АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6595/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В.П. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

03 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі - Мізері А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

До Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська надійшла позовна
заява Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська в задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права та просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким вимоги задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк», районний суд прийшов до
вірного висновку ,посилаючись на норми
діючого законодавства.

Відповідно до кредитного договору №
PLP0AU05600098 від 19.08.2006року ОСОБА_2 отримав
кредит у сумі 29 545,00 дол. США зі сплатою
відсотків за користуванням ним. У
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов зазначеного
кредитного договору заборгованість за
ним станом на 24.01.2013 року склала 17 484,09
дол. США, що за курсом НБУ 139 697,88 грн.,в
тому числі: заборгованість за кредитом
- 7 396,62 дол. США; заборгованість по
процентам за користування кредитом - 4
163,38 дол. США; заборгованість по комісії
за користування кредитом - 1 192,39 дол.
США; пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань зо договором - 4 731,70 дол. США.

Зобов'язання позичальника, щодо
виконання умов договору були
забезпечені шляхом укладення з
відповідачами ОСОБА_4 договору поруки
№ PLP0AU05600098 від 19.08.2006року та з ПАТ
«Акцент - Банк» договору поруки № 167 від
20.10.2010року.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі,надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як зазначалося вище, сторони
встановили строк дії договору згідно
п.5.3 припинення дії даного договору
здійснюється відповідно до діючого
законодавства України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.п.1.1) позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

За умовами кредитного договору
погашення кредиту та процентів повинно
здійснюватись позичальником частинами
з 18 по 25 числа місяца .

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Що стосується поручителя,то
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду до поручителя
протягом шести місяців з цієї дати.

Дата останнього платежу була в червні
2009 року, а з позовом до суду банк
звернувся лише в лютому 2013 року, отже з
пропуском строку.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4
ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Доказів, щодо звернення до
відповідачів з вимогою про повернення
боргу, позивач суду не надав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.22 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи, а
тому апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» підлягає
відхиленню,а рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року - залишенню без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

В.С.Городнича