22-ц/775/1691/2014(м)
інстанції Адамова Т.С..
Доповідач Бугрим Л.М.
У х в а л а

Іменем України

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого - Бугрим
Л.М.

Суддів -
Зайцевої С.А., Лоленко А.В.

При секретарі -
Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «
Металургійний комбінат « Азовсталь»
про стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати,
компенсації, середнього заробітку за
час затримки виплат , моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 жовтня 2014 року

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 жовтня 2014 року були
задоволені частково позовні вимоги
ОСОБА_1 до ПАТ « Металургійний комбінат
« Азовсталь» про стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації
втрати її частини , середнього
заробітку за час затримки виплат ,
моральної шкоди.

З відповідача ПАТ « Металургійний
комбінат « Азовсталь» на користь
позивачки було стягнуто
заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсації втрати
її частини, в розмірі 56 грн 51 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку у сумі 124 грн.91 коп. моральна
шкоду у сумі 100 грн.,

На вказане рішення суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу у якій
ставиться питання про зміну судового
рішення та збільшення розміру
стягнутих сум..

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги вона посилалась на те . що
судом першої інстанції невірно
визначено розмір середнього заробітку
за час затримки розрахунку, який
повинен складати суму 90135,48
грн.,оскільки судом були допущені
помилки при обрахуванні сум середнього
заробітку при складанні пропорції для
визначення співвідношення
несплачених сум індексації та
компенсації до суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку.
Законом не передбачено визначення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку таким шляхом . Окрім того
судом першої інстанції також не були
враховані у повній мірі страждання
позивачки у зв'язку з невиплатою
належних її сум, просила змінити і
розмір моральної шкоди та визначити її
у сумі 1000 грн.

В судове зсідання позивачка не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином
телефонограмою, яка зареєстрована в
журналі телефонограм апеляційного
суду .

ЇЇ представник ОСОБА_3 підтримувала
доводи апеляційної скарги, просила
рішення суду змінити та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник ПАТ « Металургійний
комбінат « Азовсталь» Бузівська Н.М.
просила рішення суду залишити без
зміни та відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача
вислухавши пояснення сторін
дослідивши обставини справи , надані
докази, доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивачка у період з 15 жовтня 1974 року по
28 грудня 2007 року перебувала у трудових
відносинах з ПАТ « Металургійний
комбінат « Азовсталь « .

За період роботи з січня 2003 року по
вересень 2005 року позивачці
відповідачем у порушення вимог Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» « Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою КМУ № 1078 КМУ
від 17 липня 2003 року не сплачувались
щомісячні відповідні суми індексації
заробітної плати у сумі 21 грн. 40 коп. та
компенсації у сумі 35 грн. 11 коп що
підтверджено даними розрахункових
листів. Усього за вказаний період
несплачена сума індексації та
компенсації заробітної плати
становить суму 56 грн. 51 коп. ( а.с. 25-51 ).

Згідно ч.5 ст .4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» в разі якщо грошові доходи
населення підвищено з урахуванням
прогнозного рівня інфляції
випереджаючим шляхом ,при визначенні
обсягу підвищення грошових доходів у
зв'язку із індексацією враховується
рівень такого підвищення у
порядку,визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до положень ст.. 1-3 Закону
України « Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати «
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків її
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу.
Компенсація проводиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів нарахованих
громадянам за період починаючі з дня
набрання чинності цим Законом (з 1 січня
2001 року ) Як зазначається у цьому законі
під доходами слід розуміти грошові
доходи громадян які не мають разового
характеру і які вони одержують на
території України серед яких заробітна
плата ( грошове забезпечення) . Сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого,але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць ( після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход до уваги не
приймається )

Таким чином, судом було встановлено
про те, що на час звільнення позивачки
відповідачем не були сплачені
відповідні суми в установленому
законом поряду , а тому стягнув на
користь позивачки несплачені суми
індексації та компенсації заробітної
плати.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Зі справи вбачається, що в день
звільнення індексація заробітної
плати за зазначений період та
компенсація за несвоєчасно виплачену
заробітну плату в день звільнення
позивачці виплачені не були.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
публічного акціонерного товариства
«Металургійний комбінат « Азовсталь»
на користь позивачки середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
суд першої інстанції правильно виходив
з того ,що оскільки з позивачем при
звільнені не було проведено розрахунок
у повному обсязі ,то у позивачки
виникло право на стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку.
Вказаний правовий висновок суду є
правильним , відповідає вимогам закону
та фактичним обставинам справ.

Визначаючи суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку
суд першої інстанції виходив з
роз'яснень викладених в п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» згідно з якими «
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі,- наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. Проте
лише при частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Виходячи з наведених чинників та
застосовуючи принцип співмірності суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги частково
та визначив розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку в
сумі 124 грн на підставі наведеної у
рішенні формули у співвідношенні
розмірів невиплаченої заробітної
плати до сплаченої.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано на підставі ст.. 237-1КЗпП
України задовольнив позовні вимоги в
частині стягнення моральної шкоди
визначивши її розмір у сумі 100 грн.
врховуючи також розмір несплаченої
суми індексації та компенсації.

Такий висновок слід визнати
правильним,Апеляційний суд не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги про те, що на користь позивачки
ОСОБА_1 слід стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку у
сумі 90135 грн, 48 коп., оскільки на думку
апелянта суд першої інстанції
припустився помилки у складанні
формули співвідношення. У даному
випадку суд першої інстанції при
стягненні суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку обґрунтовано
виходив із принципу співмірності і
стягнута сума середнього заробітку
йому відповідає

Таким чином , доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про те, що судом допущено порушення
норм процесуального права або
неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону .

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити/.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 жовтня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.М.Бугрим

Судді:
С.А.Зайцева

А.В.Лоленко