Провадження №2/761/5100/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Піхур О.В.

при секретарі:
Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Першого заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва до
Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання не дійсним рішення,
державних актів на право власності на
земельну ділянку, договору дарування,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Перший заступник
прокурора Шевченківського району м.
Києва (далі-позивач) звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Київської міської
ради (далі - відповідач 1), ОСОБА_1 (далі -
відповідач 2), ОСОБА_2 (далі - відповідач
3) про визнання не дійсним рішення,
державних актів на право власності на
земельну ділянку, договору дарування,
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що земельна ділянка
площею 0,10 га по АДРЕСА_1 (далі - земельна
ділянка) знаходиться в парковій зоні,
що встановлено під час перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в частині екологічного
контролю зелених насаджень. А отже,
згідно ст. 51 ЗК України вказана ділянка
віднесена до земель рекреаційного
призначення, тобто охоплюється
забороною та обмеженнями, що
передбачені законом для їх
використання. Відповідачем 1 при
прийнятті оскаржуваного рішення, в
порушення ст.. 20 ЗК України, не було
змінено цільового призначення
земельної ділянки в порядку,
встановленому законодавством України,
що у відповідності до ст.. 21 вказаного
кодексу є підставою для визнання
недійсним рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування про надання ( передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам. Рішення VI сесії XXIV
скликання Київської міської ради від
24.06.2004 року №326-2/1536 в частині (пункт 7
щодо передачі громадянину ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1) (далі -
Рішення) було прийнято з порушенням
вимог закону та Конституції України, а
тому підлягає визнанню незаконним в
частині у судовому порядку. На підставі
незаконного Рішення виготовлено
державний акт на право власності на
землю за №01-7-00503, який 27.10.2004 видано
відповідачу-2 та згідно з ч. 1 ст. 115 ЗК
України підлягає визнанню недійсним.
Також підлягає визнанню недійсним
договір дарування вказаної земельної
ділянки, укладений в подальшому між
відповідачем -2 та відповідачем - 3 та
виданий на його підставі державний акт
на право власності на спірну земельну
ділянку. З огляду на викладене, для
захисту порушеного права необхідно
відновити становище, яке існувало до
порушення, шляхом повернення спірної
земельної ділянки в розпорядження
Київської міської ради.

Тому, позивач просив суд визнати
незаконним та скасувати рішення VIІ
сесії XXIV скликання Київської міської
ради від 24.06.2004 року №326-2/1536 в частині
(пункт 7 щодо передачі громадянину
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1); визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№ 126868 зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 01-7-00503, виданий
27.10.2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення
Київської міської ради від 24.06.2004 року
№326-/153; визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки площею 0,10
га розташованої по АДРЕСА_1 кадастровий
номер :91:009:0040 вартістю 763120,00 грн.
укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; визнати недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку, який 23.11.2005 року був виданий
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
земельної ділянки від 07.06.2006 року №3506
(ВСХ №363485); відновити становище, яке
існувало до порушення, шляхом
повернення в розпорядження Київської
міської ради земельної ділянки площею
0,10 га розташованої по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :91:009:0040,
вартістю 763120,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача 1, представник
відповідача 3 в судовому засіданні
позов не визнали та просили суд
відмовити в його задоволенні.

Відповідач 2 в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся судом належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача 1,
представника відповідача 3, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 7
рішення VI сесії XXIV скликання Київської
міської ради від 24.06.2004 року №326-2/1536
затверджено проект відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для
будівництва, експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1. Передано гр. ОСОБА_1, за умови
виконання п.7.1 цього рішення, у приватну
власність земельну ділянку площею 0,10
га для будівництва, експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1 за рахунок земель міської
забудови.

В подальшому ОСОБА_1 27.10.2004 року було
видано Державний акт на право
власності на дану земельну ділянку;
07.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір дарування земельної
ділянки площею 0,10 га розташованої по
АДРЕСА_1 кадастровий номер :91:009:0040
вартістю 763120,00 грн. та видано ОСОБА_2
державний акт на право власності на
дану земельну ділянку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.в) ч.3 ст.116
Земельного кодексу України (в редакції
2004р.) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі: одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

В силу положень ст. 51 ЗК України до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст та інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст.20 ЗК України,
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Проте, позивачем, в обґрунтування своїх
позовних вимог не надано суду належних
доказів існування рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень щодо віднесення спірної
земельної ділянки до тієї чи іншої
категорії.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування (ч.ч.8, 9 ст. 118
ЗК України).

Згідно до п.п.8-10 п.б ч.1 ст. 33 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать делеговані повноваження,
зокрема підготовка висновків щодо
надання або вилучення в установленому
законом порядку земельних ділянок, що
проводиться органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування;
організація і здійснення землеустрою,
погодження проектів землеустрою;
здійснення контролю за впровадженням
заходів, передбачених документацією із
землеустрою.

Відповідно до положень ст. 155 ЗК України
у разі видання органом виконавчої або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини справи, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до чинного законодавства
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що Київська
міська рада діяла в межах своїх
повноважень та у відповідності до
чинного законодавства України, а тому
відсутні підстави для визнання
незаконним та скасування рішення VIІ
сесії XXIV скликання Київської міської
ради від 24.06.2004 року №326-2/1536 в частині
(пункт 7 щодо передачі громадянину
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1).

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин) (ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України).

Право власності особи на земельну
ділянку може бути припинене за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом (ст. 378 ЦК України).

Даючи юридичну оцінку зібраним по
справі доказам у їх сукупності, а також
те, що Київська міська рада діяла в
межах своїх повноважень та у
відповідності до чинного
законодавства України, а тому відсутні
підстави для визнання незаконним та
скасування рішення, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог щодо
визнання недійсними Державних актів на
право власності на земельну ділянку,
договору дарування земельної ділянки
та відновлення становища шляхом
визнання права власності на земельну
ділянку за територіальною громадою
міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 179, 208, 209, 212-218, 223, 294
ЦПК України; ст. ст.203, 215, 328, 378 ЦК
України, ст.ст. 20, 51, 116, 118, 155 ЗК України,
ст. 33 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст. 47 Закону
України "Про землеустрій", суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва до Київської міської
ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання не
дійсним рішення, державних актів на
право власності на земельну ділянку,
договору дарування, відновлення
становища, яке існувало до порушення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя