АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6108/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2/638/464/14
Доповідач - Карімова
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака
І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької
О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання
на підставі ст. 225 ЦК України недійсним
нотаріально посвідченого 15.01. 2011 року
договору дарування 40/100 частин
комунальної квартири АДРЕСА_1,
укладеного між нею та відповідачем.

Посилалася на те, що вона з
дитинства знаходитъся на
диспансерному обліку з діагнозом
епілепсія з генералізованими
приступами, у зв'язку з чим постійно
приймає протисудомні препарати.

Зазначала, що близько трьох років
вона проживала у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_7 у вищевказаній
квартирі, де відповідач займав одну
кімнату. Шлюб між нею і ОСОБА_7 був
зареєстрований 02.10.2010 року, після чого
на вимогу чоловіка вона
зареєструвалася у спірному житловому
приміщенні, власником якого стала
30.12.2010 р. на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
видане відділом приватизації
житлового фонду в м. Харкові.

15 січня 2011 року відповідач
примусив її підписати у нотаріуса
договір дарування на його ім'я 40/100
комунальної квартири АДРЕСА_1.

Весь час до та після підписання
цього договору у неї відбувалися
приступи епілепсії, у зв'язку з чим
вона постійно вживала ліки проти
епілепсії, і тому під час
нотаріального посвідчення договору
дарування вона не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Відповідач після цього змусив її
знятися з реєстрації в спірній
квартирі, замінив замки на двері у
кімнату та на вхідних дверях тамбуру
квартири НОМЕР_1, виставив її речі у
коридор і не пускає її в квартиру.

Представник віповідача при розгляді
справи в суді першої інстанції позов не
визнав за його безпідставністю.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову у повному обсязі.

Вказує, що районним судом, який поклав
в основу свого рішення висновки
судово-психіатричної експертизи № 75
від 28.02.2014 року, не враховано, що
зазначена експертиза проводилася лише
за частиною медичної документації, при
цьому будь-яких медичних даних щодо її
стану на момент укладання оскаржуваної
угоди, експерти не мали. Та при
складанні висновку не враховувались.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів недійсності
оспорюваного нею договору дарування
житла за підставами, передбаченими ст..
225 ЦК України.

Судова колегія вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
вимогам закону та матеріалам справи.

Як свідчать останні ОСОБА_3 що
більше двох років проживала з ОСОБА_7
без реєстрації шлюбу як чолові і жінка
у спірній квартирі, де відповідач
займав одну кімнату. Шлюб між
сторонами був зареєстрований 02.10.2010
року, після чого ОСОБА_3 була
зареєстрована у цьому житловому
приміщенні, власником якого стала
30.12.2010 р. на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого відділом приватизації
житлового фонду виконавчого комітету
управління комунального майна та
приватизації в м. Харкові за
реєстраційним № 1-10-315283-Ц1 і
зареєстрованого КП « Харківське МБТІ»
за реєстровим № П-1-49035 від 14.01.2011 р. на
підставі Витягу про реєстрацію права
власності нат нерухоме майно № 28674585,
р.№ 32633786.

Відповідно до копії договору
дарування від 15.01.2011 р. , посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_3, перебуваючи при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміючи
значення своїх дій та діючи
добровільно, передала безоплатно
(подарувала), а ОСОБА_4 - прийняв в дар
40/100 частин комунальної квартири
АДРЕСА_1, які складають дві кімнати
житловою площею 11,5 кв.м.

За заначеним договором дарування
та відповідно до вимог ст.ст. 717-719, ч.1 ст.
722 ЦК України власником спірного житла
став ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи.

Положення вказаної норми закону
поширюються на правочини, вчинені
особою, за обставин, які свідчать про
тимчасову наявність у неї такого стану,
який призводить до дефектів у
формуванні внутрішньої волі та її
волевиявлення.

Згідно положень ст. 203 ЦК України однією
з умов чинності правочину є дотримання
вимоги закону про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, при
цьому ч. 1 ст. 225 ЦК України визначено
умови фактичного стану, які не
дозволяють фізичній особі адекватно
виразити свою волю щодо вчинюваного
правочину.

Із висновку акту
судово-психіатричної експертизи № 75
від 28.02.2014 р. вбачається, що ОСОБА_3 на
цей час ознак психозу, недоумства і
інших психічних розладів не виявляє.
За своїм психічним станом може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

ОСОБА_3 на момент складання та
посвідчення договору дарування, а саме
15.01.2011 року, за своїм психічним станом
була здатна усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_3
знаходилась в момент укладання
оспорюваного договору дарування у
стані психічного розладу, при якому
була нездатна усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, висновок
експертизи, в тому числі його
мотивувальна частина, не містить.

Також зазначений висновок
експертиз не містить посилань на
недостатність медичних даних для
висновків, або пояснень самої ОСОБА_3
при її огляду лікарями-експертами про
недостатність медичної документації
для висновків експертів.

Не надано додаткових медичних
документів ОСОБА_3 й до своєї
апеляційної скарги, яка також не
містить клопотань про проведення
судових експертиз відповідно до вимог
ст.ст. 148-150 ЦПК України.

У зв'язку з чим судова колегія
важає, що судом першої інстанції, на
підставі ст.ст. 147,212 ЦПК України
зроблений обґрунтований висновок про
відсутність підстав

для визнання оспорюваного правочину
таким, що має дефекти волі і
волевиявлення, а врешті і недійсним з
підстав, заявлених ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення якого ухвалено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: