АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1583/2014
І інстанції Рядча Т.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 18 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Слюсаренко О.В., Радченка С.В.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 07 квітня 2014 року в справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, треті
особи: Орган опіки та піклування
виконавчого комітету Дніпровської
районної у м. Херсоні ради, Управління
Державної міграційної служби
Дніпровського району про виселення та
припинення реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
14.01.2008 року сторони уклали кредитний
договір, на забезпечення виконання
якого ними в цей же день був укладений
іпотечний договір, за умовами якого
ОСОБА_1 передала в іпотеку банку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 в м. Херсоні. В зв'язку з
порушенням відповідачкою зобов'язань
за кредитним договором, рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 11.02.2009 року задоволено
позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1
стягнуто заборгованість у розмірі
557620,20 грн. З метою виконання рішення
суду 21.05.2013 року державним виконавцем
ВПВР УДВС ГУЮ у Херсонській області
здійснено опис майна боржника, що є
предметом іпотеки за наведеним вище
договором та в установленому законом
порядку визначена оцінка квартири у
розмірі 121092 грн. Посилаючись на те, що
01.03.2013 року відповідач всупереч умов
договору іпотеки зареєструвала у
спірній квартирі малолітню доньку
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і що ця обставина
робить неможливим примусове виконання
рішення суду, оскільки іншого майна, що
не перебуває під обтяженням, на яке
можна звернути стягнення, у боржника
немає, просили суд, з уточненнями,
відповідно до вимог ст. 109 ЖК України і
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
виселити ОСОБА_2 із спірної квартири.

Ухвалами від 27 лютого 2014 року суд
залучив до участі в справі ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_1, в якості
співвідповідача і орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Дніпровської у м. Херсоні ради, а також
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області в
якості третіх осіб.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 07 квітня 2014 року позов
задоволено. Виселено ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що не звільнивши квартиру
добровільно після отримання вимоги
банку, як іпотекодержателя та
кредитора, відповідачі підлягають
виселенню з підстав, передбачених ст. 109
ЖК України та ст. 40 Закону України «Про
іпотеку».

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
прийшов до нього, допустивши порушення
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до вимог п.4 ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
14.01.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір
№804/6/01/2008/840к/2863. На забезпечення
виконання кредитного договору 14.01.2008
року між позивачем та відповідачем був
укладений іпотечний договір
№804/6/01/2008/840к/2863 (а.с.6-7), згідно з умовами
вказаного договору відповідачка в
забезпечення виконання умов
кредитного договору передала позивачу
в іпотеку належне відповідачу нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Заочним
рішенням Дніпровського районного суду
від 11 лютого 2009 року на користь
позивача достроково стягнено кредитну
заборгованість з ОСОБА_1 у розмірі 557620,20
грн. та судові витрати (а.с.11). З метою
виконання рішення суду 21 травня 2013 року
державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у
Херсонській області Григоренко М.Ю.
здійснено опис спірної квартири. Однак,
дане майно було зняте з реалізації, в
зв'язку з тим, що в квартирі
зареєстровано неповнолітню особу.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 ЖК
України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» після прийняття рішення
про звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення про звернення стягнення на
зазначену вище квартиру, як на предмет
іпотеки, банк не приймав і з такими
вимогами до суду не звертався, а
направивши в грудні 2013 року на адресу
ОСОБА_1 вимогу про виселення, позивач
послався на необхідність виконання нею
рішення суду від 11 лютого 2009 року про
стягнення з ОСОБА_1 кредитної
заборгованості у розмірі 557620,20 грн, яка
виникла за кредитним договором від
14.01.2008 року (а.с.10). Даний факт також
підтвердив представник банку в
судовому засіданні апеляційного суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що ПАТ КБ «Надра» не дотримано
встановленого діючим законодавством
порядку виселення відповідачів із
житлового приміщення, що є предметом
іпотеки, а тому висновок суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
заявлених банком вимог є передчасним.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» з
наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст. 109 ЖК
України, ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», керуючись ст.ст. 303,307,п.4 ст.309
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 07 квітня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: