АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1411/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2, 5 Бассак Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
31 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагди Л. Ф.суддівСіренка Ю.
В. , Міщенка С. В. при секретаріПосипайко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 16 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи: Комунальне підприємство
Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації, ОСОБА_9,
Житлово-будівельний кооператив № 90,
про скасування наказу та свідоцтва про
право власності на квартиру, визнання
права власності на квартиру, вивчивши
матеріали справи, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 28 листопада 2013 року звернулася
до суду з позовом до Департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради, Комунального
підприємства Черкаського обласного
об'єднаного бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_9 про скасування
наказу та свідоцтва про право
власності на квартиру, визнання права
власності на квартиру.
17 квітня 2014 р. позивачка надала суду
уточнену позовну заяву до Департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради, ОСОБА_7, треті особи:
Комунальне підприємство Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_9,
Житлово-будівельний кооператив № 90,
про скасування наказу та свідоцтва про
право власності на квартиру, визнання
права власності на квартиру.
В позовній заяві вказувала, що рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 16 травня 2013 р. задоволено
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 про усунення перешкод шляхом
виселення. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житла. Ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 10 липня 2013 року зазначене рішення
суду залишено без змін та 3 вересня 2013 р.
було виконане Державною виконавчою
Спірна квартира АДРЕСА_1 належить на
праві приватної власності ОСОБА_7 на
підставі Наказу Департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 16 серпня 2012 р. № 435-08.
Право власності зареєстроване в КП
ЧООБТІ 20 серпня 2012 р., номер запису 190 в
книзі 17. Правовстановлюючі документи
оформлялися на підставі довіреності,
виданої ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_9 20 лютого
2012 р. нотаріальною палатою
Ханти-Мансійського автономного
округу-Юрги, нотаріусом нотаріального
округу м. Нижньовартовськ ОСОБА_13 На
думку позивача підпис на вказаній
довіреності вчинений іншою особою.
Позивачка зазначила в позові, що вона
проживала в АДРЕСА_1 з 2001 року, вчасно
сплачувала комунальні платежі за
користування даною квартирою.
Заселилась в зазначену квартиру разом
з сім'єю з дозволу голови правління ЖБК
№ 90.
Наказ Департаменту економіки та
розвитку Черкаської міської ради від 16
серпня 2012 р. № 435-08 позивачка вважає
незаконним, а Свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 таким, що
отримано з перевищенням повноважень.
27 лютого 1987 р. ОСОБА_7 та членам його
сім'ї було видано ордер на квартиру
АДРЕСА_1, однак з моменту отримання
ордера та по теперішній час ОСОБА_7 та
члени його родини жодного разу не
приїздили до квартири та не проживали в
Тому позивачка просила суд скасувати
Наказ департаменту економіки та
розвитку Черкаської міської ради від 16
серпня 2012 р. за № 435-08; скасувати
Свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 серії САЕ 308947 від 17
серпня 2012 р. та визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.
Ухвалою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25 березня 2014 р.
притягнуто до участі у розгляді справи
в якості співвідповідача власника
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_8.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу в якій
просить про його скасування та
ухвалення по справі нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
та її представника, які підтримали
апеляційну скаргу, заперечення проти
доводів апеляційної скарги
представника Департаменту економіки
та розвитку Черкаської міської ради,
ОСОБА_9 та його представника,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є
безпідставними та недоведеними,
позивачкою не надано суду належних та
допустимих доказів щодо підстав
визнання Наказу департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 16 серпня 2012 р. за № 435-08
недійсним та скасування Свідоцтва про
право власності на квартиру АДРЕСА_1
серії САЕ 308947 від 17 серпня 2012 р., яке
було видано ОСОБА_7, а також набуття
позивачкою права власності на спірну
квартиру за набувальною давністю.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає правильними,
оскільки вони грунтуються на
встановлених у справі обставинах,
доказах, поданих сторонами, до
правовідносин сторін вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 статті
344 ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

У п. п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено, що відповідно до частини
першої статті 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, заволоділа чужим майном на
підставі договору з його власником
(оренди, зберігання тощо), який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять, а на рухоме майно -
через п'ять років з часу спливу
позовної давності за відповідними
вимогами (частина третя статті 344 ЦК).
При цьому строк позовної давності
починає обчислюватись з моменту
закінчення строку дії договору, якщо
інший строк повернення речі не був
установлений самим договором.

Таким чином, набувальна давність
поширюється на випадки фактичного
безпідставного володіння чужим майном
за певних умов.

Для набуття права власності на майно за
набувальною давністю згідно з
правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно,
щоб заволодіння майном було
добросовісним, тобто особа при
заволодінні майном не знала і не могла
знати про відсутність у неї підстав для
набуття права власності. Разом з тим
факт обізнаності особи про те, що вона
не є власником речі, не виключає
добросовісності володіння за умови, що
заволодіння майном не відбулося з
порушенням норм права (викраденння,
шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути
відкритим, тобто очевидним для всіх
інших осіб, при цьому володілець має
ставитись до цього майна, як до свого
власного (експлуатувати, вживати
необхідні заходи для утримання майна в
належному стані тощо). Приховування
володільцем свого володіння майном є
порушенням цієї вимоги.

І по-третє, володіння майном повинно
бути безперервним протягом
встановлених законом строків
(відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка
володіє майном, до часу свого
фактичного володіння може приєднати
час, протягом якого цим майном володіла
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для
нерухомого майна встановлений
тривалістю десять років, для рухомого
майна - п'ять років.

Інші строки за набувальною давністю
встановлені на випадки, коли особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, але після закінчення
строку договору власник не пред'явив
вимоги про повернення майна. У цьому
випадку право власності за набувальною
давністю виникає через 15 років на
нерухоме майно та через 5 років на
рухоме (ч. 3 ст. 344 ЦК). Цей строк
обраховується з дня спливу позовної
давності, протягом якої власник мав
право витребувати своє майно.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_6 разом з сім'ю
тривалий час, за її твердженням з 2001 р.,
хоча це не підтверджено відповідними
доказами, без реєстрації, без
оформлення права на проживання,
мешкала в двокімнатній квартирі
АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 травня 2013 р.,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
області від 10 липня 2013 р., вона та члени
її сім'ї ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 були
виселені з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Зазначена квартира була побудована за
рахунок коштів члена ЖБК ОСОБА_7, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема: копією
рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради № 187 від 28
грудня 1988 р. «Про затвердження рішення
загальних зборів членів
житлово-будівельного кооперативу № 90»,
згідно із яким було затверджено
рішення загальних зборів членів ЖБК-90
першої черги від 17 грудня 1988 р. № 19 по
розподілу 108 квартир в будинку ЖБК-90 по
вул. Гоголя, 330/30 та списки членів ЖБК-90
на заселення, до яких було включено
ОСОБА_7 (а. с. 67 і 67-зворот); копією ордеру
на житлове приміщення, виданого члену
ЖБК ОСОБА_7 27 лютого 1989 р. (а. с. 68);
довідкою голови правління ЖБК-90 від 24
травня 2012 р. про те, що ОСОБА_7 з членів
ЖБК не виключався (а. с. 69); довідкою ПП
«ЖЕОС» від 19 березня 2012 р. про те, що
членом ЖБК-90 ОСОБА_7 пайовий внесок в
сумі паєнакопичень 7089 крб. виплачений
повністю (а. с. 69-зворот).

Перебуваючи за межами України, своє
право власності на цю квартиру ОСОБА_7
через представника ОСОБА_9 оформив у 2012
р., що не суперечить чинному
законодавству.

Департаментом економіки та розвитку
Черкаської міської ради 16 серпня 2012 р.
за зверненням ОСОБА_7 і наданням
відповідних документів про набуття
права власності на спірну квартиру,
було видано наказ № 435-08, яким надано
дозвіл на оформлення ним права
власності на вказану квартиру. 17 серпня
2012 р. ОСОБА_7 департаментом було видано
свідоцтво на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

В позовній заяві та під час розгляду
справи ОСОБА_6 не надала суду
переконливих доказів про незаконність
як наказу Департаменту, так і свідоцтва
про право власності на квартиру,
виданого ОСОБА_7, не довела з яких
підстав вказані правочини підлягають
скасуванню.

До то ж така вимога позивачки не
передбачена ст. 16 ЦК України, якою
встановлені способи захисту цивільних
прав та інтересів особи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що на підставі договору
купівлі-продажу від 11 вересня 2013 р.,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
посвідченого нотаріально, право
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1
набула ОСОБА_8

Право власності на вказану квартиру в
даний час зареєстровано за ОСОБА_8 і
ніким, зокрема і ОСОБА_6, не
оспорювалося.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що вимоги
позивачки про скасування Наказу
департаменту економіки та розвитку
Черкаської міської ради від 16 серпня 2012
р. за № 435-08 та Свідоцтва про право
власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1
серії САЕ 308947 від 17 серпня 2012 р., є
безпідставними, а тому задоволенню не
підлягають.

Вимоги позивача про визнання за нею
права власності за набувальною
давністю на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
ст. 244 ЦП України суд першої інстанції
також правильно визнав безпідставними.

За набувальною давністю, як
зазначалося вище, може бути набуто
право власності на нерухоме майно, яке
не має власника, або власник якого
невідомий, або власник відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Таких обставин у даній справі судом не
встановлено. Власник квартири був
відомий позивачці, він набув право
власності на кооперативну квартиру з
моменту виплати в повному об'ємі
пайового внеску, а оформив своє право
власності за нагоди у 2012 р., і вказана
обставина згідно із чинним
законодавством не позбавляла його
права власності на квартиру. Тим
більше, що на час розгляду справи
власником квартири була ОСОБА_8, про що
позивачці було відомо і право
власності на спірну квартиру останньої
ОСОБА_6 не оспорювалось.

Тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги ОСОБА_6 є безпідставними
та недоведеними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену нею у позові і яку вона
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
підстав для скасування рішення суду,
яке відповідає вимогам закону і
встановленим по справі обставинам та
дослідженим доказам, немає. Доводи
апеляційних скарг позивачки та її
представника висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до
Департаменту економіки та розвитку
Черкаської міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: Комунальне
підприємство Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_9,
Житлово-будівельний кооператив № 90,
про скасування наказу та свідоцтва про
право власності на квартиру, визнання
права власності на квартиру залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :