Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 20 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 17 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 12 листопада 2007
року банк надав відповідачеві кредитні
кошти у розмірі 4 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжку картку зі сплатою 36 % річних.
Внаслідок порушення позичальником
строку та порядку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 26
054, 32 грн, із яких: 7 982, 50 грн -
заборгованість за тілом кредиту, 12 521, 71
грн - за процентами, 4 071, 33 грн - комісія
за користування кредитними коштами, 250
грн - штраф (фіксована частина), 1 228, 78
грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 20 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 17 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судами такі вимоги не дотримано.

У справі встановлено, що 12 листопада 2007
року банк надав ОСОБА_3
кредитні кошти у розмірі 4 000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжку картку зі сплатою 36 %
річних з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення позичальником
строку та порядку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 26
054, 32 грн, із яких: 7 982, 50 грн -
заборгованість за тілом кредиту, 12 521, 71
грн - за процентами, 4 071, 33 грн - комісія
за користування кредитними коштами, 250
грн - штраф (фіксована частина), 1 228, 78
грн - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Умови та Правила надання банківських
послуг не підписані відповідачем, тому
не складають зміст
кредитно-зобов'язаних відносин між ним
та банком. Враховуючи те, що перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають із порушення
боржником умов договору про погашення
боргу частинами, починається стосовно
окремої частини від дня, коли відбулося
це порушення, право на звернення із
вимогами виникло у позивача з 30 грудня
2008 року, то у травні 2013 року позовні
вимоги заявлено банком поза межами
строку позовної давності.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що у заяві
позичальника на отримання кредиту від
12 листопада 2007 року, яка завізована
підписом ОСОБА_3, зазначено, що він
ознайомлений і згодний із Умовами та
Правилами надання банківських послуг
(далі - Умови), а також із Тарифами банку;
своїм підписом підтверджує факт
отримання ним інформації про умови
кредитування (а. с. 8), тому висновки суду
про те, що Умови не є складовою
кредитного договору між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 є
безпідставними.

Апеляційний суд звернув увагу на
допущену судом першої інстанції у цій
частині помилку та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
Умови визначають права та обов'язки
сторін кредитного договору.

Разом з тим, судами при визначенні
початкового моменту перебігу позовної
давності за кредитом із 30 грудня 2008
року (початок недотримання боржником
строку погашення чергових траншів)
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно п. п. 3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (а. с.
123-126).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постанові від 19 березня
2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту перебіг позовної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту у
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253-255
цього Кодексу.

Строк як часова категорія
характеризується не тільки початковим,
а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку.

Таким чином, суди не звернули уваги на
те, що із 30 грудня 2008 року почався
перебіг позовної давності за кожним
черговим платежем, а перебіг позовної
давності щодо повернення кредиту у
повному обсязі, враховуючи висновки
Верховного Суду України про
застосування положень
ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
викладені у постанові від 16 квітня 2014
року № 6-24цс14,
починається із наступного дня після
спливу дії картки.

За наданою банком інформацією про
картку/рахунок НОМЕР_1, видану ОСОБА_3,
вона діє до 30 листопада 2011 року (а. с. 127).

Указані обставини судами не з'ясовані.

Враховуючи те, що внаслідок порушення
судами норм процесуального права та
неправильного застосування норм
матеріального права не встановлено
істотні для правильного вирішення
справи обставини, ухвалені у справі
рішення підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 20 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 17 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко