Справа № 139/578/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючої - судді Тучинської Н.В.,
секретаря судового засідання
Хонькович Л.І., з участю: прокурора
Яровик І.В., позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
органу опіки і піклування
Мурованокуриловецької районної
державної адміністрації Химич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки і піклування
Мурованокуриловецької районної
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у справі ОСОБА_2 є матір'ю
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На
підставі рішення
Мурованокуриловецького районного суду
від 05 березня 2014 року шлюб між
сторонами було розірвано. З моменту
припинення подружніх стосунків
(червень 2013 року) відповідач не
займається вихованням та утриманням
свого сина, не здійснює належного
догляду за ним, не цікавиться станом
його здоров'я, та не бажає спілкуватись
з сином. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України позивач ОСОБА_1 з позовом про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно малолітнього сина ОСОБА_4
звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав та суду
пояснив, що 03 липня 2005 року він
зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. У шлюбі у
них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
18 березня 2014 року на підставі рішення
Мурованокуриловецького районного суду
шлюб між ними було розірвано.
Відповідач негативно відносилася до їх
спільного сина, зокрема, дозволяла собі
безпричинно на добу і більше залишити і
його і дитину, не повідомляти про місце
свого перебування. Крім того,
відповідач допускала подружню
невірність. З червня минулого року вона
пішла жити до іншого чоловіка і з тих
пір не бажає спілкуватися з дитиною,
хоча він пропонував їй приходити до
сина на відвідини до них додому. За
таких обставин про відповідальність
відповідача за сина мова йти не може.
Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських
прав щодо ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і
пояснила: Вона з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5
проживали в окремому будинку, але біля
батьків позивача. Її заставляли дуже
важко працювати, ображали, принижували,
не дозволяли без дозволу матері
позивача виходити з будинку,
розпоряджатися коштами сім'ї і тому
подібне. Вона дійсно кілька разів
залишала дитину і без пояснень ішла з
дому, але не може пояснити причин такої
поведінки. В даний час вона живе з іншим
чоловіком по-сусідству із позивачем,
але не зустрічається з дитиною, бо
боїться до них ходити. В даний час вона
не може забрати сина до себе, не може
забезпечити його матеріально, не зможе
підготувати його до школи, але просить
не позбавляти її батьківських прав
щодо нього.

Представник органу опіки і піклування
Мурованокуриловецької районної
державної адміністрації у судовому
засіданні пояснила: На виконання
ухвали Мурованокуриловецького
районного суду про
доцільність/недоцільність позбавлення
батьківських прав громадянки ОСОБА_6
відносно сина ОСОБА_4, Комісією з питань
захисту прав дитини 15.07.2014 року було
здійснено перевірку умов проживання
батьків дитини та встановлено, що в
обох сторін умови проживання
задовільні. Також було встановлено, що
ОСОБА_6 не піклується про дитину, не
займається її вихованням, утриманням,
навчанням, оскільки батько дитини не
дозволяє спілкуватися, здійснює
супротив щодо побачень матері та сина.
В інтересах малолітнього ОСОБА_4
Комісією було зроблено заключний
висновок про недоцільність
позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав
щодо свого сина.

За клопотанням позивача було допитано
в якості свідка його матір ОСОБА_7.

Свідок суду пояснила, що син з
колишньою невісткою та спільним сином
проживали в окремому будинку
по-сусідству з її будинком. Вона
постійно допомагала дітям у вихованні
свого внука ОСОБА_4. Зокрема, ОСОБА_6
допускала випадки, коли без
попереджень залишала сина і чоловіка
та зникала з дому на кілька днів, її
знаходили працівники міліції в
сусідніх селах у компанії чоловіків із
сумнівною репутацією. Катерина також
необережно поводилася з ОСОБА_4, поки
той був ще немовлям, що призвело до
вивиху ніжки, пізніше дозволяла собі
прикласти до дитини руку. Протягом
останнього року, відколи не живе з її
сином, ОСОБА_6 лише кілька разів
приходила провідувати сина до школи,
але ОСОБА_4 не бажає з нею спілкуватися.
В даний час відповідач живе в сім'ї, де
також позбавляли жінок батьківських
прав щодо своїх дітей, де вживають
спиртне та ведуть антисоціальний
спосіб життя, а тому вона ні за яких
обставин не дозволить, аби її внук
потрапив туди.

З ініціативи позивача судом було
заслухано в судовому засіданні
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина суду повідомила, що в даний час
він проживає зі своїм татом, бабусею і
дідусем, а мама ОСОБА_2 проміняла його
на іншого чоловіка. За це він її не може
пробачити, не хоче брати від неї печива
і цукерок, які вона колись приносила до
школи, не хоче з нею розмовляти. Він чув,
як мама ОСОБА_2, яка живе по-сусідству з
ним, говорила, що вже привикла без
дитини. Тато з бабусею, а також мама
ОСОБА_3 купують йому одяг, солодощі,
підручники.

Розглянувши справу в судовому
засіданні, заслухавши думки учасників
процесу, дослідивши та оцінивщи наявні
у матеріалах справи докази, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_2 підлягають до повного
задоволення, виходячи з наступного:

Із 03 липня 2005 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Рішенням
Мурованокуриловецького районного суду
від 05 березня 2014 року (а.с. 9), яке набрало
чинності 18 березня 2014 року, шлюб між
сторонами розірвано та відновлено
ОСОБА_2 дошлюбне прізвище ОСОБА_6. У
шлюбі між сторонами народився син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 141 СК України визначає, що мати
та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою, чи розірвано шлюб і чи
проживають вони разом чи окремо.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток; забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя; поважати дитину.

Зібраними позивачем і дослідженими
судом доказами встановлено, що ОСОБА_6
уникла від виховання сина, не здійснює
належного догляду за ним, не забезпечує
матеріально, не турбується його
майбутнім, не намагається спілкуватися
з дитиною. Таке, зокрема, стверджується
довідкою-характеристикою, виданою
виконавчим комітетом Лучинецької
сільської ради за № 83 04 березня 2014 року
(а.с. 11). Про таке також свідчить
протокол засідання опікунської ради
при виконкомі Лучинецької сільської
ради від 27 листопада 2013 року (а.с. 13-14). На
цьому засіданні було прийнято рішення
рекомендувати виконкому сільської
ради підняти клопотання перед
Мурованокуриловецьким районним судом
про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4, у зв'язку
з тим, що вона не виконує свої
материнські обов'язки і вихованням
свого малолітнього сина не займається.

Крім того, актом перевірки
матеріально-побутових умов проживання
ОСОБА_1 (а.с. 12) стверджується, що у
будинку його батька ОСОБА_8 в АДРЕСА_1
проживає ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4, а
ОСОБА_2 за місцем проживання відсутня.
У кімнаті, де мешкає дитина, проведена
побілка, є диван, два крісла, поличка
для книжок, тумбочка, стільчики. Місце
для підготовки уроків необхідно
покращити. Прибиранням будинку,
пранням, приготуванням їжі та
підготовкою домашніх завдань з
дитиною, займається бабуся ОСОБА_7.

Орган опіки та піклування
Мурованокуриловецької районної
державної адміністрації 18 липня 2014
року зробила висновок за № 01-27/1997 (а.с.
34) про недоцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_6 щодо
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Прокурор в судовому засіданні заявила,
що за результатами розгляду цивільної
справи доведено факт ухилення ОСОБА_2
від виконання батьківських обов'язків
щодо малолітнього сина ОСОБА_4, але, в
той же час, вважає, що відповідача
завчасно позбавляти батьківських прав.

При вирішенні цього конкретного спору
про позбавлення матері батьківських
прав щодо малолітнього сина, суд
виходить з принципу пріоритетності
прав та інтересів кожної дитини,
приймає до уваги встановлені в
судовому засіданні факти щодо
безвідповідального ставлення ОСОБА_2
до виконання своїх батьківських
обов'язків, прихильності дитини до
кожного з батьків, вік дитини, а також
норми Конституції України та
законодавства, що регулює ці питання,
зокрема:

Статтею 21 Конституції України
проголошено вільність і рівність усіх
людей у своїй гідності та правах. Ця
вихідна конституційна засада
конкретизована у статті 24 Конституції
України: громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом, не може бути
привілеїв чи обмежень, в тому числі за
ознаками статі. У частині 3 цієї статті
Конституції України закріплено
конституційні гарантії, якими
забезпечується рівність прав жінки і
чоловіка.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснено, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

У Принципі 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

В той же час доведено вищенаведеними
доказами, що відповідач ОСОБА_2, свідомо
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню свого сина, в
результаті чого він позбавлений її
материнської опіки, любові і турботи.
До такого висновку суд прийшов після
того, як відповідач заявила суду, що
вона в даний час не має змоги проживати
разом із сином, не може забрати його на
проживання до себе в нову сім'ю, не може
забезпечити його матеріально, не може
підготувати до школи. На запитання про
причини, з яких ОСОБА_2 допускала факти
залишення малолітньої дитини без
нагляду, та заявила, що їй набрид
тотальний контроль з боку чоловіка та
свекрухи, вона хотіла на свободу. На
запитання, чому відповідач не
спілкується з дитиною, та заявила, що
вона боїться колишньої свекрухи. Її
пояснення про звернення до опікунської
ради про визначення днів побачень з
дитиною, заявлені без будь-яких
належних доказів, відповідачу не
відомо, чи приймалося за її заявою від
лютого 2014 року будь-яке рішення.

Така безвідповідальність жінки перед
своїм малолітнім сином свідчить про її
байдужість до здоров'я дитини, її
фізичного, духовного та морального
розвитку, до забезпечення здобуття
дитиною освіти, готування її до
самостійного життя, а також про
неповагу до дитини.

У свою чергу, довідкою Лучинецької
сільської ради № 76 від 24 лютого 2014 року
(а.с.16), довідкою товариства з обмеженою
відповідальність «Могилів-Подільський
молокозавод» № 27 від 25.02.2014 року (а.с. 18),
довідкою Могилів-Подільської філії ТОВ
«Інтер Буд» № 72 від 25 лютого 2014 року
(а.с.19), ветеренарною карткою до
паспорта великої рогатої худоби (а.с.20)
та паспортом великої рогатої худоби
(а.с.21) ОСОБА_1 довів, що він утримує
домашнє господарство, з реалізації
якого отримує кошти, які використовує
для потреб малолітнього сина ОСОБА_4

Тому суд, з врахуванням прав дитини на
належне батьківське виховання, її
інтересів переконаний, що на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ОСОБА_2 має бути
позбавлена батьківських прав щодо
свого малолітнього сина ОСОБА_4.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. При
зверненні до суду з цим позовом
позивачем було сплачено 243 гривні 60
копійок судового збору (а.с. 1), який
підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 164 СК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав", п. 6
Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, ст.ст. 3, 10, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавити батьківських
прав відносно її малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Мурованокуриловецьким РВ УМВС України
у Вінницькій області 19 липня 2005 року)
на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: ____________