Справа № 344/1428/14-ц
Провадження № 2/344/1837/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та стягнення судових витрат,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та
стягнення судових витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що згідно договору про іпотечний
кредит №IFІ8GІ від 11.03.2008 року
відповідачка отримала в позивача
грошові кошти в сумі 25 250 грн. терміном
погашення до 11.03.2013 року зі сплатою 15% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору. Внаслідок
порушення графіку сплати коштів станом
на 10.01.2014 року за відповідачкою наявна
заборгованість за кредитними
зобов'язаннями в розмірі 33 216 грн. 88 коп.,
в тому числі: заборгованість за
кредитом в розмірі 18 162 грн. 58 коп.,
заборгованість по відсотках за
користування кредитом в розмірі 4 809
грн., пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 7 225
грн. 58 коп., штраф (процентна складова) в
розмірі 3 019 грн. 72 коп. Умовами договору
встановлено, що наслідком порушення
позичальником зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право кредитора достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту. Кредитний договір
забезпечений іпотекою. Положеннями
договору іпотеки передбачено право
іпотекодержателя у випадку
невиконання іпотекодавцем зобов'язань,
а також в інших випадках, передбачених
цим договором, задовольнити
забезпечену вимогу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача в судове
засідання не з`явився, суду подав заяву
про розгляд справи у його відсутності,
просив позов задовольнити в повному
обсязі. Проти заочного розгляду справи
не заперечував.

Відповідачка в судові засідання не
з'являлась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Причину неявки суду не
повідомила.

З урахуванням положень ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України суд ухвалив провести заочний
розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що спір між
сторонами виник з приводу порушення
права на належне виконання умов
кредитного договору, забезпеченого
іпотекою, внаслідок чого банк
позивається про його відновлення
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України
визначено зміст кредитного договору.
За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Істотними
умовами кредиту є розмір кредиту та
строк повернення кредиту.

11 березня 2008 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», (правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк») та
відповідачкою укладено договір про
іпотечний кредит №IFІ8GІ (а.с.11-14),
за яким банк надав, а позичальник
(відповідач) отримала кредит в сумі 25 250
грн. та зобов'язалася погасити кредит
до 11.03.2013 року. Умовами п. 1.1. договору
передбачено обов'язок позичальника
сплачувати 15 % річних за користування
кредитом.

Незважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
відповідачка систематично порушувала
строки та розмір погашення кредиту і
сплати процентів, що підтверджується
розрахунком заборгованості за
кредитним договором №IFІ8GІ від
10.01.2014 року (а.с7-8).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у
встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено
правові наслідки порушення
зобов'язання, за змістом якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
неустойка.

Згідно п.п. 5.2.1. кредитного договору
банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати комісії й відсотків за
його користування, виконання інших
зобов'язань за цим договором.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК
України наслідком порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Позивачем станом на 10.01.2014 року
проведено розрахунок заборгованості
за договором про іпотечний кредит
№IFІ8GІ від 11.03.2008 року (а.с.7-8),
відповідно до якого нараховано всю
суму заборгованості відповідача перед
банком за кредитними зобов'язаннями в
розмірі 33 216 грн. 88 коп., в тому числі:
заборгованість за кредитом в розмірі 18
162 грн. 58 коп., заборгованість по
відсотках за користування кредитом в
розмірі 4 809 грн., пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 7 225 грн. 58 коп., штраф (процентна
складова) в розмірі 3 019 грн. 72 коп.

Будь-яких доказів на спростування
доводів позивача відповідачкою не
надано суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
якщо це встановлено договором або
законом. Види забезпечення виконання
зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК
України і такими є неустойка, порука,
гарантія, застава, притримання,
завдаток.

В забезпечення виконання даного
кредитного договору від 11.03.2008 року між
позивачем та відповідачкою 11.03.2008 року
укладено договір іпотеки (а.с.17-20),
згідно п. 1.1. якого остання передала в
іпотеку банку нерухоме майно житлового
призначення, а саме 1-кімнатну квартиру
зі всіма об'ктами функціонально
пов'язаними з цим нерухомим майном
загальною площею 39,3 кв.м., житловою
площею 20,4 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, яка на підставі
Договору купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом
Івано-Франківського МНО ОСОБА_2 від
01.11.2006 року за реєстровим № 1339 належить
іпотекодавцю ОСОБА_1.

Згідно п. 1.3.2 договору іпотеки оціночна
вартість предмету іпотеки визначена
шляхом проведення оцінки предмета
іпотеки згідно із звітом про оцінку від
25.02.2008 року складеного ПриватБанком та
становить 126 250 грн.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», якою визначено підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
зобов'язання забезпеченого іпотекою,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. За рахунок предмета іпотеки
він має право задоволити в повному
обсязі свої вимоги з урахуванням
сплати відсотків, неустойки, збитків та
іншого. Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель (іпотекодержатель)
набуває право звернення стягнення на
предмет застави (іпотеки). За рахунок
предмета застави, іпотеки він має право
задоволити в повному обсязі свої
вимоги з урахуванням сплати відсотків,
неустойки, збитків та іншого.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
закріплено, що резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Враховуючи вищенаведене та наявність
доказів, які підтверджують неналежне
виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за
договором про іпотечний кредит, суд
приходить до переконання, що позивач
набув права звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
позивач просить суд звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом укладення
від імені відповідачки договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Приймаючи до уваги, що даний порядок
звернення стягнення на нерухоме майно,
не суперечить закону і найбільш повно
враховує інтереси іпотекодавця, суд
дійшов висновку про те, що ця вимога
позивача підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивач про
виселення відповідача з квартири, то
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України
вбачається, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею ст. 47 Конституції України
закріплено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом.

Статтею 109 Житлового кодексу
встановлюється порядок виселення
громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні.
Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Частиною 3 вказаної статті
чітко встановлений порядок виселення
громадян з жилого приміщення на яке
звернуто стягнення, зокрема: звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

В матеріалах справ немає належних
доказів того, що позивачем надсилалась
відповідачці вимога про добровільне
звільнення квартири АДРЕСА_1

Порядок реалізації предмета іпотеки за
рішенням суду та порядок виселення
мешканців врегульовано також Законом
України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 38 вказаного Закону
встановлено: якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що протягом
тридцятиденного строку з дня отримання
такого повідомлення особа, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З дня
отримання іпотекодержателем цього
повідомлення вказана особа набуває
переважне право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких
повідомлень надійшло декілька, право
на придбання предмета іпотеки у
іпотекодержателя належить особі, яка
має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, законодавець вимагає дотримання
обов'язкової процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення протягом одного місяця.
Недотримання вищезазначеної процедури
є підставою для відмови в позові про
виселення мешканців житлового
приміщення, що є предметом іпотеки, і на
яке звернуто стягнення.

Вказаний порядок виселення з житлового
приміщення закріплений і Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Пунктом 43 вказаної Постанови
визначено, що «при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк».

Знову ж таки, у вказаній Постанові
йдеться про обов'язкову письмову
вимоги іпотекодержателя або нового
власника про добровільне звільнення
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги позивача про виселення є
передчасними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача слід стягнути на користь
позивача понесені ним витрати по
оплаті судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109
Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 321 ч.1, 383
ч.1, 526, 527 ч. 1, 530, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 589, 590, 591, 610,
611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного
Кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39 ч. 2, 40
Закону України «Про іпотеку», п. п. 42, 43
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,
керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та стягнення судових витрат
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, перед публічним
акціонерним товариством «Приват Банк»,
місцезнаходження якого: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, за
кредитно-заставним договором
№IFІ8GІ від 11.03.2008 року, в розмірі 33
216 грн. 88 коп. (тридцять три тисячі
двісті шістнадцять гривень 88 копійок),
з яких: заборгованість за кредитом - 18 162
грн. 58 коп., заборгованість по відсотках
за користування кредитом - 4 809 грн., пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 7 225 грн. 58 коп., штраф
(процентна складова) - 3 019 грн. 72 коп.,
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 39.30 кв.м., житловою
площею 20.40 кв.м., що розташована за
адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки №IFІ8GІ
від 11.03.2008 р.) публічним акціонерним
товариством комерційний банк «Приват
Банк» (м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50, )
з укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», який знаходиться в м.
Дніпропетровську, вул. Набережна
Перемоги, буд. № 50, , МФО
305299, на рахунок № 0001 - 332 грн. 17 коп.

В решті вимог позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом
Івано-Франківської області за
письмовою заявою відповідачки.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів через
Івано-Франківський міський суд з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15
жовтня 2014 року.

Суддя
О.М. Бабій