Ухвала

іменем україни

16 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про
визнання договору довічного утримання
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 06 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що 23 квітня 2010 року укладено договір
довічного утримання між її тіткою
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Раніше, а саме 5 лютого
2010 року, ОСОБА_7 склала заповіт на її
ім'я на все належне їй майно. На думку
позивача, укладаючи спірний договір
довічного утримання з ОСОБА_5, ОСОБА_7 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними. Враховуючи
наведене, позивач просила визнати
недійсним спірний договір довічного
утримання.

Рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від 31
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 06 травня
2014 року рішення місцевого суду
скасовано, постановлено нове про
задоволення позову, визнано недійсним
договір довічного утримання, укладений
23 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі відповідач просить
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення місцевого суду, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи у
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 14 березня
2003 року на підставі договору
купівлі-продажу набула права власності
на квартиру АДРЕСА_1, в якій
зареєструвалася 01 квітня 2003 року та
проживала в ній.

05 лютого 2010 року ОСОБА_7 склала заповіт,
яким заповіла усе своє майно позивачу
ОСОБА_4

23 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та
відповідачем укладено договір
довічного утримання, відповідно до
умов якого ОСОБА_7 передала у власність
ОСОБА_5 вказану вище квартиру, а
відповідач у свою чергу зобов'язався
довічно утримувати ОСОБА_7,
забезпечуючи харчуванням, доглядом та
необхідною допомогою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій
та(або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно акта посмертної
судово-психіатричної експертизи № 13
від 12 грудня 2011 року, ОСОБА_7
на момент складання договору довічного
утримання 23 квітня 2010 року
виявляла органічний розлад
особистості судинного генезу, з
вираженим психоорганічним синдромом,
внаслідок чого не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Такий висновок психічного стану
підтверджено і іншим висновком від 21
січня 2013 року, який міститься в
матеріалах справи та йому дана належна
судова оцінка.

Задовольняючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про визнання
недійсним договору довічного
утримання з підстав, визначених ч. 1 ст.
225 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не впливають
на законність та обґрунтованість
рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 06 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська