22-ц/775/1134/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року

м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 20 березня 2012 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 30 березня 2007 року, яка виникла
станом на 17 березня 2011 року, в сумі 43
337,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
20 березня 2012 року у позові ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 28 травня 2012 року
апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
задоволена. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 43 337 грн.40 коп.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року рішення
апеляційного суду Донецької області
від 28 травня 2012 року скасовано, справа
направлена на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Як вбачається з апеляційної
скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», товариство
просить рішення суду першої інстанції
від 20 березня 2012 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги банку,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» -Шишелової Н.В., яка
просила задовольнити апеляційну
скаргу, заперечення ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_4, які просили
відхилити апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає за таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що 30
березня 2007 року відповідачу був
наданий позивачем споживчий кредит в
розмірі 6 000 грн. строком до 29 березня 2008
року під 12 % річних. За судовим
наказом Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 14 березня 2008 року з
ОСОБА_2 була стягнута заборгованість в
сумі 9 180,91 грн. на користь банку, яка
утворилася станом на 12 лютого 2008 року.
Оплата заборгованості проведена
ОСОБА_2 06 лютого 2009 року.

Відмовляючи ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
судовим наказом була стягнута
заборгованість за кредитом 5 385 грн.,
повторне її стягнення за позовною
заявою не можливе. За вимогами про
стягнення процентів та пені банк
пропустив строки позовної давності.

З висновками суду не можна не
погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст.526 Цивільного
Кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629
Цивільного Кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст.536
Цивільного кодексу України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Згідно ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п.1 ч. 2 ст.258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зі справи вбачається, що
ОСОБА_2 не виконував умови кредитного
договору від 30 березня 2007 року і тому,
станом на 12 лютого 2008 року, у нього
виникла заборгованість перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» у розмірі 9 180,91 грн., яка
складалася з наступного : 5 385 грн. -
заборгованість за кредитом, 729 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 401 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язання за
договором.

У зв'язку з наявністю
заборгованості, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12
лютого 2008 року звернулося до суду із
заявою про видачу судового наказу і
судовий наказ, про стягнення вказаної
суми, було видано 14 березня 2008 року
(а.с. 24,75).

6 лютого 2009 року відповідач
погасив заборгованість перед банком на
суму 9 180,91 грн.(а.с.25 ).

Згідно з даними ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», отримані від ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 9 180 грн. 91 коп.
були направлені на погашення
простроченої комісії - 891 грн.,
погашення пені 4 524,53 грн. та
прострочених процентів - 3 765,38 грн., що
відображено у розрахунку
заборгованості (а.с.4, 34-35).

Однак, згідно з положеннями
ст.534 ЦК України, у разі недостатності
суми проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: 1) у першу
чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання; 2) у другу чергу сплачуються
проценти і неустойка; 3) у третю чергу
сплачується основна сума боргу.

Отже, погодитися з доводами
банку про те, що отримані від ОСОБА_2
кошти в першу чергу пішли на погашення
процентів на новий період, а не на
погашення кредиту та процентів, які
визначені були на 12 лютого 2008 року, не
можна, оскільки це суперечить закону.

Встановлено, що
заборгованість, по якій заявлено позов
у даній справі на суму 43 337,40 грн., як
вбачається з позовної заяви від 27
липня 2011 року, виникла з квітня 2007 року
та складається із заборгованості за
кредитом 5 385 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом 21
064,95 грн., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором 14
347,57 грн., штрафу (фіксована частина) 500
грн. та штрафу (процентна складова) 2
039,88 грн.

Зі справи вбачається, що строк
кредитного договору сторонами
визначено до 29 березня 2008 року, але
судовим рішенням від 14 березня 2008
року вся кредитна заборгованість,
яка виникла на час звернення із заявою
про видачу судового наказу, була
стягнута, тобто договірних
правовідносин між сторонами немає.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» посилається на те, що
суд неправильно дійшов висновку про те,
що оскільки судовим наказом
заборгованість за кредитом - 5385 грн.,
стягнута, то повторне стягнення
неможливе. Однак, ці доводи є
неспроможними, оскільки факт
погашення відповідачем
заборгованості саме за кредитом в
зазначеній сумі мав місце 6 вересня 2009
року і тому, висновок суду першої
інстанції з цього приводу є
обґрунтованим.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України.

За таких обставин,
апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача заборгованості по кредиту,
а саме, кредиту 5 385 грн., оскільки за
цими вимогами ухвалено судове рішення,
яке фактично виконане відповідачем.
Нарахування процентів за користування
кредитом та пені після закінчення
строку дії договору не передбачено,
тому, в цій частині вимоги банку
задоволенню не підлягають.

Посилання ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» на те, що у банку, у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
боржником судового рішення, виникає
право стягувати суми, передбачені ч.2
ст.625 ЦК України, не може бути підставою
для скасування даного рішення,
оскільки таких вимог при зверненні до
суду 27 липня 2011 року позивач не
заявляв. При цьому, колегія суддів
враховує, що позивач не позбавлений
права на пред'явлення таких вимог у
загальному порядку.

Не можна не погодитися і з
висновками суду про закінчення строків
позовної давності до вимог банку про
стягнення з ОСОБА_2 пені, оскільки, як
вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитом, пеня
почала нараховуватися банком на
заборгованість відповідача з 20 травня
2007 року.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення. Ця позиція
викладена в постанові Судової палати
у цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року.

Отже, рішення суду першої
інстанції про відмову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» у позові відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права, а тому, підстав
для задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст. 308
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
20 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М.Кочегарова

Судді:
Т.Г.Ігнатоля

Є.Є.Мальцева