АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2246/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/2246/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя, заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія,

В С Т А Н О В
И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що із 23 липня 2005 року по 16 липня 2012 року
проживала в зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_3, шлюб розірвано рішенням
Хмельницького міськрайонного суду.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_4, який хворіє,
потребує постійного лікування та
догляду.

В період шлюбу з
відповідачем ними спільно нажите
майно: автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛЛА», 2010
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 120 000 гривень, три
металеві торгівельні контейнери на
речовому ринку в місті Хмельницькому
вартістю 50 000 гривень, 65 000 гривень та 35
000 гривень.

Загальна вартість спільно
нажитого майна складає 270 000 гривень.

Все нажите майно залишилось
у володінні та користуванні
відповідача, який відмовляється у
добровільному порядку розділити
спільне

________________________________________________________________________
Головуюча у першій інстанції - Чевилюк
З.А. Справа № 22-ц/792/2246/14

Доповідач -Харчук В.М.
Категорія № 48, 2

майно подружжя.

Тому позивач просила
розділити спільне майно подружжя,
визнати за нею право власності на 12
частину автомобіля, залишивши іншу 12
частину автомобіля у власності
відповідача, та стягнути на її користь
грошову компенсацію вартості 12 частини
металевих контейнерів на ринку в місті
Хмельницькому в сумі 75 000 гривень.

В ході розгляду справи
позивач уточнила позовні вимоги, з
урахуванням відчуження відповідачем
легкового автомобіля та двох металевих
контейнерів просила стягнути із
відповідача 60 000 гривень компенсації за
1'2 частину спільно нажитого автомобіля
«ТОЙОТА КОРОЛЛА» та 75 000 гривень
компенсації за 12 частину спільно
нажитих трьох металевих контейнерів.

18 лютого 2014 року позивач
остаточно уточнила позовні вимоги з
урахуванням визначеної експертним
шляхом оцінки спільно нажитого майна
подружжя та з урахуванням істотних для
вирішення спору обставин (хвороби сина
і потреб в його лікуванні) просила
розділити спільне майно подружжя, при
цьому збільшити її частку у спільному
майні подружжя до 70% від вартості
спільного майна та стягнути із
відповідача на її користь 70% вартості
автомобіля в сумі 67 305 гривень та 70%
вартості трьох металевих контейнерів
на ринках в місті Хмельницькому в сумі
193 498 гривень, а також сплачений судовий
збір в сумі 2 608,03 гривень та витрати на
проведення товарознавчої експертизи в
сумі 3 550 гривень.

Ці остаточні вимоги позивач
та її представник підтримували в
судовому засіданні і просили їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник позовні вимоги позивача
визнали частково в частині компенсації
половини вартості проданого
автомобіля.

Щодо решти позову
заперечили, посилаючись на те, що три
контейнери на ринках в місті
Хмельницькому не являються спільним
майном подружжя, так як придбані за
рахунок доходів від підприємницької
діяльності відповідача і є його
особистою приватною власністю.
Підстави для відступлення від рівності
часток кожного з подружжя відсутні, так
як відповідач сплачує аліменти за
рішенням суду. При вирішенні спору про
стягнення аліментів суд ураховував
стан здоров»я дитини та необхідність
її лікування.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 30 квітня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволені частково, стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 48 075,30 гривень
грошової компенсації (12 вартості
спільно нажитого автомобіля «ТОЙОТА
КОРОЛЛА», державний номерний знак
НОМЕР_1, 2008 року випуску).

В задоволенні решти позову
відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 480,75
гривень та витрати по оплаті судової
авто-товарознавчої експертизи в сумі 350
гривень.

ОСОБА_2 не погодилась з
рішенням суду першої інстанції від 30
квітня 2014 року, подала апеляційну
скаргу на нього.

Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірне
застосування судом норм матеріального
права - ч. 1 ст. 60, ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 70, ст.ст.
69-72 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК
України.

Апелянт посилається на ті ж
обставини, що і в позовній заяві, на те,
що судом першої інстанції безпідставно
не з»ясовано, за рахунок яких коштів
придбані три металевих контейнери на
ринку і бездоказово зробив висновок
про їх придбання за рахунок доходів від
підприємницької діяльності
відповідача.

Суд безпідставно не взяв до уваги
довідок ТзОВ Речовий ринок «ВВК
Поділля-2» та ТзОВ Речовий ринок
«Торговий дім «Бартерсервіс», з яких
вбачається, що з січня 2011 року по
січень 2012 року ОСОБА_3 був власником
контейнерів, займався торгівельною
діяльністю, але договори оренди
торгівельних місць розірвав у зв»язку
з припиненням підприємницької
діяльності, торгівельні місця
переоформив на інших осіб, в тому числі
на свого батька ОСОБА_6, автомобіль
продав.

Суд безпідставно не урахував
судової практики по вирішенню
аналогічних спорів, під час вирішення
яких суди здійснюють розподіл майна
приватних підприємців, як спільно
нажитого майна подружжя.

Суд безпідставно не
урахував, що позивач не може працювати
через здійснення догляду за важко
хворим сином, який потребує постійного
догляду, окремого специфічного
харчування і безпідставно не збільшив
з цих підстав її частку у спільному
майні подружжя до 70%.

Суд помилково не застосував
норми права, які регулюють правовий
режим спільного майна подружжя і
безпідставно не збільшив її частку в
майні.

Судом також не враховано, що
відповідач допускав заборгованість по
сплаті аліментів на утримання сина і цю
заборгованість погасив безпосередньо
перед вирішенням спору.

Позовні вимоги позивача щодо
вартості спільного майна подружжя
повністю підтверджуються висновками
товарознавчої експертизи.

Судом також не враховано, що у
відповідача залишився товар від
здійснення підприємницької діяльності
(чоловічі костюми на суму понад 100 000
доларів США).

Судом не враховано поведінку
відповідача, який намагався приховати
спільне майно подружжя шляхом його
продажу та переоформлення на інших
осіб. Позивачем також надавались
докази стосовно того, що відповідач
зробив євроремонт у власній квартирі.
Купує меблі у квартиру, тобто має кошти
для сплати аліментів на утримання сина
та сплату її частки у спільному майні
подружжя, однак добровільно виконувати
свої обов»язки не бажає.

Тому апелянт ОСОБА_2 просить
змінити рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 30 квітня 2014
року, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги
повністю.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову в частині відмови у
позові про стягнення грошової
компенсації за спільно нажите під час
шлюбу майно подружжя - трьох металевих
контейнерів на речових ринках в місті
Хмельницькому та в частині стягнення з
відповідача понесених позивачем
судових витрат - судового збору та
витрат на проведення судової
товарознавчої експертизи з мотивів
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права - ст.ст.57, 60-61,
70-71 Сімейного кодексу України,
ст.ст.212-214 ЦПК України.

В частині стягнення грошової
компенсації за ? частку легкового
автомобіля, проданого відповідачем,
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін, так як судом в цій
частині правильно встановлені
обставини справи, досліджено докази, що
їх підтверджують, застосовано норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60,
ч. 1 ст. 61, ст.ст. 212, 213, 214, 308, 309 ЦПК України
суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, що беруть участь
у справі, виникає спір. Доказування не
може грунтуватись на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами
(стороною) у справі, доказуванню не
підлягають.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Результати доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
чи заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити, чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження.

Суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу апелянта і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Суд апеляційної інстанції
задовольняє повністю чи частково
апеляційну скаргу апелянта, скасовує
рішення суду першої інстанції повністю
чи частково та ухвалює нове рішення,
якщо суд неповно з"ясував обставини
справи, що мають значення для вирішення
спору, висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд порушив або
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 355,
ч.ч. 1 та 3 ст. 368, ч.ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК
України, ст. 57, ч.ч. 1 та 2 ст. 60, ч. 1 ст. 61,
ч.ч. 1 та 2 ст.68, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 70,
ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Тобто, право спільної
сумісної власності подружжя на майно,
нажите в період шлюбу презюмується і
факт придбання майна за спільні кошти
чи спільною працею в цей період
доведенню не підлягає.

У випадку якщо майно
придбане в період шлюбу, але за кошти
одного із подружжя, або в порядку
дарування, або в порядку спадкування,
ці обставини виникнення права
особистої приватної власності на майно
підлягають доведенню у випадку спору.

Об»єктами спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного із
цивільного обороту, в тому числі і
майно, яке використовується одним із
подружжя в своїй підприємницькій
діяльності.

Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте в період шлюбу.

Дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема, якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім»ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім»ї.

За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, за умови, що розмір аліментів, які
вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі, в тому числі
і в судовому порядку за наявності спору
щодо розподілу майна.

При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя.

Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України.

У справі № 17-РП/2012.doc за
конституційним зверненням приватного
підприємства «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення частин першої
статті 61 Сімейного кодексу України
Конституційний суд України визначив,
що статутний капітал та майно
приватного підприємства є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Цей висновок
Конституційного суду України
стосується і спірних правовідносин в
даній цивільній справі, так як
торгівельні кіоски були придбані
подружжям в період проживання в шлюбі і
використовувались відповідачем ОСОБА_3
у своїй підприємницькій діяльності.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_2, визнаючи за нею
право власності на 12 частку придбаного
в період шлюбу легкового автомобіля
«ТОЙОТА КОРОЛЛА», державний номерний
знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, та
стягуючи на користь позивачки половину
вартості даного автомобіля, який
відповідачем відчужений після
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що даний
автомобіль є спільною власністю
подружжя, відчужений відповідачем без
згоди позивача, отримані кошти від
продажу автомобіля привласнив ОСОБА_3.

Дійсна ринкова вартість
автомобіля визначена під час розгляду
справи судом шляхом проведення
авто-товарознавчої експертизи і
складає 96 150 гривень. Одна друга частина
цієї вартості автомобіля у вигляді
грошової компенсації належить
позивачці ОСОБА_2.

При цьому суд першої
інстанції обгрунтовано не задовольнив
позовні вимоги позивача щодо
збільшення її частки до 70% вартості
автомобіля, ураховуючи як істотні
обставини, наявність на утриманні
позивачки малолітнього сина ОСОБА_4,
який хворіє, потребує постійного
специфічного лікування та харчування.

Ці істотні обставини були
враховані судом при ухваленні рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
08 серпня 2013 року та постановленні
ухвали апеляційного суду Хмельницької
області від 02 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання сина при
визначенні розміру аліментів.

Судом щомісячно стягуються
аліменти із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з
урахуванням, в тому числі, і цих
істотних обставин в сумі 2 000 гривень
щомісячно. Рішення суду виконується.

Однак, відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення грошової компенсації за три
металевих контейнери на ринках в місті
Хмельницькому, суд першої інстанції
помилково не застосував положення ч.ч. 1
та 2 ст. 60, ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу
щодо презумції спільної сумісної
власності на нажите в період шлюбу
майно подружжя, не урахував рішення
Конституційного суду України №
17-РП/2012.doc.

Суд без наданих відповідачем
належних і допустимих доказів дійшов
помилкового висновку про те, що статус
спільного майна подружжя (контейнерів)
сторонами в судовому засіданні не
доведено.

При цьому суд порушив положення ч.
1 ст. 61 ЦПК України, так як сторони
визнали, що три контейнери були
придбані в період проживання в
зареєстрованому шлюбі.

Суд безпідставно не взяв до
уваги і експертний висновок щодо
вартості цих трьох контейнерів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 із 23 липня 2005 року по 16 липня
2012 року проживали у зареєстрованому
шлюбі.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який хворіє, потребує
постійного догляду, специфічного
лікування та харчування.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 16 липня 2012 року
шлюб між сторонами розірваний і
позивач та відповідач з червня 2012 року
проживають окремо, малолітній син
перебуває на утриманні матері ОСОБА_2

Батько ОСОБА_3 за рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
08 серпня 2013 року сплачує аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання сина
ОСОБА_4 в сумі 2 000 гривень щомісячно,
починаючи із 19 липня 2013 року і до
повноліття дитини.

При визначенні розміру
стягуваних аліментів судом враховано
стан здоров»я дитини, необхідність та
специфіку його лікування та
харчування.

Рішення набрало законної сили і
виконується в примусовому порядку
через виконавчу службу.

В період проживання в
зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
придбали легковий автомобіль «ТОЙОТА
КОРОЛЛА», 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, ринковою
вартістю на час вирішення спору 96 150,60
гривень;

металевий контейнер на
речовому ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Речовий ринок
«Торговий дім «Бартерсервіс», АДРЕСА_1
ринковою вартістю 72 306 гривень;

металевий контейнер на
речовому ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю речовий ринок «ВВК
Поділля-2», АДРЕСА_2 ринковою вартістю 115
830 гривень;

металевий контейнер на
речовому ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю речовий ринок «ВВК
Поділля-2», АДРЕСА_3 ринковою вартістю 88
290 гривень.

Торгівельні контейнери
ОСОБА_3 за згодою із ОСОБА_2
використовував у своїй
підприємницькій діяльності як фізична
особа-підприємець.

Все це майно є спільним
майном подружжя і відповідно до
чинного законодавства ОСОБА_2 має право
на ? частку цього майна.

ОСОБА_3 23 серпня 2013 року без
згоди ОСОБА_2 зняв з обліку та продав
автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛЛА», виручені
кошти привласнив.

Крім того, 09 та 10 липня 2013
року ОСОБА_3 розірвав договори оренди
торгових місць і без згоди ОСОБА_2
здійснив відчуження металевих
торгівельних контейнерів АДРЕСА_3, та
АДРЕСА_2 у ТзОВ «ВВК Поділля-2».

Металевий контейнер на
речовому ринку ТзОВ «Речовий ринок
«Торговий дім «Бартерсервіс»
залишився у власності ОСОБА_3

Наведені обставини частково
фактично визнаються сторонами та
повністю підтверджуються дослідженими
належними і допустимими доказами:
довідкою ЖЕК № 2 (а.с. 8),листами ТзОВ
Речовий ринок «ВВК Поділля-2» та
заявами ОСОБА_3 (а.с.45, 56-58, 65), листом
Управління державтоінспекції (а.с.53-55),
копіями рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 16 липня 2012
року про розірвання шлюбу між
сторонами та від 08 серпня 2013 року про
стягнення аліментів, ухвали
апеляційного суду Хмельницької
області від 02 жовтня 2013 року (а.с.59, 171,
172-173), довідкою-розрахунком Другого
міського відділу ДВС Хмельницького
МРУЮ про виконання рішення суду про
стягнення аліментів на утримання сина
(а.с.202), висновками товарознавчих
експертиз щодо визначення ринкової
вартості автомобіля та металевих
торгівельних контейнерів (а.с.119-127,
130-157), іншими доказами.

Відповідачем ОСОБА_3 суду не
надано жодних доказів тому, що ці
спірні три контейнери належать йому на
праві особистої приватної власності,
придбані за його особисті кошти і що
вони не являються спільним майном
подружжя.

Не надано відповідачем суду і
доказів щодо неправильної оцінки
автомобіля та контейнерів експертним
шляхом. Експерти при визначенні
вартості автомобіля та трьох
контейнерів були попереджений про
кримінальну відповідальність за дачу
завідомо неправдивих висновків та за
відмову від дачі висновків. Експерти
мають відповідну кваліфікацію та
ліцензію на здійснення експертних
оціночних робіт.

Надані відповідачем
висновки спеціаліста не спростовують і
не породжують сумнівів у правильності
експертних висновків. Ці висновки не є
належними і допустимими доказами при
вирішенні спірних правовідносин.

Висновки спеціаліста в
розумінні процесуального закону не
являються допустимими доказами у
справі.

Судом першої інстанції
правильно вирішений спір в частині
визначення частки ОСОБА_2 та стягненні
грошової компенсації за проданий
автомобіль, тому в цій частині рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Вартість придбаних в період
шлюбу подружжям контейнерів
відповідно до експертного висновку
складає:

ринкова вартість металевого
контейнера, розташованого на речовому
ринку ТД «Бартер сервіс» в АДРЕСА_1 - 72 306
гривень;

ринкова вартість металевого
контейнера, АДРЕСА_2 - 115 830 гривень;

ринкова вартість металевого
контейнера АДРЕСА_3 - 88 290 гривень.

Всього ринкова вартість
трьох торгівельних контейнерів на
ринках міста Хмельницького складає 276
426 гривень (72 306+115 830+88 290).

Рівна ? частка у власності
спільних контейнерів, яка підлягає
стягненню у вигляді грошової
компенсації з відповідача на користь
позивача складає 276 426 : 2= 138 213 гривень.

При визначенні розміру
грошової компенсації, яка підлягає
стягненню із ОСОБА_3 судова колегія
виходить з наступного: ОСОБА_3
проведено відчуження двох
торгівельних контейнерів, у його
власності залишився лише один
контейнер, який ним використовується
для ведення торгівельної діяльності.
Тому відсутня можливість розподілу
контейнерів між сторонами в натурі.

Стягненню підлягає лише ?
частина вартості контейнерів, так як
частки подружжя у спільній сумісній
власності є рівними, позивач
погоджується на стягнення грошової
компенсації за належну їй частку майна.

Істотні для вирішення спору
обставини для збільшення частки
позивача у спільній сумісній власності
подружжя до 70% відсутні і не доведені.
Ці обставини ураховані судовими
рішенням про стягнення аліментів на
утримання малолітнього сина та
визначенні розміру цих аліментів.

Так як суд першої інстанції
частково неправильно вирішив спір між
сторонами, то суд також неправильно
здійснив стягнення судових витрат. В
цій частині рішення суду підлягає
скасування з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
пропорційно до задоволених вимог.

З матеріалів справи
вбачається, що позивачем понесені
судові витрати у вигляді сплати
судового збору за розгляд справи
судами першої, апеляційної та
касаційної інстанцій в сумі (1 350+1258,03+1
304,02+1 825,63=) 5 737,68 гривень та витрати за
проведені експертизи в сумі 3 200+350=3 550
гривень.

Всього понесено позивачем
судових витрат на суму 9 287,68 гривень.

Так як позовні вимоги
позивача задоволено частково і розмір
її частки в спільному майні подружжя
визначений рівним 12, позовні вимоги
задоволені на 80%, то відповідно до ст. 88
ЦПК України стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає 80% понесених
судових витрат в сумі (9 287,68х80:100=) 7 429,60
гривень.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

В И Р І
Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 30 квітня 2014
року в частині відмови у позові про
розподіл металевих контейнерів та
стягнення грошової компенсації за
частку у їх власності, стягненні
судових витрат скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій
частині задовольнити частково.

Розділити спільне майно
подружжя, стягнувши із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 50% вартості контейнерів
в сумі 138 213 гривень, а саме:

металевого контейнера на
речовому ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Речовий ринок
«Торговий дім «Бартерсервіс», АДРЕСА_1
вартістю 72 306 гривень;

металевого контейнера на
речовому ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю речовий ринок «ВВК
Поділля-2», АДРЕСА_2 вартістю 115 830
гривень;

металевого контейнера на речовому
ринку Товариства з обмеженою
відповідальністю речовий ринок «ВВК
Поділля-2», АДРЕСА_3 вартістю 88 290
гривень, а всього стягнути 138 213 (сто
тридцять вісім тисяч двісті
тринадцять) гривень, а також понесені
судові витрати в сумі 7 429,60 (сім тисяч
чотириста двадцять дев»ять) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

В решті позову ОСОБА_2 щодо
збільшення частки у спільній власності
подружжя відмовити.

Рішення набирає законної
сили негайно, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук