АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/8620/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Максюти
Ж.І.,Повєткіна В.В.

при секретарі: Видюковій
Ю.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 02 вересня
2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про виділ частки у спільній
частковій власності на домоволодіння,
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
виділ в натурі часток у спільній
частковій власності на домоволодіння
та усунення перешкод в користуванні
майном, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виділ
частки у спільній частковій власності
на домоволодіння(а.с.4-6).

Позивачка зазначала, що Ѕ частини
домоволодіння АДРЕСА_1 належить їй,
ОСОБА_3, яка складається із 1/3 частини,
яку отримала у 1993 році в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5 та 1/6
частини, яку отримала у 1994 році в
порядку спадкування після смерті
матері ОСОБА_6; 1/6 частини - належить
ОСОБА_4, яку він успадкував після смерті
матері ОСОБА_6 у 1994 році; 1/3 частини -
належить ОСОБА_2, яку вона отримала у 1993
році в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5

Наведене підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом від
10.11.1993 року, реєстраційним посвідченням
КП ДМБТІ від 07.12.1993 року, довідкою від
22.03.2013 року та Витягом про реєстрацію у
спадковому реєстрі.

За ОСОБА_5, який їй та ОСОБА_7 є дідом, а
ОСОБА_2 батьком, вона доглядала до самої
його смерті. Проживала разом зі своєю
сім'єю в зазначеному домоволодінні в
квартирі №1, яка має окремий вхід.

Для отримання ОСОБА_6, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 свідоцтва про спадщину за
заповітом від 25.10.1993 року було
виготовлено технічний паспорт на
спірне домоволодіння, згідно якого
загальна площа усіх приміщень будинку
А-1 становить 101,3 кв.м., із них по
квартирі № 1 - 48,9 кв.м., по квартирі № 2 -
52,4 кв.м.

01.02.2013 року КП ДМБТІ на замовлення
ОСОБА_2 було виготовлено технічний
паспорт на спірне домоволодіння, з
якого вбачається, що загальна площа
житлового будинку А-1 становить 105,5
кв.м., з них самовільно збудовано
прибудову а2-1 площею 5,7 кв.м. При цьому
по квартирі №1 загальна площа
становить 67,4 кв.м. (з урахуванням площі
самовільно збудованого тамбуру), по
квартирі № 2 - загальна площа становить
38,1 кв.м. Даний технічний паспорт
відображає фактичне користування
приміщеннями будинку, який встановився
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме в
користуванні ОСОБА_3 знаходиться
квартира №1, у користуванні ОСОБА_4 -
квартира №2.

У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 різні сім'ї, різні
входи до квартир, якими вони
користуються.

За період з 1993 року по 2013 рік в
квартирі №1 вона, ОСОБА_3, неодноразово
робила ремонт та здійснила поліпшення
домоволодіння.

Донедавна вона користувалася усіма
приміщеннями квартири №1 згідно
технічного паспорту від 1993 року. У 2007
році ОСОБА_4, який користувався усіма
приміщеннями квартири №2 згідно
технічного паспорту за 1993 рік,
запропонував їй взяти у користування
приміщення 2-4 площею 9,5 кв.м., яке вона
переобладнала у нежитлову кімнату,
відповідно до технічного паспорту від
2013 року зараз це приміщення 1-6 -
санвузол, що підтверджується технічним
паспортом, в якому зазначено, що це
приміщення самочинно переобладнано.

Крім того, у технічному паспорті за
2013 рік не зазначено, що вбиральня Е та
душ Ж є самовільно побудованими, їх
побудував ОСОБА_4 у 2009 році, а площа
приміщення 2-5 зменшилася із 9,0 кв.м. до 7,9
кв.м. Все це ставить під сумнів
правдивість даних, наведених у
технічному паспорті за 2013 рік, який був
виготовлений на замовлення ОСОБА_2
Враховуючи те, що сторони вступили у
спадщину на майно, яке відображене у
технічному паспорті за 1993 рік, то
використовувати технічний паспорт за
2013 рік при виділі часток в натурі не
доцільно.

Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_3 просила виділити їй в натурі Ѕ
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка
складається із усіх приміщень квартири
№1, а саме: кухні 1-1, площею 13,0 кв.м.;
житлової кімнати 1-2, площею 12,4 кв.м.;
житлової кімнати 1-3, площею 11,8 кв.м.,
житлової кімнати 1-4, площею 6,0 кв.м;
житлової кімнати 1-5, площею 9,2 кв.м;
ганок квартири №1; вбиральня літ.В, душ
літ.Г та сарай літ.Б, споруди І, № 1-7
залишити у загальному користуванні.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Четверта дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про виділ в натурі
часток у спільній частковій власності
на домоволодіння та усунення перешкод
в користуванні майном(а.с.74-75).

ОСОБА_2 зазначила, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом їй належить 1/3 частина
домоволодіння АДРЕСА_1, співвласниками
2/3 частин домоволодіння є ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які чинять їй перешкоди у
користуванні належною їй частиною
вказаного домоволодіння.

Просила виділити їй в натурі 1/3
частину домоволодіння АДРЕСА_1 та
усунути їй перешкоди в користуванні
зазначеним домоволодінням шляхом
вселення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
03 вересня 2013 року заявлені ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 позови об'єднані в одне
провадження(а.с.65).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
02 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
задоволенні заявлених вимог
відмовлено(а.с.199-202).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частині відмови в
усуненні перешкод в користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1 скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в цій частині, посилаючись на
порушення її прав як власника на
користування власністю (а.с.207).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду в частині відмови їй в
задоволенні позову скасувати, ухвалити
в цій частині рішення про виділ в
натурі належної їй Ѕ частини
домоволодінням АДРЕСА_1, посилаючись на
неповне з'ясування обставин щодо
виділу в натурі Ѕ частини
домоволодіння АДРЕСА_1, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права(а.с.225-228).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційних
скарг, та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
визначені ст.16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов'язок сторони довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За змістом ст.ст.317,321 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст.356 ЦК
України власність двох чи більше осіб
із зазначенням частки кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Частинами 3,4 ст.357 ЦК України
передбачено, що співвласник має право
на відповідне збільшення своєї частки
у праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна;
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Згідно із ч.1,3 ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою; кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст.364 ЦК України
передбачено право співвласника на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі
спільного майна - це перехід частини
цього майна у власність учасника
спільної власності пропорційно його
частки в праві спільної власності й
припинення для цієї особи права на
частку у спільному майні.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України,
якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки
зі спільного нерухомого майна в
порядку ст.364 ЦК України право спільної
часткової власності припиняється, при
виділі частки із спільного нерухомого
майна власнику, що виділяється, та
власнику (власникам), що залишаються,
має бути виділена окрема площа, яка
повинна бути ізольованою від
приміщення іншого(інших)
співвласників, мати окремий вихід,
окрему систему життєзабезпечення
(водопостачання, водовідведення,
опалення тощо), тобто складати окремий
об'єкт нерухомого майна в розумінні
ст.181 ЦК України та п.10 Порядку
присвоєння об'єкту нерухомого майна
реєстраційного номера, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 грудня 2010 року № 1117 "Про
ідентифікацію об'єктів нерухомого
майна для реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток житлових
будинків, будівель, споруд, іншого
нерухомого майна при підготовці
проектних документів щодо можливості
проведення цих робіт визначається
Інструкцією №55, затвердженою наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 року, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 06.07.2007
року за №774/14041, згідно з п.п. 1.2, 2.1, 2.4
якої поділ об'єкта нерухомого майна
(виділ частки) на окремі самостійні
об'єкти нерухомого майна здійснюються
відповідно до законодавства на
підставі висновку щодо технічної
можливості такого поділу (виділу) з
дотриманням чинних будівельних норм та
з наданням кожному об'єкту поштової
адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55
передбачено, що не підлягають поділу
об'єкти нерухомого майна, до складу
яких входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна. Питання щодо
поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання права
власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ст.ст.316, 317, ч.1,2 ст.376 ЦК України.

Так, враховуючи, що за змістом
ст.ст.316, 317 ЦК України право власності -
це право особи володіти, користуватися
та розпоряджатися своїм майном на свій
розсуд, але у межах, передбачених
законом, здійснення особою самочинного
будівництва відповідно до ч.2 ст.376 ЦК
України не породжує в неї права
власності на таке майно.

Отже, за положеннями зазначених норм
права об'єкти нерухомого майна, до
складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти нерухомого
майна, не є об'єктом права власності і
не підлягають поділу (виділу).

По справі встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 перебуває у
спільній частковій власності сторін,
де ОСОБА_3 належить Ѕ частини; ОСОБА_4 - 1/6
частина; ОСОБА_2 - 1/3 частини, що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за заповітом та законом,
довідкою КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» №8570 від 05.08.2013
року(а.с.7-9, 45, 76-77, 115-116).

Із висновку судової
будівельно-технічної експертизи № ГО-64
від 25 квітня 2014 року, складеного
експертом Дніпропетровської
торгово-промислової палати,
вбачається, що поділ в натурі
домоволодіння АДРЕСА_1 з виділом
кожному із співвласників належної їм
частки без порушень діючих будівельних
норм, не є можливим(а.с.135-143).

Крім того, як видно із технічного
паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1,
виготовленого КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» станом на 01.02.2013 року,
та зазначеного висновку судової
будівельно-технічної експертизи № ГО-64
від 25 квітня 2014 року, домоволодіння має
самочинно проведені переобладнання та
споруди(а.с.26-31, 135-143).

Таким чином, встановивши
неможливість поділу домоволодіння
АДРЕСА_1 з дотриманням діючих
будівельних норм, що останнє має
самочинно проведені переобладнання та
споруди, суд прийшов до правильного
висновку про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог про виділ в
натурі часток у спільній частковій
власності на домоволодіння.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі на неповне з'ясування обставин
щодо заявлених вимог про виділ в натурі
Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
висновок суду про відмову в
задоволення таких вимог грунтується на
матеріалах справи та зазначених нормах
матеріального права, що регулюють
встановлені правовідносини. Підстав
для скасування судового рішення в
зазначеній частині не встановлено.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні власністю та вселення її
в спірне домоволодіння, суд виходив з
того, що вона не надала доказів про
перешкоди з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, суд не взяв до уваги, що в
обгрунтування позову ОСОБА_3
посилалась на встановлений порядок
користування домоволодінням АДРЕСА_1,
за яким останнім користується вона та
ОСОБА_4, а саме, в її, ОСОБА_3,
користуванні знаходиться квартира №1,
а у користуванні ОСОБА_4 - квартира
№2(а.с.4-6).

Як видно із справи, позов ОСОБА_2 про
вселення в домоволодінням АДРЕСА_1
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнали.

Наведені обставини свідчать про
порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прав ОСОБА_2,
як власника 1/3 частини домоволодінням
АДРЕСА_1, на користування останнім, а
тому колегія суддів вважає, що рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом вселення
підлягає скасуванню на підставі п.4
ст.309 УПК України, з ухваленням в цій
частині нового рішення про задоволення
позову, яким усунути ОСОБА_2 перешкоди в
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
її вселення в будинок АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
02 вересня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом вселення
скасувати, позовні вимоги ОСОБА_2 в
зазначеній частині задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -