УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Дербенцевої Т.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Малиновського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_4, Закритого
акціонерного товариства «Тригон»,
треті особи: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради,
про знесення самочинного будівництва
та приведення нежитлових приміщень у
попередній стан, за касаційною скаргою
представника Одеської міської ради -
Іщенка Олександра Валерійовича на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року заступник прокурора
Малиновського району м. Одеси
в інтересах держави в особі Одеської
міської ради звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, Закритого
акціонерного товариства «Тригон» (далі
- ЗАТ «Тригон»), треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області,
Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації» Одеської
міської ради (далі - КП «БТІ» Одеської
міської ради), про знесення самочинного
будівництва та приведення нежитлових
приміщень у попередній стан.

На обґрунтування позовних вимог
вказував про те, що ОСОБА_4 самочинно
здійснено будівництво нежилих
приміщень під літ. «О» загальною площею
537,1 кв. м, під літ. «П» загальною площею
181,1 кв. м, та під літ. «а7» площею 188,5 кв. м,
що складають 1/5 частину домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, які
позивач, уточнивши позовні вимоги,
просив зобов'язати знести ЗАТ «Тригон»
та привести земельну ділянку у
попередній стан.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 серпня 2013 року,
позов задоволено частково. Зобов'язано
ПАТ «Тригон» знести самочинно
збудовані нежитлові приміщення,
позначені у технічному паспорті від 18
лютого 2010 року під літ. «П», загальною
площею 181,1 кв. м, під літ. «О»,
загальною площею 537,1 кв. м та під літ.
«а7», загальною площею 188,5 кв. м, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а в
решті вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «Тригон» в дохід держави
114 грн 70 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 березня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Одеської міської ради - Іщенко О.В.
просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
місцевого суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд виходив із того, що ЗАТ
«Тригон» самочинно збудовано спірні
нерухомі об'єкти, а тому останнього
слід зобов'язати їх знести та привести
земельну ділянку в попередній стан.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
вказані нежитлові приміщення прийняті
в експлуатацію, відповідають
будівельним нормам та правилам, а також
ЗАТ «Тригон» набуло на них право
власності у встановленому законом
порядку.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами
встановлено, що відповідно додоговору
купівлі-продажу від 25 лютого 2005 року
ЗАТ «Тригон» є власником 39/50
частин нежилих приміщень за адресою:
АДРЕСА_1.

В подальшому ЗАТ «Тригон» здійснило
реконструкцію вказаних нежитлових
будівель в результаті чого добудовано
нежитлове приміщення під літ. «П»,
реконструйовано та добудовано
нежитлове приміщення під літ.
«О», а також реконструйовано та
добудовано до нежитлового приміщення
під літ. «а7» нежитлове приміщення «А8».

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Вказуючи про законність реконструкції
та добудови нежитлових приміщень ЗАТ
«Тригон», суд апеляційної інстанції
послався на свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 13
лютого 2014 року, однак не звернув уваги
на те, що об'єктом нерухомого майна в
ньому вказано саме нежитлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, при
цьому позивачем ставилося питання про
знесення самочинного будівництва за
адресою: АДРЕСА_1 та вказані
розбіжності не усунув, не встановив і в
рішенні не зазначив про те, чи
зазначене нерухоме майно є одним і тим
же самим об'єктом знесення та
реконструкцію якого просив здійснити
прокурор.

Крім того, апеляційний суд залишив поза
увагою опис об'єкта, право власності на
який відповідачем посвідчено вказаним
свідоцтвом та даними, що містяться в
технічному паспорті на цей виробничий
будинок, за якими об'єкт в цілому
складається з нежитлових приміщень
літ. «А8» площею 530,7 кв. м, літ. «О»
площею 398 кв. м, також літ. «П» площею 206,5
кв, однак, звертаючись із позовом
Одеська міська рада, просила
зобов'язати ЗАТ «Тригон»
знести самочинно збудовані нежитлові
приміщення, саме: під літ. «П» площею 181,1
кв. м та демонтувати прибудови під літ.
«О» площею 537,1 кв. м і під літ. «а7»
площею 188,5 кв. м.

Невідповідність вимогам позивача із
встановленими обставинами справи, в
частині, що стосується визначених
об'єктів самочинного будівництва також
залишися поза увагою суду апеляційної
інстанції.

Поряд із цим, апеляційним судом не
прийнято до уваги те, що придбаний 25
лютого 2005 року ЗАТ «Тригон» об'єкт
нерухомості складався з приміщень «А» -
основне, «М» - підвал, «Н» - сторожка, «О»
- склад, «Ю» - насосна, «Я4» - навіс, № № 7,9
- огорожа, І - мостіння, ІІ - льох, ІІІ -
підземний резервуар, загальною площею
3964,4 кв. м, а також в користування йому
фактично передано приміщення «А8» -
основний корпус, літ. «а6» - прибудова,
літ. «а7» - навіс, літ. «О» - склад і,
вказуючи про реєстрацію 25
лютого 2005 року права власності ЗАТ
«Тригон» на 39/50 частин нежилих
приміщень, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, не врахував того, що
підтвердження проведення такої
реєстрації в матеріалах справи
відсутні, а наявний витяг про
реєстрацію в державному реєстрі
правочинів від 25 лютого 2005 року
договору про придбання ЗАТ «Тригон»
вказаного вище нерухомого майна, не
свідчить про прийняття рішення щодо
реєстрації права власності на це
нерухоме майно та вказує на те, що
відбулася лише державна реєстрація
правочину, в зв'язку із чим не встановив
і не перевірив перелік придбаних за
вказаним договором купівлі-продажу
об'єктів нерухомості від 25 лютого 2005
року, що були зареєстровані за
відповідачем згідно реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Таким чином, з урахуванням перелічених
вище суперечностей, висновок
апеляційного суду про те, що ЗАТ
«Тригон» набуло право власності на
об'єкти нерухомості, які позивачем
зазначаються як самочинне будівництво
ґрунтується на припущеннях, що
відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є
неприпустимим.

Також не можна погодитися з висновками
суду першої інстанції, з огляду на
наступне.

За правилами диспозитивності
цивільного судочинства, зокрема
ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Поряд із цим, правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(ч. ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд
повинен встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це
(абз. 2 п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі»).

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 215 - 217 ЦПК
України рішення місцевого суду не
містить висновків по суті позовних
вимог щодо пред'явленого позову до
іншого співвідповідача - ОСОБА_4, не
з'ясовано чи є він належним
відповідачем за вказаним позовом, не
враховано, що звертаючись з позовом,
прокурор вказував про те, що ОСОБА_4
здійснено самочинне будівництво, однак
уточнивши позовні вимоги, просив
зобов'язати саме ЗАТ «Тригон» знести
самочинні будови та привести нежитлові
приміщення у попередній стан, не
встановив хто проводив реконструкцію
та добудову нежитлових
приміщень, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, не перевірив права
осіб на матеріали, використані при
побудові, тобто застосував наслідки
самочинного будівництва, визначені ст.
376 ЦК України, не з'ясувавши особу, яка
здійснила це самочинне будівництво
нерухомого майна, а також встановлені
законом підстави набуття права на
такий вид майна.

Крім того, при новому розгляді справи
судами необхідно звернути увагу на
положення ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. ст.
1,2,12 ГПК України та п. 1 ч. 1 ст.
205 ЦПК України перевірити і визначити
чи спір, що виник з приводу самочинного
реконструювання і добудови нежилих
приміщень для виробничих потреб і
здійснення господарської діяльності
(складу, цехів, кабінетів) між позивачем
- органом місцевого самоврядування
власником земельної ділянки, на якій
здійснено таке будівництво та
юридичною особою, яка його здійснила,
не віднесений до компетенції
господарського суду, в залежності від
з'ясування обставин наявності або
відсутності фактів порушення прав
позивача внаслідок дій чи
бездіяльності ОСОБА_4, а також
інтересів останнього на спірне майно.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Одеської міської ради - Іщенка
Олександра Валерійовича задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 серпня 2013 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 12 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Т.П. Дербенцева В.І. Журавель
І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко