У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що відповідно до
договору від 23 лютого 2008 року,
укладеного між сторонами, ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 600 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії карти. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_3 не надав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом у зв'язку з
чим утворилася заборгованість. Позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитом у
розмірі 22 279 грн 99 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 27
листопада 2013 року у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
від 23 лютого 2008 року б/н за кредитом,
процентами і штрафом (фіксованою
частиною) на загальну суму 17 835 грн 29
коп. відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

У задоволенні позову ПАТ КБ до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором від 23 лютого 2008 року б/н з
комісії і штрафу (процентної частини)
на загальну суму 4 444 грн 70 коп.
відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 24 березня 2014 року
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 27
листопада 2013 року скасовано, ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість у розмірі
17 155 грн 39 коп. та судові витрати - 264 грн
96 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог банку, апеляційний суд указував
на те, що з моменту укладання
кредитного договору, 23 лютого 2008 року,
ніхто зі сторін до цього часу не заявив
про намір його припинити. Відповідач не
надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку. За таких
обставин строк дії картки, у тому числі
і строк дії кредитного договору,
пролонгувався з кожним роком і діяв до
23 лютого2013 року.

Однак з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 23 серпня 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та відповідачем
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого банк надав відповідачу
кредит у розмірі 600 грн встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 36 %
на рік на суму залишку заборгованості,
відповідач зобов'язувався щомісячно
погашати заборгованість. Термін
кредитного ліміту відповідає строку
дії карти.

Згідно з пунктом 9.12 умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення ДІЇ
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів обов'язок клієнта пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність ‒? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Судом залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Отже питання застосування строку
позовної давності відповідно до статті
256 ЦК України, частин першої та п'ятої
статті 261 ЦК України, частини четвертої
статті 267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки у червні 2013 року, не вирішено.

При цьому, вирішуючи питання щодо
правильного нарахування кредитної
заборгованості. необхідно врахувати
правову позицію, викладену у
постановах Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі №
6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі №
6-14цс14 та від 18 червня 2014 року у справі №
6-61цс14.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог на підставі
представлених сторонами доказів.

Отже, апеляційний суд на порушення
вимог статтей 213, 214, 303, 316 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
не дотримався встановленого статтею 212
ЦПК України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, і ця
оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, якими
обґрунтовуються доводи і заперечення
сторін.

Відповідно до положень статтей 303, 304
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК
України має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неправильно встановлені
фактичні обставини справи, що полягає у
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи
(стаття 309 ЦПК України).

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 24 березня 2014 року
скасувати, справу направити до
апеляційного суду на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:
В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська