 від 16 січня 1994 року, яка
була підставою для реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п.4.18 глави 10 розділу II Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації, нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутністю у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Статтею 49 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що в разі
неподання документів, необхідних для
вчинення нотаріальної дії, нотаріус
відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином колегія суддів вважає, що
відповідач правомірно виніс постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог.

Твердження апелянта про те, що
реєстраційне посвідчення є єдиним
правовстановлюючим документом на
квартиру АДРЕСА_1, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки
реєстраційне посвідчення - це
підтвердження внесення відповідного
запису до спеціального реєстру
(реєстрової книги) у зв'язку з
виникненням, переходом або припиненням
права власності на нерухоме майно (а
також на земельну ділянку) і відповідно
до Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
затвердженої міністерством
комунального господарства Української
РСР від 31 січня 1966 року, яка була чинною
на час проведення реєстрації права
власності спірної квартири в 1994 році,
реєстраційне посвідчення не є
правовстановлюючим документом (на
квартиру), а є лише невід'ємною частиною
правовстановлюючого документу, якщо на
документі про право власності на
нерухоме майно не має місця для
реєстраційного напису.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді апелянт не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 02 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді