Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2637/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Пляка
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

16.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Письменного
О.А.,

при секретареві: Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 28 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

в с т а
н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся в
суд до відповідача із зазначеним
позовом про стягнення на його користь
на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліментів у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30
% прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, мотивуючи його тим,
що син проживає разом з ним та
перебуває на його, позивача, утриманні.
Батьки зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей, але відповідач, з
яким шлюб було розірвано рішенням суду
від 17.01.2013 року, у добровільному порядку
допомогу на утримання дитини не надає.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 28
серпня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6
частини всіх видів доходів, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 06 березня 2014 року до
повноліття сина ОСОБА_4, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання судових
витрат. В частині стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць
рішення суду звернуто до негайного
виконання.

Ухвалою від 12.09.2014 року виправлено
описку в мотивувальній та резолютивній
частині рішення в частині судових
витрат, які віднесено за рахунок
держави.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог та про
вирішення питання про звільнення її
від обов'язку по утриманню сина.
Зокрема, зазначила, що вона є інвалідом
ІІ групи, тяжко хворіє, часто проходить
курс стаціонарного лікування та
амбулаторного. Ліки має придбавати
постійно. Отримує лише соціальну
допомогу у сумі 949 грн. При цьому 30%
прожиткового мінімуму на дитину
складає 385 грн. 80 коп. Тому на своє
утримання лишається лише 563 грн. 20 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони по справі є батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво
про народження серії НОМЕР_1 від 1
червня 2000 року (а.с.8). ОСОБА_4 дійсно
проживає за адресою: АДРЕСА_1, зі своїм
батьком -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
здійснює догляд за дитиною, що
підтверджується довідкою
Староосотської сільської ради від
03.03.2014 року №280 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, є
інвалідом 2-ї групи загального
захворювання, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.22).
Згідно з довідкою управління
соціального захисту населення
Олександрівської РДА від 27.03.2014 року
№108 отримує допомогу в сумі 949 грн.
(а.с.31).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено,
що мінімальний розмір аліментів на
одну дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ст.183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погоджується і колегія суддів, про
те, що передбачені Законом підстави для
звільнення відповідача від утримання
своєї дитини відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом не враховано
матеріальний стан відповідача, його
стан здоров'я, та те, що відповідач
отримує соціальну допомогу у розмірі
прожиткового мінімуму та інших доходів
не має.

Пунктом 12 Переліку видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.02.1993 року №146, встановлено, з яких
видів заробітку (доходу) аліменти не
утримуються. Допомогу, яка призначена
відповідачеві, до даного Переліку не
віднесено.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про необхідність участі
відповідача в утриманні
неповнолітньої дитини є обґрунтованим
та базується на нормах СК України.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України у разі,
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184).

Постановою судової палати в цивільних
справах Верховного Суду України від
05.02.2014 року по справі 6-143 цс 13 висловлено
правову позицію, згідно якої з огляду
на відсутність імперативної заборони
змінювати розмір аліментів шляхом
зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України зміна
розміру аліментів може мати під собою й
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів у певній твердій грошовій
сумі та навпаки). При розгляді позовів,
заявлених з зазначених підстав,
застосуванню підлягає не тільки ст.192
СК України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст.182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст.183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст.184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Позов про стягнення у твердій грошовій
сумі у даній справі не заявлявся.
Відповідач із заявою про стягнення з
нього аліментів у твердій грошовій
сумі із зазначенням розміру цієї суми
до суду не звертався. Оскільки позов
про стягнення аліментів було
пред'явлено у частці від заробітку
(доходу) суд, розглянувши позов у межах
заявлених вимог відповідно до ст.11 ЦПК
України, вірно визначився з розміром
цієї частки.

Разом з тим колегія суддів наголошує,
що згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
відповідно до ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з дня набрання
рішенням законної сили.

При цьому колегія суддів роз'яснює
вимоги ч.3 ст.184 СК України, яка
передбачає, що у разі, якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Таким чином,
держава зобов'язана компенсувати
особі, на утриманні якої знаходиться
дитина, вказану різницю у розмірі
аліментів на утримання дитини за умови
звернення цієї особи до відповідних
органів соціального захисту населення.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, рішення
суду ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 28 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: