Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
м. Рівне в інтересах виконавчого
комітету Рівненської міської ради до
ОСОБА_3 про знесення самочинного
будівництва

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від 6
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 13 лютого
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року заступник прокурора м.
Рівне звернувся до суду в інтересах
виконавчого комітету Рівненської
міської ради із позовом до
ОСОБА_3 про знесення самочинного
будівництва, обґрунтовуючи вимоги тим,
що проведеною перевіркою
спеціалістами інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області встановлено факт
самовільної заміни архітектурного
вигляду житлового будинку по АДРЕСА_1,
шляхом знесення житлового будинку та
будівництва нового без проекту
реконструкції та дозволу на виконання
будівельних робіт.

Приписом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області від 29 липня 2008 року
відповідача зобов'язано припинити
виконання будівельних робіт по
АДРЕСА_1, проте указаний припис не
виконаний. Посилаючись на указані
обставини, позивач просив зобов'язати
ОСОБА_3 знести самовільно збудовану
частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 6 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 13 лютого 2014 року, позов задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_3 знести самовільно
збудовану частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 та привести будівництво у
попередній стан.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У справі встановлено, що на підставі
біржової угоди купівлі-продажу
нерухомості від 3 березня 1998 року
ОСОБА_3 придбав у власність житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 (а. с. 25).

Рішенням Рівненської міської ради від
28 лютого 2002 року № 649 ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд (а. с. 27), на підставі
якого 1 жовтня 2002 року ОСОБА_3 видано
державний акт на право приватної
власності на землю серії РВ 02534 (а. с. 24).

Придбаний у 1998 році житловий будинок
було знесено відповідачем у зв'язку із
непридатністю для проживання та
зведено новий будинок за відсутністю
належних дозволів на проведення
будівництва.

Приписом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області від 29 липня 2008 року
ОСОБА_3 зобов'язано зупинити виконання
будівельних робіт за указаною адресою
до моменту отримання дозволу на
будівництво (а. с. 4).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачем не було надано
доказів законності ведення
будівництва спірного об'єкта
нерухомості згідно вимог чинного
законодавства, а саме: дозволу на
будівництво (виконання будівельних
робіт), затвердженого та погодженого
проекту будівництва, проекту
реконструкції, свідоцтва про
відповідність збудованого об'єкта
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил, належних доказів прийняття в
експлуатацію спірного об'єкта
нерухомості. Встановивши указані
обставини, суди дійшли висновку про те,
що такі факти є достатньою та
обов'язковою підставою для знесення
самочинно збудованого житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Таких висновків суди дійшли внаслідок
порушення норм процесуального права та
неправильного застосування норм
матеріального права.

Самочинним будівництвом вважаються
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК
України).

Встановлено, що земельна ділянка
виділена ОСОБА_3 у власність для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд на підставі рішення
органу місцевого самоврядування, на
підтвердження чого йому видано
державний акт на право приватної
власності на землю, що не скасовані та
підтверджують права відповідача як
власника землі.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають
правову підставу знесення самочинного
будівництва, є: істотне відхилення від
проекту та/або істотне порушення
будівельних норм і правил, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб; неможливість
проведення перебудови або відмова
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є
відхилення від проекту істотним і
таким, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
необхідно з'ясовувати, зокрема, як
впливає допущене порушення з
урахуванням місцевих правил забудови,
громадських і приватних інтересів на
планування, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних ділянок тощо.

Із доданої до матеріалів справи заяви
ОСОБА_4, яка проживає по АДРЕСА_2,
вбачається, що вона не заперечує щодо
узаконення відповідачем самочинного
будівництва, проведенням якого її
права як сусіднього власника
домоволодіння не порушуються (а. с. 153).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил з огляду на положення
Законів України «Про основи
містобудування», «Про архітектурну
діяльність», «Про регулювання
містобудівної діяльності», постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання виконання підготовчих і
будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року
№ 466 необхідно розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність та
загрожує життю й здоров'ю людини у разі
невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №
Д-24/10 від 27 грудня 2010 року, при огляді
житлового будинку по АДРЕСА_1 порушень
державних будівельних норм, які
встановлені для будівель даного типу,
виявлено не було. Досліджуваний
будинок є новозбудованим, знаходиться
у доброму технічному стані і після
виконання чорнового опорядження
внутрішніх приміщень придатний до
експлуатації (а. с. 33).

Порядком прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19 березня 2013 року № 95 (далі -
Порядок прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків), встановлено процедуру та
умови прийняття в експлуатацію
збудованих без дозволу на виконання
будівельних робіт та механізм
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
збудованих у період з 5 серпня 1992 року
до 12 березня 2011 року.

За положеннями п. п. 3.1., 3.2. Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, прийняття в експлуатацію
об'єктів, зазначених у пункті 1.1 розділу
I цього Порядку, здійснюється
безоплатно територіальними органами
Держархбудінспекції України протягом
10 робочих днів з дня подання заяви
власниками (користувачами) земельних
ділянок, на яких розміщені такі об'єкти,
за результатами технічного обстеження
цих об'єктів шляхом реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, яка складається за
формою, наведеною у додатку 2 до цього
Порядку.

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, які не
підлягають прийняттю в експлуатацію,
вимогам законодавства, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації.

Замовник або його уповноважена особа
подає особисто або надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення до Інспекції за
місцезнаходженням об'єкта заяву про
прийняття в експлуатацію об'єкта за
формою, наведеною у додатку 3 до цього
Порядку, до якої додаються: два
примірники заповненої декларації; звіт
про проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта з висновком про їх
відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації (крім
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
прибудов до них загальною площею до 300
квадратних метрів включно,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них загальною
площею до 100 квадратних метрів включно);
засвідчені в установленому порядку
копії: документа, що посвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, на якій розміщено об'єкт;
технічного паспорта.

З метою введення в експлуатацію
самочинно збудованого житлового
будинку по АДРЕСА_1 відповідно до
процедури, яка визначена Порядком
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, ОСОБА_3 виготовлено звіт про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта «Садибний
(індивідуальний) житловий будинок на
АДРЕСА_1» (а. с. 189-208), за висновками якого
об'єкт обстеження відповідає вимогам
надійності і безпечної експлуатації,
та технічний паспорт (а. с. 203).

Спір між ОСОБА_3 та інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Рівненській області щодо
повернення декларації про готовність
об'єкта нерухомості до експлуатації
розглядається у порядку
адміністративного судочинства (а. с.
227-235).

Указаних обставин суд не врахував.
Дійшовши висновку щодо необхідності
знесення самочинної будови, суд не
встановив передбачених диспозицією
ч. 7 ст. 376 ЦК України обставин про
те, чи порушують допущені відповідачем
порушення права інших осіб та
інтересів суспільства, чи має місце
відхилення від вимог будівельних норм
і правил та чи є вони істотними, чи
суперечать ці відхилення
санітарно-технічним вимогам і правилам
експлуатації, чи є технічна можливість
проведення перебудови спірного об'єкта
та чи відмовляється ОСОБА_3
від її проведення.

Відсутність дозвільних документів на
виконання будівельних робіт у разі
прийняття територіальним органом
Держархбудінспекції України рішення
про реєстрацію декларації про
готовність об'єкта нерухомості до
експлуатації є підставою для
накладання адміністративного
стягнення на порушника у сфері
містобудівної діяльності відповідно
до ст. 97 КУпАП (п. 3.8. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків).

Характер допущеного відповідачем
порушення у сфері містобудівної
діяльності та встановлені законом
заходи щодо реагування на такі
порушення у їх співвідношенні із
передбаченими ст.3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства з урахуванням доводів
відповідача про те, що спірний об'єкт
нерухомості є його житлом, судами не
оцінені.

Крім того, зобов'язавши ОСОБА_3 привести
будівництво у попередній стан, суд не
роз'яснив у мотивувальній частині
свого рішення, яким чином його
необхідно виконати у цій частині,
враховуючи те, що відповідачем зведено
новий будинок на місці знесеного
будинку.

Враховуючи допущені судами порушення,
оскаржувані судові рішення необхідно
скасувати відповідно до ст. 338 ЦПК
України, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 6 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 13 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко