АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7002/14
Справа № 2033/8854/12
Категорія:право власності
Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 07 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про
визначення розміру частки, виділу
частки в натурі, стягнення грошової
компенсації та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи : ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про визначення розміру частки,
стягнення грошової компенсації,
стягнення заборгованості, передання
частки у власність,-

ВСТАНОВИЛА:

12 листопада 2012 року ОСОБА_6
звернувся у суд з позовом в якому, з
урахуванням уточнень позовних вимог
та посилаючись на вимоги ст. ст. 317, 370,
364 ЦК України просив визначити його
частку в розмірі 1/4 частини в квартирі
АДРЕСА_1 та виділити йому цю частку в
натурі, а в разі неможливості - стягнути
солідарно з відповідачів солідарно та
його корить грошову компенсацію його
частки в розмірі 115875, 00 грн., з
одночасним переведенням цієї частки у
спільну сумісну власність
відповідачів та стягнути з
відповідачів на його користь судові
витрати у справі, а саме витрати по
сплаті судового збору та оплату за
послуги експерта.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
йому , а також відповідачам ОСОБА_3,
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, яка є дочкою померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 та після її смерті
прийняла спадщину, вказана квартира
належить на праві спільної сумісної
власності.

Позивач зазначає, що він
зареєстрований та проживає в АДРЕСА_8.
Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_7
зареєстровані в спірній квартирі,
однак фактично проживають в м.Київі та
в спірній квартирі проживає ОСОБА_4 .

Як на підставу своїх вимог позивач
зазначає що звернувся до відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з письмовою вимогою ,
що як співвласник спірної квартири
бажає її використовувати для
проживання своїх родичів, у зв»язку з
чим просив визначити порядок
користування спірною квартирою, однак
відповіді від них не отримав , у зв»язку
з чим звернувся у суд з позовом про
усунення перешкод в користуванні та
визначення порядку користування
приміщеннями у квартирі та цей позов
знаходиться на розгляді в суді , а
відповідачі, заперечуючи проти такого
позову, посилаючись на те, що до
визначення розміру його частки у праві
власності на спірну квартиру є
неможливим встановлення порядку
користування нею.

Як на підставу стягнення з
відповідачів компенсації його частки в
спірній квартирі позивач посилався на
те, що виділ його частки в натурі в
зазначеній квартирі є неможливим ( т.1
а.с.1-2, 51-52, 107).

18 жовтня 2013 року ОСОБА_6 збільшив
позовні вимоги та збільшити вартість
компенсації його частки в спільній
сумісній власності до 130 665, 75 грн. ( т.2
а.с.41-42).

20 травня 2013 року ОСОБА_4
звернулась у суд з зустрічним позовом ,
в якому, з урахуванням його
неодноразових уточнень, в їх редакції
від 25 грудня 2013 року, просила визначити
ОСОБА_6 частку у спільній сумісній
власності на спірну квартиру у розмірі
1/15 ( 6,7%) та встановити суму,що підлягає
компенсації ОСОБА_6 за вказану частку,
виходячи з визначеної у звіті з
незалежної оцінки нерухомого майна в
сумі 31054, 50 грн.

Визначити загальний розмір
заборгованості ОСОБА_6 перед нею по
утриманню спірної квартири з 1995 року по
грудень 2013 року в розмірі 100 252,09 грн.,
яка підлягає компенсації їй за
утримання частки майна у спільній
сумісній власності що належить ОСОБА_6
та членам його родини. Зменшити суму, що
підлягає компенсації ОСОБА_6 за частку
у спільній сумісній власності на
квартиру на 100252,09 грн. Встановити
розмір надлишку між заборгованістю
ОСОБА_6 перед нею по утриманню спірного
майна, який відповідає різниці між
вартістю частки ОСОБА_6 та загальною
сумою боргу в розмірі 100 252, 09 грн. та
стягнути на її користь суму коштів яка
складає надлишок заборгованості та у
разі, якщо судом буде встановлено, що
загальна сума заборгованості по
утриманню спірного майна ОСОБА_6 перед
нею перевищує вартість частки ОСОБА_6 у
спільній сумісній власності на
вказану квартиру. Передати частку у
праві спільної сумісної власності на
вказану квартиру, що належить ОСОБА_6
передати у спільну сумісну власність
їй та ОСОБА_3, ОСОБА_7

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
вона є єдиною спадкоємицею померлої
ОСОБА_8 та прийнявши спадщину після
померлої матері, свідоцтво про право
власності на спадкове майно не
отримала. Позивач за зустрічним
позовом зазначає, що право на
проживання та право власності на
спірну квартиру у сторін виникло
внаслідок обміну двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2 площею 46, 7 кв. метрів
та в якій були зареєстровані ОСОБА_8,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , на спірну квартиру
загальною площею 77,5 кв.м. Позивач за
зустрічним позовом зазначає, що у
квартирі АДРЕСА_3 до обміну ОСОБА_8,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , належала по 15,57 кв.м.
та що обидві квартири на час їх обміну
належали до державного житлового фонду
і їх обмін відбувся між ОСОБА_8 як
основним наймачем вказаної квартири та
ОСОБА_10 як основним наймачем спірної
квартири та в результаті обміну
квартир загальна площа була збільшена
на 30,7 кв.м.

Як на підставу визначення ОСОБА_6
115 частки спірної квартири та
компенсації її вартості в сумі 31054,50
грн. позивач за зустрічним позовом
зазначає, що ОСОБА_6 ніколи не був
зареєстрований в АДРЕСА_2, а з 27.01.1981
року був зареєстрований в АДРЕСА_9 та
рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 10.04.1992 року - був
вселений до квартири за адресою
АДРЕСА_4, а у спірну квартиру був
вселений як чоловік ОСОБА_3 , тому не
може претендувати на частину майна, яка
належала його дружині до шлюбу та їх
сину ОСОБА_7 по 15,57 кв.м. кожному та
входила до складу обмінюваною
двохкімнатної квартири.

Позивач за зустрічним позовом
зазначає, що за її розрахунками ОСОБА_6
та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності подружжя належить 10,27 кв.м. (
по 5,14 кв.м. кожному) внаслідок
збільшення площі спірної квартири в
результаті її обміну у 1993 році під час
перебування їх у шлюбі.

Позивач за зустрічним позовом
також зазначає, що ОСОБА_6 ніколи не
сплачував кошти на утримання спірної
квартири та всі ці витрати здійснювала
ОСОБА_8 з 1993 року до дня смерті, а з 2004
року такі витрати несла вона, як її
спадкоємиця та борг ОСОБА_6 на
утримання спірної квартири за вказаний
період часу складає 100 252,09 грн. ( т.1
а.с.196-199, т.2 а.с.183-189).

Ухвалою суду від 01 листопада 2013
року було відкрито провадження за
вказаним позовом ОСОБА_4 та вказаний
позов було об»єднано в одне
провадження з позовом ОСОБА_6 ( т.2 а.с.115).

В запереченнях на зустрічний
позов представник ОСОБА_6 просив
застосувати до вимог ОСОБА_4 щодо
стягнення коштів на утримання майна, з
урахуванням інфляційних втрат та трьох
відсотків річних за період з 1995 року по
2010 рік строку позовної давності ( т.2
а.с.215-217).

В судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_6 та його представник
підтримали первісний позов та просили
його задовольнити та не визнали
зустрічний позов ОСОБА_4, просили до її
позовних вимог про стягнення
заборгованості за утримання спірної
квартири застосувати строк позовної
давності.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник ОСОБА_4 ,позовні
вимоги позивача за первісним позовом
визнала частково, в розмірі115 частки
спірної квартири та підтримала позовні
вимоги ОСОБА_4 з зазначених в позові
підстав і просила їх задовольнити.

ОСОБА_3, яка діє як в своїх
інтересах так і представляючи інтереси
ОСОБА_7 первісний позов ОСОБА_6 визнала
частково в розмірі 115 частки спірної
квартири та просила задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_4 з зазначених
нею підстав.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 07 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені
частково. Суд визначив його частку в
зазначеній квартирі в розмірі 14
частини. Суд стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
спадкоємця померлої ОСОБА_8 у
солідарному порядку на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію вартості ? частини
спірної квартири в розмірі 115 875 ,00 грн.
Суд визнав, що після виконання судового
рішення в частині стягнення грошової
компенсації підлягає припиненню право
спільної часткової власності ОСОБА_6 на
14 частину вказаної квартири та
підлягає визнанню права спільної
сумісної власності на 14 частину
квартири за ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
спадкоємцем померлої ОСОБА_8. Суд
стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та спадкоємця
померлої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1158,75 грн. витрати по проведенню
експертизи в розмірі 2142,00 грн., а всього
3300,75 грн. в рівних частках по 1100, 25 грн. з
кожного.

Суд задовольнив частково позовні
вимоги ОСОБА_4 та стягнув з ОСОБА_6 на її
користь 3594 грн.64 коп. в порядку регресу.
Суд відмовив ОСОБА_4 в задоволенні
іншої частини позовних вимог ( т.2
а.с.238-241).

Ухвалою Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 10 лютого 2014 року суд
виправив допущену у тексті вступної та
резолютивної частини рішення описку
та зазначив третій абзац резолютивної
частини рішення в такій редакції:
стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та спадкоємця
померлої ОСОБА_8 у солідарному порядку
на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості
14 частини спірної квартири у розмірі 115
875,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким встановити
частку ОСОБА_6 у спільній сумісній
власності спірної квартири в розмірі
113/100 її частини та вартість такої
частки на підставі звіту з незалежної
оцінки нерухомого майна від 12.12.2012 року
у розмірі 52 325 грн. та стягнути з ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 на його користь
компенсацію у розмірі 52325 грн.,
визначивши порядок сплати такої
компенсації та залишити його частку у
спільній сумісній власності ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам,порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права , а
також зазначає, що при ухваленні
рішення суд безпідставно визначив, що
вона та син проживають у м.Києві та не
встановив, чи може ОСОБА_7, який є
інвалідом дитинства одноразово
сплатити позивачу за первісним позовом
39723, 58 грн..

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4- ОСОБА_5, просить скасувати
вказане рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове рішення по суті
заявлених позовних вимог та
задовольнити в повному обсязі позовні
вимоги ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам. Наводить ті ж доводи, що і в
суді першої інстанції, а також
зазначає, що суд невірно визначив
процесуальний статус ОСОБА_4, оскільки
вона зверталась у суд як третя особа з
самостійними вимогами, а не з
зустрічним позовом та не врахував, що
поділ майна, виділ частки можливий лише
за наявності права власності на частку,
яке повинно бути зареєстровано у
відповідності до чинного
законодавства. Також зазначає на
необґрунтоване застосування до
позовних вимог ОСОБА_4 щодо
відшкодування вартості утримання
спірного майна строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити рішення суду від 07.02.2014 року та
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь грошову компенсацію
вартості 14 частини спірної квартири у
розмірі 130665,75 грн. та збільшити розмір
стягнутих з відповідачів на його
користь судових витрат до 1541 грн. 55 коп.
з кожного.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду обставинам справи та наявним у
справі доказам в частині розміру
визначеної судом компенсації 14
частини спірної квартири та
відшкодування відповідачами йому
судових витрат у справі та зазначає, що
18 жовтня 2013 року ним були збільшені
позовні вимоги, а також зазначає, що суд
при вирішення питання щодо стягнення з
відповідачів судових витрат, не
врахував витрати по сплаті ним
вартості оцінки спірної квартири в
сумі 1176, 00 грн. та неповністю врахував
його витрати по сплаті судового збору,
який складає 1306,00 грн.

ОСОБА_6 також була подана
апеляційна скарга і на ухвалу
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 10.02.2014 року.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 21 березня 2014
року апеляційні скарги ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6
були задоволені частково. Рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 07 лютого 2014 року в частині
визначення частки ОСОБА_6 у праві
власності на спірну квартиру в розмірі
14 частини залишено без змін. В іншій
частині це ж рішення в частині
задоволення позовних вимог та відмови
у задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 ( абз. 3-8 резолютивної
частини) скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 10 лютого 2014 року відхилено та
ухвалу суду залишено без змін (т.3
а.с.86-91).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2014 року,
касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3
задоволені частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 21 березня 2014
року в частині вирішення вимог ОСОБА_6
про виділ частки в натурі, стягнення
грошової компенсації та вирішення
позову ОСОБА_4 скасовано та в цій
частині справу передано на новий
розгляд до цього ж суду. В іншій частині
рішення апеляційного суду Харківської
області від 21 березня 2014 року залишено
без змін .

Підставою для скасування рішення
апеляційного суду в частині вирішення
вимог ОСОБА_6 про виділ частки в натурі,
стягнення грошової компенсації
слугувало помилковим висновком
апеляційного суду щодо неможливості
вирішити позовні вимоги про виділ та
стягнення грошової компенсації до
визначення частки у праві спільної
часткової власності на спірну квартиру
та не врахування судом апеляційної
інстанції, що ОСОБА_6 одночасно
заявлені вимоги про визначення частки
у спільній частковій власності і
стягнення грошової компенсації.
Підставою для скасування рішення
апеляційного суду щодо вирішення
позову ОСОБА_4 слугувало те, що рішення
апеляційного суду не містить мотивів
скасування рішення суду першої
інстанції в частині позову ОСОБА_4

Залишаючи без змін рішення
апеляційного суду від 21 березня 2014 року
, яким залишення без змін рішення суду
першої інстанції від 07 лютого 2014 року ,
щодо визначення ОСОБА_6 частки спірної
квартири в розмірі 1/4 її частини Вищий
спеціалізований суд України виходив з
обґрунтованого висновку судів про те,
що спірна квартира була передана у
власність усіх зареєстрованих в ній
осіб у результаті приватизації та
рівності часток. ( т.3 а.с.170- 172).

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з»явились,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційні
скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, в особі
представника ОСОБА_5, ОСОБА_6
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_6 . та визначення його частки в
зазначеній квартирі в розмірі 14
частини, залишеного без змін, рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 21 березня 2014 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від 17
липня 2014 року набрало законної сили та
в цій частині апеляційні та касаційні
скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4, в особі
представника ОСОБА_5, залишені без
задоволення.

За таких обставин законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в цій частині повторно судом
апеляційної інстанції не
перевіряється.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 на
ухвалу суду від 10 лютого 2014 року
розглянута апеляційним судом та
судовим рішенням від 21 березня 2014 року ,
вказана ухвала була залишена без змін.

В цій частині рішення
апеляційного суду Харківської області
від 21 березня 2014 року залишено без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2014 року,
а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 на
ухвалу суду від 10 лютого 2014 року не
підлягає її повторному розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6 частково та стягуючи з ОСОБА_3,
ОСОБА_6 та спадкоємця померлої ОСОБА_8 у
солідарному порядку на його користь
грошову компенсацію1/4 частини вартості
спірної квартири в розмірі 115 875,00 грн., а
також визнаючи, що після виконання
судового рішення в частині стягнення
грошової компенсації підлягає
припиненню право спільної часткової
власності ОСОБА_6 на 14 частину вказаної
квартири та підлягає визнанню право
спільної сумісної власності на 14
частину квартири за ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
спадкоємцем померлої ОСОБА_8, суд
першої інстанції виходив з наявності
такого права у ОСОБА_6 у відповідності
до вимог ч.2 ст. 364 ЦК України.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами що співвласниками
квартири квартирі АДРЕСА_1 є ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 та після її смерті ОСОБА_4,
яка є дочкою померлої прийняла
спадщину, звернувшись 16 березня 2005 року
з заявою до Дванадцятої Харківської
державної нотаріальної контори , однак
свідоцтво про право на спадщину їй не
видавалось.

Вказані обставини
підтверджуються копією свідоцтва про
право власності на вказану квартиру
від 23.03.1999 року № 8-99-164921, копією
свідоцтва про смерть ОСОБА_8,
повідомленнями Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори (т.1, а.с.4, 39, 46, 55).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкодавцю з
часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України ,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов»язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

При цьому, в ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
визначено, що нотаріус проводить
державну реєстрацію права власності у
разі вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном.

Державна реєстрація прав
нотаріусом здійснюється одночасно з
вчиненням нотаріальної дії ( ч.9 ст.15
вказаного Закону України).

Нотаріус є спеціальним суб»єктом
, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно ( ст. 46-1 Закону України
«Про нотаріат»).

В п.6 роз'яснень, які містяться в
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
зазначено, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(ч.5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом
із тим суди повинні розмежовувати
право на спадщину як майнове право (
об»єкт спадкування) та виникнення
права власності на спадкове майно як
об»єкт нерухомого майна.

Вказані обставини справи та
вимоги норм матеріального права
свідчать про те, що ОСОБА_4, не отримавши
свідоцтва про право на спадщину на
вказане вище нерухоме спадкове майно ,
при отриманні якого нотаріус здійснює
державну реєстрацію речового права
власності, не набула права спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
разом з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та право
спільної часткової власності разом з
ОСОБА_6, якому за рішення суду визначена
належність права власності на 14
частину вказаної квартири.

Відповідно до частин першої,
другої статті 364 ЦК України, кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

За змістом вказана норма ЦК
пов»язує право як на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій , так і на одержання
співвласником від інших співвласників
грошової компенсації вартості його
частки, в разі неможливості такого
виділу в натурі, з набуттям такого
права власності всіма співвласниками
майна.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами , що виділ в натурі 1 /4
частини вказаної квартири позивачу за
первісним позовом, є неможливим , що
підтверджується висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 1537
від 19.04.2013 року ( т.1 а.с. 180-182).

Оскільки ж співвласник
зазначеної квартири ОСОБА_8 померла та
її спадкоємець ОСОБА_4, отримавши право
на спадщину, не набула права власності
на вказане спадкове нерухоме майно,
тобто не набула статусу співвласника
спірної квартири, а право
співвласника ОСОБА_6 на отримання
грошової компенсації вартості 1/4
частини вказаного нерухомого майна
виникає у зв»язку з неможливості
виділити таку частку в натурі тільки
за наявності права власності всіх її
співвласників , то у позивача за
первісним позовом такого права не
виникло та виникне таке право тільки
після набуття ОСОБА_4 права власності
на вказане нерухоме спадкове майно , а
також в разі якщо реалізація цього
права не порушить прав інших осіб, які
не мають змоги сплатити співвласнику
грошову компенсацію вартості його
частки, про що зазначено в Постанові
Верховного Суду України від 19.02.2014 року
по справі № 6-14 ц

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи та вимоги норм
матеріального права уваги не звернув
та прийшов до помилкового висновку про
наявність у ОСОБА_6 права на отримання
компенсації вартості належної йому 1/4
частини спірної квартири.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалено судом першої інстанції з
порушенням вказаних норм
матеріального права, при
невідповідності висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України), з ухваленням в цій частині
нового рішення, про відмову ОСОБА_6 в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, з зазначених вище підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи
ОСОБА_6 ніс судові витрати, пов»язані зі
сплатою судового збору в сумі 1578,62 грн.
(т.1 а.с. 3, 106, т.2 а.с.44) та витрати,
пов»язані з проведенням судових
будівельно - технічних експертиз в сумі
1176,0 грн. (т.1 а.с.179) та 2142, 0 грн. ( т.2 а.с.15).

Оскільки позовні вимоги позивача
задоволені частково та з урахуванням
того , що вартість 1/4 частини спірної
квартири складає 130665,75 грн.(т.2 а.с.16-23), з
відповідачів на користь позивача за
первісним позовом підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору в сумі 1306, 65 грн. (ст.4 ЗУ «Про
судовий збір») та витрати по сплаті
судової будівельно - технічної
експертизи №4884 від 03.09.2013 року, якою
визначена вартість спірної квартири в
сумі 2142, 0 грн. ( т.2 а.с.16-23) та у з»язку з
тим, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині
виділу в натурі та стягнення грошової
компенсації вартості 1/ 4 частини
зазначеної квартири задоволенню не
підлягають , не підлягають
відшкодуванню витрати по сплаті
судової будівельно - технічної
експертизи № 157 від 19.04.2013 року, якою
встановлена неможливість виділення в
натурі 1/4 частини спірної квартири.

При цьому відповідач ОСОБА_7 є
інвалідом третьої групи з дитинства (
т.1 а.с.43), у зв»язку з чим від
відшкодування таких судових витрат не
звільняється ( ст. 5 Закону України «Про
судовий збір»).

Крім цього при стягненні таких
судових витрат у справі зі спадкоємця
померлої ОСОБА_8 та не визначивши особу
такого спадкоємця, суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що її
спадкоємцем є відповідач ОСОБА_4, яка
прийняла спадщину та у відповідності
до вимог ст. 1216 ЦК України , ч. 5 ст. 1268 ЦК
України , до неї перейшли майнові права
та обов»язки спадкодавця , у зв»язку з
чим саме вона , як відповідач за
первісним позовом повинна
відшкодовувати позивачу понесені ним
судові витрати у справі пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене рішення суду
в частині розподілу судових витрат
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалене судом першої інстанції з
порушенням вказаних норм
матеріального та процесуального права
( п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України ) та ухваленню
в цій частині нового рішення про
стягнення з відповідачів за первісним
позовом на користь позивача витрат по
сплаті ним судового збору по 455, 22 грн.
(1306,65 грн. : 3 ) з кожного та витрат по
проведенню судової експертизи по 714
грн. (2142,00 грн. : 3) з кожного, а всього по
1169, 22 грн. з кожного.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_6 на
її користь в порядку регресу 3594 грн.64
коп. витрачених нею на утримання 14
частини спірної квартири за період з 20
травня 2010 року по 01 грудня 2013 року, суд
першої інстанції, з посиланням на
вимоги ст. ст. 322, 554, 360 ЦК України,
виходив з того, що відповідач за
зустрічним позовом є власником 14
частини її частини, а позивач як
спадкоємиця померлої ОСОБА_8 та
співвласник вказаної квартири, понесла
такі витрати, пов»язані з опаленням
квартири, у зв»яку з чим має право на їх
відшкодування, застосувавши при цьому
до вказаних вимог за період з 1995 по 19
травня 2005 року строк позовної давності.

Відмовляючи позивачу за
зустрічним позовом в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача понесених витрат,
пов»язаних з водо-, газо-,
електропостачанням, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 в
спірній квартирі не зареєстрований та
не проживає, у зв»язку з чим такими
комунальними послугами не
користувався та не повинен нести
витрати та їх оплату.

Судова колегія погоджується з
висновком суду щодо обов»язку
відповідача, як співвласника 14 частини
спірної квартири нести витрати на її
утримання, а також з визначеним судом
першої інстанції розміром таких
витрат, пов»язаних з її
централізованим опаленням та
застосуванню до вимог позивача з 1995
року по 19 травня 2010 року строку
позовної давності.

При цьому судова колегія вважає,
що суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про те, що позивач
за зустрічним позовом має право на
відшкодування 14 частини таких витрат,
як співвласник спірної квартири,
оскільки вона права спільної сумісної
власності на вказану квартиру не
набула. Таке право у ОСОБА_4 виникло як у
спадкоємця ОСОБА_8 до якої після смерті
останньої перейшли всі її права та
обов»язки, в тому числі і обов»язки по
утриманню спадкового майна та право на
їх відшкодування ( ст. ст. 554, 1216 ЦК
України) .

Суд першої інстанції також
необґрунтовано не взяв до уваги ту
обставину, що ОСОБА_6, як співвласник
спірної квартири також зобов»язаний
нести витрати по утриманню будинку та
прибудинкової території, витрати по
яким, відповідно до наданих квитанцій в
зазначений період несла ОСОБА_4

Загальний розмір таких витрат
складає 4284,93 грн. (т.1, а.с.234-240, т.2
а.с.192-194).

За таких обставин ОСОБА_4 має
право на відшкодування таких витрат в
порядку регресу, в розмірі 14 частини
таких витрат, які складають 1071 грн.23
коп. (4284,93 грн. : 4) та підлягаю стягненню
з ОСОБА_6 на її користь .

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає зміні та збільшенню розміру
стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в
порядку регресу витрат на утримання 14
частині спірної квартири до 4665, 87 грн.,
та виключенню з мотивувальної частини
рішення посилання суду як на підставу
задоволення позовних вимог ОСОБА_4-
набуття нею права спільної сумісної
власності на спірну квартиру.

Як свідчать матеріали справи при
зверненні у суд з зазначеним позовом
ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у
сумі 419,87 грн. ( т.2 а.с.35).

За таких обставин на підставі ч.1
ст. 88, ст. 4 Закону України «Про судовий
збір »з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
підлягають стягненню витрати по сплаті
нею судового збору при зверненні у суд
з зазначеним позовом в розмірі 243 грн. 60
коп.

При цьому судова колегія вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги представника ОСОБА_4 щодо
необґрунтованого застосування судом
до позовних вимог позивача за
зустрічним позовом за період її вимог з
1995 року по 19 травня 2010 року строку
позовної давності, оскільки вказаний
висновок суду відповідає фактичним
обставинам справи та вимогам, ст.ст. 71 ,
75 , 76 , 80 ЦК України в редакції 1963 року
ст.ст.257, 261, 267 ЦК України, який набрав
чинності з 01.01.2004 року.

Так, відповідно до вимог ст. 71, 76
ЦК України в редакції 1963 року, який діяв
на час виникнення вказаних
правовідносин в період з 1995 року до 01
січня 2004 року та ст.257, 261 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється у три роки та перебіг
позовної давності починається від дня ,
коли особа дізналась або могла
дізнатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_8, сплачуючи комунальні
послуги на утримання вказаної квартири
як її наймач, з 1995 року по 23 березня 1999
рік ( час приватизації квартири) та
набувши право на вимоги після чергової
оплати таких витрат, до ОСОБА_6 з
вимогами про відшкодування таких
витрат як до члена її сім»ї не
зверталась, як і не зверталась з такими
вимогами починаючи з 23 березня 1999 року
до дня смерті до ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_11, прийнявши спадщину після
смерті ОСОБА_8 та отримавши обов»язки
спадкодавця по утриманню вказаного
майна , сплачуючи вказані комунальні
послуги та набувши права на їх
відшкодування після кожного чергового
платежу, з позовом до відповідача про
відшкодування таких витрат звернулась
20 травня 2013 року.

Згідно ж до вимог ст. 75, 80 ЦК
України в редакції 1963 року, позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін. Закінчення
строку позовної давності до
пред»явлення позову є підставою для
відмови в позові.

В частинах 3 та 4 ст. 267 ЦК України в
редакції 2003 року, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якого заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З такою заявою представник
відповідача ОСОБА_6 звернувся до суду в
запереченнях на зустрічну позовну
заяву ОСОБА_4 (т.2 а.с.215-217), а також в
судовому засіданні при розгляді справи
судом першої інстанції.

В іншій частині доводи, викладені в
апеляційних скаргах апелянтами, не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення, у зв»язку
з чим в іншій частині рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4
в особі представника ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Змінити рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 07 лютого
2014 року.

Скасувати рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
спадкоємця померлої ОСОБА_8 на його
користь в солідарному порядку грошової
компенсації вартості 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 115 875,00 грн.

Скасувати рішення в частині
визначення судом, що після виконання
судового рішення в частині стягнення
грошової компенсації підлягає
припиненню право спільної часткової
власності ОСОБА_6 на 14 частину вказаної
квартири та підлягає визнанню права
спільної сумісної власності на 14
частину квартири за ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
спадкоємцем померлої ОСОБА_8.

В цій частині в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Скасувати рішення в частині
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та спадкоємця померлої
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судового
збору в розмірі 1158 грн. 75 коп., витрат
пов»язаних з проведенням судової
експертизи в розмірі 2142,00 грн., а всього
3300 грн. 75 коп. в рівних частках по 1100 грн.
25 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 - податковий
номер НОМЕР_1, ОСОБА_7 - податковий номер
НОМЕР_2, зареєстрованих за адресою: 61082
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 - податковий номер
НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою
АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_6 - код ДРФО
НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_11 витрати по сплаті судового
збору по 455,22 грн. з кожного та витрати
по проведенню судової експертизи по 714
грн. з кожного, а всього по 1169,22 грн. з
кожного.

Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_6,
код ДРФО НОМЕР_4 , зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_11 на користь ОСОБА_4,
податковий номер НОМЕР_3,
зареєстрованої за адресою АДРЕСА_10 в
порядку регресу витрат на утримання 14
частині спірної квартири до 4665,87 грн.,
та виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду як на підставу
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 на
набуття нею права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 - код ДРФО
НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_11 на користь ОСОБА_4 - податковий
номер НОМЕР_3, зареєстрованої за
адресою АДРЕСА_10 витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :