РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 31.10.2014
року)

27.10.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Грегуль О.В.

при секретарі - Фідрі Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
і приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про захист прав споживача та визнання
кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК» звернувшись до суду з
вищевказаним позовом і посилаючись на
неналежне виконання відповідачкою
договірних зобов'язань, просить
стягнути з відповідачки, визначених
станом на 16.06.2014 року: 74185 доларів США 38
центів - заборгованості за кредитом і
відсоткам; 863 доларів США 30 центів - пені
за період з 07.08.2013 року по 11.06.2014 року; 850
доларів США - штрафу за ненадання даних
про заробітну плату та доходи; 70000 грн. -
штрафу за порушення обов'язків щодо
поновлення дії договорів страхування
та 3654 грн. - судового збору.

ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов і
посилаючись на те, що ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» не мав
права надавати кредит у іноземній
валюті, просила визнати недійсним
укладений нею з ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
кредитний договір від 21.11.2007 року, як
такий, що укладений з порушенням
чинного законодавства України в галузі
кредитування. Також позивачка за
зустрічним позовом просила визнати
недійсним укладений нею з ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» договір
іпотеки від 21.11.2007 року, як такий, що
забезпечує недійсний кредитний
договір. Крім того, позивачка за
зустрічним позовом просила зобов'язати
відповідача - ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» прийняти від неї
суму: 429250,00 грн., в якості зарахування
зустрічних позовних вимог, як повне
виконання нею своїх боргових
зобов'язань та зобов'язати ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
повернути їй: 123155,34 грн., які вона
переплатила із-за порушення останнім
валютного законодавства при укладенні
кредитного договору, а відповідача -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
позивачка просила зобов'язати
виключити предмет іпотеки з реєстру
іпотек та заборони відчуження, запис
про іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, яке було передано в
іпотеку за договором іпотеки від 21.11.2007
року, укладеним між нею і відповідачем -
ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК».

У судовому засіданні представник - ПАТ
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
позов останнього підтримав і просив
про його задоволення, а зустрічний
позов не визнав і просив у його
задоволенні відмовити.

Представник - ОСОБА_2, пред'явлені до
останньої позовні вимоги не визнав, а
зустрічний позов підтримав і просив
про його задоволення.

Приватний нотаріус надіслав до суду
листа з проханням розлядати справу за
його відсутності.

Представник - ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» і представник -
ОСОБА_2, не заперечували проти розгляду
справи по суті за відсутності
приватного нотаріуса.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК
України та з метою уникнення
затягування розгляду справи, суд
вважає, що в матеріалах справи, є
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін по справі для
її розгляду по суті за відсутності
приватного нотаріуса.

Вислухавши пояснення представника -
ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК» і представника - ОСОБА_2,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд у судовому засіданні
встановив наступне.

Відповідно до наявної у матеріалах
справи, копії витягу із статуту
позивача за первісним позовом,
останній на час розгляду справи, є
правонаступником закритого
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний банк».

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії свідоцтва про шлюб від
12.06.2009 року, дошлюбне прізвище ОСОБА_2,
було ОСОБА_2

21.11.2007 року між ЗАТ «Перший Український
Міжнародний банк» і ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, а 07.02.2011 року між ПАТ
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
і ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до
кредитного договору від 21.11.2007 року за
умовами яких, ОСОБА_2 був наданий кредит
у сумі: 85000 доларів США на строк до 21.11.2027
року, який ОСОБА_2 мала погашати разом
із відсотками щомісячними платежами
відповідно до встановленого сторонами
графіку.

21.11.20107 року між ЗАТ «Перший Український
Міжнародний банк» і ОСОБА_4 укладено
договір іпотеки за умовами якого,
остання у забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором від
21.11.2007 року, передала кредитору в
іпотеку свої майнові права на
двокімнатну квартиру.

Як вказує позивач за первісним позовом
у обґрунтування своїх позовних вимог,
ОСОБА_2 не виконала належним чином
взяті на себе перед кредитором
зобов'язання щодо погашення кредиту та
відсотків за користування ним,
щомісячними платежами.

Відповідно до умов зазначених:
кредитного договору та додаткової
угоди до кредитного договору, кредитор
має право за порушення умов договору
щодо своєчасного повернення кредиту і
відсотків за користування ним
щомісячними платежами, достроково
стягнути заборгованість за кредитом,
відсоткам, пеню і штрафи.

Станом на 16.06.2014 року, визначена
позивачем за первісним позовом, сума
заборгованості за кредитом, відсоткам,
пені і штрафів, становить: 74185 доларів
США 38 центів - заборгованості за
кредитом і відсоткам; 863 доларів США 30
центів - пені за період з 07.08.2013 року по
11.06.2014 року; 850 доларів США - штрафу за
ненадання даних про заробітну плату та
доходи; 70000 грн. - штрафу за порушення
обов'язків щодо поновлення дії
договорів страхування.

Саме станом на 16.06.2014 року, позивач за
первісним позовом, просить стягнути з
ОСОБА_2 зазначену заборгованість.

Згідно зі ст. ст. 514, 625, 1050 ч. 2, 1054 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу. За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до п. 11 - п. 13, п. 28, п. 29
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у
разі виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт "г" пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України "Про
Національний банк України" в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків" генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій). У
зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору. У разі якщо кредит правомірно
наданий в іноземній валюті та
кредитодавець (позивач) просить
стягнути кошти в іноземній валюті, суд
у резолютивній частині рішення
зазначає про стягнення таких коштів
саме в іноземній валюті, що відповідає
вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Разом із тим як за пред'явлення позову,
так і при його вирішенні судом, ціна
якого визначається в іноземній валюті,
судовий збір сплачується позивачем або
стягується судом у гривнях із
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати. Відповідно до абзацу 3 частини
першої статті 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" надання
(отримання) споживчих кредитів у
іноземній валюті на території України
забороняється. У зв'язку із зазначеним
суди повинні виходити з того, що
договір, предметом якого є споживчий
кредит в іноземній валюті, укладений
після набрання чинності Законом
України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним. При
вирішенні спорів щодо правомірності
підвищення процентної ставки згідно зі
статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із
закріпленого Конституцією України
принципу незворотності дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів (частина перша статті 58), всі
рішення банку в будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку є
неправомірними лише з 10 січня 2009 року
(Рішення Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів). При
вирішенні питання щодо правомірності
підвищення банком чи іншою фінансовою
установою процентної ставки суди також
повинні розрізняти умови кредитного
договору, які встановлюють
односторонню зміну умов договору, від
умов договору, що встановлюють
погоджену сторонами процедуру зміни
договору шляхом прийняття
позичальником пропозиції кредитора
про зміну умов договору відповідно до
вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку,
визначеному частиною шостою статті 1056-1
ЦК. Наприклад, не є односторонньою
зміною умов договору та не суперечить
статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої
процентної ставки залежно від зміни
обставин кредитного ризику
(неукладення договору страхування,
припинення договору застави/іпотеки
тощо), якщо в кредитному договорі
визначено обставини, за якими
застосовується інша фіксована
процентна ставка, та її розмір. При
підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.
При вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з
того, що якщо договором встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (із розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому від суми кредиту.
Передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Згідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь в
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь в справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладених
роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, доводи позивачки за зустрічним
позовом та її представника про те, що
при укладенні між сторонами кредитного
договору від 21.11.2007 року, мало місце
порушення чинного законодавства
України в галузі кредитування та
валютного законодавства України, є
безпідставними.

Отримання кредиту саме в іноземній
валюті, це виключне право особи, яка
отримує кредит.

Позивачка за зустрічним позовом з
власної ініціативи отримувала кредит у
іноземній валюті і зобов'язувалась
погашати цей кредит разом з відсотками
саме в іноземній валюті, тому, її з її ж
представником доводи про те, що
кредитор мав надавати позичальнику, як
споживачу, інформацію щодо
співвідношення іноземної валюти, в
якій брався кредит по відношенню до
гривні України, суд вважає
безпідставними.

Доводи про відсутність права
дострокової вимоги виконання
кредитних зобов'язань, спростовуються
п. 3.5.7. кредитного договору від 21.11.2007
року.

Посилання на відсутність у кредитному
договорі від 21.11.2007 року умов про
порядок припинення цього договору,
спростовуються п. 6.11. цього договору.

Посилання на те, що банк примусив
позивачку за зустрічним позовом,
підписати додаткову угоду до
кредитного договору, не підтвердженні
конкретними правовими доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що правові підстави для задоволення
зустрічного позову, відсутні.

У той же час, будь-яких конкретних
правових доказів про повне або
часткове спростування первісних
позовних вимог, ОСОБА_2 зі своїм
представником, суду не надали і судом
таких доказів не здобуто.

Що стосується заяви представника
позивача за первісним позовом про
застосування до зустрічного позову
трирічного строку позовної давності,
то суд вважає, що правові підстави для
задоволення цієї заяви відсутні,
оскільки, як зазначив у своїх
поясненнях представник позивачки за
зустрічним позовом, остання вважає
порушеними свої права з моменту
пред'явлення до неї первісного позову.

За таких обставин, первісний позов
підлягає задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову відмовляється.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
підлягають стягненню понесені
останнім судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (): 74185 доларів США 38 центів -
заборгованості за кредитом і
відсоткам, 863 доларів США 30 центів -
пені, 850 доларів США - штрафу, 70000 грн. -
штрафу та 3654 грн. - судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ: