АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/8123/14
Головуючий у І інстанції - Макаренко
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Дудікову А.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в Апеляційному суді міста
Києва цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 24 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, в якому
просила визнати недійсним договір
іпотеки від 11.11.2008 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №116, й
скасувати заборону відчуження
нерухомого майна, яке було передано в
іпотеку.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що предметом договору іпотеки є
квартира АДРЕСА_1, яка належить їй та
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності. Під час укладення вказаного
договору іпотеки відповідач ОСОБА_4
повинен був повідомити, що він
знаходиться у фактичних шлюбних
стосунках з нею, та отримати її згоду
як співвласника кватири, проте цього
не зробив, а тому вона вважає даний
договір недійсним.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 24 квітня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано договір іпотеки, укладений між
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 11.11.2008 року та
посвідчений Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 11.11.2008 року за реєстровим
№116, недійсним. Стягнуто зі ОСОБА_2,
ОСОБА_4 в рівних частках на користь
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 114,70
грн. В задоволенні решти позовних вимог
- відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись порушення на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_2
підтримав апеляційну скаргу з підстав
та доводів, наведених в ній.

Представник позивачки ОСОБА_3 та
представник відповідача ОСОБА_4 проти
апеляційної скарги заперечували,
вважаючи рішення суду законним.

Третя особа - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5у судове засідання не
з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлена належним чином, в
надісланому на адресу суду листі
просила розглядати справу у її
відсутність.

Перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з 01.01.2004 р. перебували у фактичних
шлюбних відносинах. 29 грудня 2005р. на
ім'я останнього було придбано
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

17.11.2008 р. між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір позики, за яким ОСОБА_4 отримав
у борг грошові кошти в сумі 300 000, 00 грн.

Для забезпечення взятих на себе за
договором позики зобов'язань, 11.11.2008
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4
передав вищевказану квартиру в
іпотеку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
визнаючи договір іпотеки, укладений
11.11.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що в період перебування
позивачки і відповідача ОСОБА_4 у
фактичних шлюбних відносинах, ними
було придбано спірну квартиру, а
відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про іпотеку», ст. 578 ЦК України майно,
що є у спільній власності, може бути
передане в іпотеку (заставу) лише за
нотаріально посвідченою згодою усіх
співвласників, тому договір іпотеки є
недійсним, оскільки не було письмової
нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3

Проте з таким, висновком суду
погодитися не можна.

Як видно з тексту вказаного договору
іпотеки, в п. 3.1. зазначено, що
іпотекодавець ОСОБА_4 гарантує, що
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, належить йому на праві
особистої приватної власності (
а.с.208-209).

В нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_4
також вказує на те, що він у
зареєстрованому шлюбі та у фактичних
шлюбних відносинах не перебував і на
час укладення договору іпотеки не
перебуває, а квартира, яка передається
в іпотеку, є його особистою приватною
власністю; особи, які б могли поставити
питання про визнання за ними права
власності, як на спільне майно, в тому
числі і відповідно до статей 65, 74 СК
України, - відсутні (т.1 а.с.210).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10.01.2012 року було
визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та
встановлено факт проживання ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 08.11.1983 року по 30.10.2011 року. Дане
рішення було змінено рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2013
року в частині встановлення факту
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 08.11.1983
року по 30.10.2011 року та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким встановлено
факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
01.01.2004 року по 30.10.2011 року. В решті
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10.01.2012 року залишено
без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема,
коли зміст правочину суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину
є недодержання стороною (сторонами)
вимог щодо відповідності змісту
правочину ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства саме на
момент вчинення правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6
Закону України «Про іпотеку» майно, що
є у спільній власності, може бути
передане у заставу (іпотеку) лише за
згодою усіх співвласників.

В судому засіданні встановлено, що на
час укладення договору іпотеки
відповідач ОСОБА_4 не перебував у
зареєстрованому шлюбі з позивачкою та
був єдиним власником спірної квартири.
Рішення суду про встановлення факту
проживання ОСОБА_3 й ОСОБА_4 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
квартири їх спільною сумісною
власністю ухвалено 10.01.2012 р. і набрало
законної сили 18.12.2013 р., тобто зазначені
факти встановлено судом більш як через
три роки після укладення спірного
договору іпотеки, а тому не мають
правового значення для правовідносин,
які склалися між відповідачами у
зв'язку з укладенням цього договору.
Отже, позивачка ОСОБА_3 на час укладення
договору іпотеки не мала права
власності на вказану квартиру, і її
письмової згоди при укладенні цього
договору не вимагалося, відповідачами
при укладенні договору іпотеки не було
допущено порушень закону, тому підстав
для визнання договору іпотеки
недійсним не вбачається.

Саме до цього зводиться правова
позиція, висловлена Верховним Судом
України в постанові від 7 листопада 2011
року у справі № 6-44 цс 11, що згідно зі ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність із
рішенням Верховного Суду України.

У справі, яка переглядається, суд
касаційної інстанції не звернув уваги
на те, що як факт проживання чоловіка та
жінки однією сім'єю, так і належність їм
майна на праві спільної сумісної
власності встановлено тільки рішенням
суду -10 травня 2011 року та що на момент
укладення оспорюваного правочину (26
березня 2008 року) єдиним власником
спірної квартири (предмета іпотеки)
була відповідачка.

Погодившись із судами попередніх
інстанцій про наявність підстав для
визнання договору іпотеки недійсним,
суд касаційної інстанції дійшов
помилкового та такого, що не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, висновку про те, що
проживання позивача і відповідачки
однією сім'єю без визначення права
власності останнього на зареєстровану
за відповідачкою квартиру свідчить про
допущення порушення ст. 203 ЦК України у
зв'язку з відсутністю письмової згоди
не визначеного співвласника.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованими доводи
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_2 щодо незаконності
судового рішення в частині визнання
договору іпотеки недійсним.

За таких обставин, рішення суду в
частині задоволення позову про
визнання договору іпотеки недійсним
підлягає скасуванню з ухваленням
нового судового рішення про відмову в
задоволенні даних позовних вимог
ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 24 квітня 2014 року в
частині задоволення позову ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору іпотеки
від 11.11.2008 р. скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним
-відмовити.

В решті дане рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили, шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: