Справа № 265/6765/14-ц
Провадження № 2/265/2765/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 грудня 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О.В.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про визнання його таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням у квартирі за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що він
є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
22 квітня 2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_3,
реєстровий № 1507. У вказаній квартирі
зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який
з 2002 року за місцем реєстрації не
проживає, участі у витратах, пов'язаних
з оплатою комунальних послуг, не
приймає, але платежі нараховуються
згідно кількості зареєстрованих у
жилому приміщенні осіб. Особисті речі
відповідача у квартирі відсутні. На
даний час місце проживання
(перебування) ОСОБА_2 не відоме. На
підставі викладеного, посилаючись на
діюче законодавство, просить визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у попередньому судовому
засіданні на позовних вимогах
наполягав, у відкрите судове засідання
не з'явився, надіславши заяву, в якій
просив розглядати справу за його
відсутності, позовні вимоги підтримав.
У телефонному режимі позивач проти
розгляду справи у заочному порядку не
заперечував.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, судова повістка про виклик
його до суду була направлена
житлово-експлуатаційній організації -
приватному підприємству «Альянс Гіс»,
для вручення ОСОБА_2, за правилами ч. 3
ст. 76 ЦПК України. Однак повістка була
повернута до суду з поміткою про
неможливість її вручення адресату,
оскільки останній у квартирі АДРЕСА_1
не проживає.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно договору купівлі-продажу,
укладеному 22 квітня 2002 року між ОСОБА_2
з одного боку, та ОСОБА_1 - з іншого, який
посвідчений приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_3, реєстровий № 1507,
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 Право
власності на квартиру зареєстроване за
ОСОБА_1 у Маріупольському бюро
технічної інвентаризації 22 квітня 2002
року, реєстровий № 37729, що
підтверджується реєстраційним написом
на договорі.

Як вбачається з акту, складеного
представниками приватного
підприємства «Альянс-Гіс» від 20 жовтня
2014 року, ОСОБА_2, 1978 року народження,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але
у квартирі не проживає з 2002 року.

Відповідно до ст. 405 Цивільного Кодексу
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші,
не заборонені законом угоди.

Отже наведені положення передбачають
право користування жилим приміщенням
для власника та членів його сім'ї.

Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідач ОСОБА_2, будучи колишнім
власником квартири АДРЕСА_1,
розпорядився належним йому майном,
продавши вказану квартиру позивачу,
але залишився зареєстрованим у ній.

Позивач зазначає, що наявність
реєстрації відповідача у квартирі,
перешкоджає йому користуватись жилим
приміщенням, розпоряджатись ним.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2, продавши спірну
квартиру позивачу, втратив право
користування цим житлом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже, у зв'язку з доведеністю обставин
щодо втрати ОСОБА_2 права користування
жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1,
останній підлягає зняттю з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

На підставі ст. 391 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1978 року народження
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,
знявши його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя