Справа № 161/6957/14-ц
Провадження № 2/161/2405/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

28 липня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді Пахолюка А.М.,

при секретарі - Ковальчук А.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ВДВС ЛРУЮ -
Пироги С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Відділу Державної виконавчої
служби Луцького районного управління
юстиції про визнання правочину
удаваним, визнання права власності на
майно та звільнення його з-під арешту,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_4, Відділу Державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції (далі -ВДВС ЛРУЮ) про
визнання правочину удаваним, визнання
права власності на майно та звільнення
його з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18
січня 2011 року між ним та відповідачем
ОСОБА_4 в простій письмовій формі було
укладено договір купівлі-продажу
«Опель», державний номерний знак
НОМЕР_1, за наслідками якого була
оформлена нотаріально посвідчена
довіреність на право керування та
розпорядження позивачем спірним
автомобілем. Однак, договір не було
належним чином зареєстровано в органах
МРЕВ, а тому просив договір доручення
від 18.01.2011 року визнати удаваним
правочином, що приховує договір
купівлі продажу спірного майна, та
визнати за ним право власності на
зазначений автомобіль, а також
звільнити його з-під арешту, що
накладений ВДВС ЛРУЮ.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, зазначених в позовній заяві.
Просили суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 в судове
засідання не з?явився з невідомих суд
причин, подав суду заяву про слухання
справи у його відсутності, вказавши, що
визнає позовні вимоги.

Представник відповідача ВДВС ЛРУЮ
ОСОБА_3 в судовому засіданні при
вирішенні спору покладався на розсуд
суду, пояснивши, що на даний час в
провадженні ВДВС ЛРУЮ знаходиться
виконавче провадження щодо стягнення з
ОСОБА_4 значної суми коштів.

Заслухавши пояснення осіб, які
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов безпідставний та непідлягає до
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За змістом цієї норми цивільне право
підлягає захисту в разі, коли сторони
не перебувають між собою в
зобов'язальних відносинах, і при цьому
має місце його реальне оспорювання
учасником цивільних відносин,
унаслідок чого власник майна не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з існуванням
сумнівів або претензій щодо спірного
майна з боку третіх осіб.

Із змісту ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» вбачається, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що за відповідачем
ОСОБА_4 зареєстровано на праві
власності автомобіль «Опель»,
державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).

18 січня 2011 року ОСОБА_4 видав ОСОБА_1,
ОСОБА_5 нотаріально посвідчену
довіреність на право керування та
розпорядження належним йому
автомобілем «Опель», державний
номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль
«Опель») (а.с.16).

18 січня 2011 року відповідач ОСОБА_4 видав
розписку про те, що він продав вказаний
автомобіль позивачу за узгодженою між
ними ціною (а.с.7). Того ж дня між
сторонами укладено акт
прийому-передачі, за умовами якого
ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 ключі та
свідоцтво про реєстрацію автомобіля
«Опель» (а.с.8).

07 листопада 2012 року ВДВС ЛРУЮ на
підставі постанови ВДАІ №000474 від 30.06.2013
року було винесено постанову про
оголошення в розшук автомобіля
«Опель». На підставі зазначеної
постанови 25.12.2013 року згідно акту
вказаний автомобіль було арештовано й
описано (а.с.10-12).

Позивач та його представник в
обґрунтування своїх позовних вимог
вказували на те, що право власності на
автомобіль перейшло до позивача,
оскільки між ним та ОСОБА_4, як
власником автомобіля, 18.01.2011 року
фактично відбувся оплатний правочин, а
саме купівля-продаж автомобіля.

Проте, такі доводи позивача суд вважає
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 244 ЦК України на
підставі довіреності здійснюється
представництво. Довіреність є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності, а тому згідно
довіреності від 18.11.2011 року до позивача
ОСОБА_1 не перейшло право власності на
автомобіль від ОСОБА_4, оскільки, видачу
генеральної довіреності без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності на автомобіль.

Вказуючи на ту обставину, що між ОСОБА_4
та ОСОБА_1, як сторонами правочину,
фактично укладено договір
купівлі-продажу, позивач із посиланням
на вимоги ст.235 ЦК України зазначав, що в
даному випадку існують усі необхідні
умови для визнання договору доручення
удаваним правочином, що приховує
договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Підстави набуття права власності на
транспортні засоби чітко визначені
цивільним законодавством.

Відповідно до п. п. 2,7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілі,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила
державної реєстрації та обліку
автомобілів…..) передбачено порядок
набуття права власності на
транспортний засіб з обов'язковою
реєстрацією власником придбаного
транспортного засобу на підставі
документів, що підтверджують право
власності.

Відповідно до п. 7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів….. до
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів в тому числі відносяться
договори купівлі-продажу транспортних
засобів, що засвідчені в
установленому порядку, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби. Факт придбання
автомобіля на підставі зазначеного
правочину повинен бути належним чином
зареєстрований в підрозділах ДАІ з
обов?зковим пред'явленням свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням такий транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Отже, в даному випадку письмовий
договір купівлі-продажу автомобіля
підлягає обов'язковій державної
реєстрації в підрозділах ДАІ.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 своєї постанови від 6
листопада 2009 року N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним..

На думку суду між сторонами фактично не
було укладено договір купівлі-продажу
автомобіля, оскільки, не була проведена
державна реєстрація правочину в
органах МРЕВ.

Крім того, у відповідності до вимог
ст..691 ЦК України, істотною умовою
договору купівлі-продажу є ціна товару,
однак, в розписці, акті
прийому-передачі ціна не відображена.

За таких обставин, до позивача не
перейшло право власності на спірний
автомобіль, а тому він у відповідності
до вимог ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» не має права
вимагати визнання права власності на
цей автомобіль та звільнення його з-під
арешту, що накладений ВДВС ЛРУЮ.

Таким чином, на думку суду, позовні
вимоги до задоволення не підлягають.

Сам факт визнання відповідачем ОСОБА_4
позовних вимог не може бути підставою
для задоволення позову, оскільки, на
думку суду, таке визнання позову
суперечить вимогам закону, а тому не
може бути прийняте судом у
відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61,
62, 88, 174, 213, 214, 215 ЦПК України, на
підставі ст.ст. 15, 207, 220, 235, 238, 244, 328, 391, 392,
655, 691 Цивільного кодексу України, ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження», Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року N 1388, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Відділу Державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції
про визнання правочину удаваним,
визнання права власності на майно та
звільнення його з-під арешту - в і д м о
в и т и.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк