Справа № 465/5039/13
Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/4150/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

Бучковського С.В. - представника ПАТ
„Універсал Банк",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Універсал
Банк" на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 18 квітня 2014
року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк", треті особи - приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Підрозділ примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області і ОСОБА_6, у якому просив суд
визнати таким, що не підлягає
виконанню, та скасувати виконавчий
напис приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 від 24 липня 2009 року про
звернення стягнення на предмет
застави.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що 03.12.2007 року між ним та ВАТ
«Універсалбанк» (в подальшому - „Банк")
було укладено кредитний договір №
11-1/896к-07, відповідно до якого йому було
надано кредит в розмірі 60 000 доларів США
терміном на 60 місяців із датою
погашення кредиту 02.12.2012 року. В
забезпечення виконання даного
зобов'язання 03.12.2007 року між ним та
Банком був укладений договір застави
рухомого майна транспортного засобу, а
саме: належного йому на праві спільної
сумісної власності автомобіля „Тойота
Прадо", 2007 року випуску, вартість якого
була визначена сторонами в розмірі 335 825
гривень. 24.07.2009 року приватним
нотаріусом Львівського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий
напис, відповідно до якого звернуто
стягнення на вказаний автомобіль для
задоволення за рахунок коштів,
отриманих від його реалізації, вимог
Банку на загальну суму 473 133 грн. 88 коп.,
оскільки станом на 03.06.2009 року у нього
утворилась заборгованість перед
банком в розмірі 62 160 доларів США 40
центів, що становить 473 133 грн. 88 коп.
Даний виконавчий напис нотаріуса, як
такий, що вчинений з порушенням чинного
законодавства, вважає таким, що не
підлягає виконанню, оскільки Банком
порушено процедуру, що передує
вчиненню нотаріусом виконавчого
напису, оскільки Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» не передбачено
звернення стягнення на заставлене
майно шляхом здійснення виконавчого
напису нотаріусом, а лише на підставі
рішення суду.

Вважає, що нотаріус не врахував та не
перевірив факту наявності чи
відсутності спору щодо заборгованості,
чим порушив ч.1 ст.88 Закону України «Про
нотаріат» . Вважає, що були відсутні
підстави для вчинення нотаріусом
виконавчого напису, оскільки нотаріус
включив у виконавчий напис у якості
заборгованості по кредиту кошти,
термін сплати яких ще не наступив. Крім
цього, позивач ніколи не погоджувався
із сумою заборгованості та пенею, що
включена в неї.

Оскаржуваним рішенням позов частково
задоволено. Визнано таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 24 липня 2009 року за
реєстровим № 1135.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк" на користь
ОСОБА_3 судові витрати з розгляду
даної справи в розмірі 45 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за їх безпідставністю (т.2,
а.с. 45-48).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення і неправильне застосування
норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що право
звернення стягнення на заставлене
майно на підставі виконавчого напису
нотаріуса передбачено ч. 6 ст. 20 Закону
України „Про заставу", а також п. 4.2
Договору застави, який було укладено
між Банком і позивачем 03.12.2007 року, а
відтак висновки оскаржуваного рішення
вважає неправомірними (т.2, а.с. 58-60).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Банку на підтримання
доводів апеляційної скарги та
заперечення цих доводів зі сторони
позивача, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року
між позивачем і Банком
(Заставодержатель) укладено
нотаріально засвідчений договір
застави транспортного засобу з метою
забезпечення вимог Заставодержателя
за кредитним договором від 03 грудня 2007
року (т.1, а.с. 7-11), яким передбачено, що у
випадку невиконання Заставодавцем
зобов'язань по кредитному договору
Заставодержатель має право звернення
стягнення на предмет застави на
підставі (в тому числі) Виконавчого
напису нотаріуса (п. 4.2).

Частиною ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину
згідно з частиною 1 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 2, 5 та 6 ст.
203 ЦК України.

Предметом договору застави від 03грудня
2007 року визначено рухоме майно
заставодавця.

Відповідно до частини 1 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про
заставу" встановлено, що звернення
стягнення на заставлене майно
здійснюється за рішенням суду або
третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачено законом або
договором застави.

Інше передбачене Законом України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", чинного з 01 січня
2004 року, який визначає правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених з метою забезпечення
виконання зобов'язань, а також правовий
режим виникнення, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних і
фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними
положеннями Закону передбачено, що
законодавчі та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються в частині, що
не суперечить цьому Закону.

Отже, Закон України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" є спеціальним законом з
питань правового режиму регулювання
обтяжень рухомого майна. Положення
Закону України "Про заставу"
застосовуються лише в частині, що не
суперечать Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Статтею 26 Закону визначено позасудові
способи звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
відповідно до якої обтяжувач має право
на власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача в
рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання в порядку,
встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах;

3) відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є право
грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса
даною статтею не передбачено.

З урахуванням вище наведеного суд
першої інстанції вірно керувався
нормами Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", як спеціального
закону по відношенню до Закону України
"Про заставу", та ухвалив рішення по
справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для скасування цього
рішення відсутні і апеляційну скаргу
на нього, яка не спростовує висновків
рішення суду, слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Універсал
Банк" відхилити та залишити рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 18 квітня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: