НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1787/14-ц
№ 2/183/2250/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді Парфьонова
Д.О., за участі: секретаря судового
засідання Пошивайло І.О., представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, за участі третіх осіб: Органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Новомосковської міської ради,
Головного управління Державної
міграційної служби в
Дніпропетровській області про
усунення порушених прав власника,
витребування майна з чужого,
незаконного володіння, зняття з
реєстрації та стягнення витрат на
утримання майна,-

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якого діє
ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в
якому просили зобов'язати ОСОБА_5
повернути ОСОБА_3 житлову квартиру
АДРЕСА_1 житловою площею - 16,8 кв.м.,
загальною площею - 22,6 кв.м, яка належить
ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 11 грудня 2006 року.
Зобов'язати Сектор громадянства
міграції та реєстрації фізичних осіб
Новомосковського МВ УМВС України
Дніпропетровської області зняти з
реєстрації ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1
житловою площею - 16,8 кв.м., загальною
площею - 22,6 кв.м. Стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 3568,75 грн. - 1/2 частку,
сплачених коштів за опалення, СКУ
«Трубник», електроенергію,
водопостачання, «Укртелеком» за період
з січня 2010 року по січень 2014 року.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судові витрати: судовий збір 122,70 грн. та
витрати на правову допомогу адвоката в
розмірі 1 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_3 перебувала із відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, має спільну
дитину ОСОБА_4 11 грудня 2006 року на ім'я
ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право
власності на житло, згідно з Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та на підставі
розпорядження Новомосковської міської
ради № 697 від 16 листопада 2006 року, в
якій, з 15 червня 2006 року проживає та
зареєстрований відповідач ОСОБА_5
Вказано на те, що під час спільного
проживання 27 квітня 2006 року ОСОБА_5
продав свою квартиру АДРЕСА_2, а
коштами, вирученими від продажу
квартири відповідач розпорядився на
свій розсуд, витративши їх на
задоволення своїх потреб. Зазначено,
що з січня 2010 року ОСОБА_3 та відповідач
спільно не проживають, спільного
господарства не ведуть. 03 січня 2012 року
Новомосковським міськрайонним судом
Дніпропетровської області шлюб між
ОСОБА_3 та відповідачем розірвано.
Відповідач проживає за місцем мешкання
- в квартирі, що належить ОСОБА_3 та
розташована за адресою: АДРЕСА_1
створив такі умови, що позивачі
вимушені проживати в однокімнатній
квартирі за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в той
час, як відповідач проживає в квартирі,
що належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності. ОСОБА_3 самостійно сплачує
комунальні платежі по утриманню
квартири АДРЕСА_1. Так, з січня 2010 року
по січень 2014 року ОСОБА_3 сплачено 7 137,49
гри. за (опалення 2750 грн.; СКУ «Трубник»
1616,76 грн.; електроенергія 699,62 грн.;
водопостачання 741,65 грн.; «Укртелеком»
580,42 грн.). Відповідач відмовляється від
компенсації коштів, витрачених на
утримання квартири за той період, що
він проживає в ній одноособово,
зловживає спиртними напоями, веде
аморальний спосіб життя, чим заважає
проживанню у квартирі. ОСОБА_3
неодноразово зверталась до ОСОБА_5 з
проханням висилитись з квартири
АДРЕСА_1, але останній зневажливо
ставиться до позивачів, ігнорує
прохання і вимоги. Посилаючись на норми
ст.ст.155, 162, 169 Житлового кодексу
України, ст.ст.321, 383, 386, 391, 398-400
Цивільного кодексу України просить
задовольнити позов.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник наполягали на задоволенні
позовних вимог, вказаних в позовній
заяві, просили задовольнити позов.
Вказували на те, що ОСОБА_3 перебуває у
стані вагітності та не має належного
місця проживання. Вказали, що мають
ключі від вхідних дверей спірного
приміщення та можуть потрапити до
приміщення, однак внаслідок того, що
квартира є однокімнатною та враховуючи
спосіб життя відповідача не можуть
проживати в квартирі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити в задоволенні
позову. Вказували на те, що відповідач
має право проживати в квартирі, позивач
має безперешкодний доступ до
приміщення. Відповідач перешкод для
проживання позивачів в квартирі не
чинить. Заперечує факт ведення
відповідачем аморального способу
життя. Зазначає, що сплачує комунальні
послуги за квартиру та про відсутність
іншого місця проживання і нерухомого
майна у власності.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування виконавчого комітету
Новомосковської міської ради в
судовому засіданні не заперечила проти
задоволення позовних вимог. Вказала на
те, що за результатами виходу
співробітників органу Опіки та
піклування для огляду спірного
приміщення встановлено те, що квартира
придатна для проживання, однак
внаслідок свого малого розміру не може
бути пристосована для проживання двох
сімей.

Представник третьої особи-2 в судове
засідання не з`явився, підстави неявки
не повідомив. Про дату час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 21 вересня 2002 року по
03 січня 2012 року знаходились у
зареєстрованому шлюбі /а.с.14,16/. Від
шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4
/а.с.15/.

У відповідності до Свідоцтва про право
власності на житло від 11 грудня 2006 року,
ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та розпорядження
Новомосковської міської ради № 697 від 16
листопада 2006 року передано у приватну
власність однокімнатну житлову
квартиру АДРЕСА_1 житловою площею - 16,8
кв.м., загальною площею - 22,6 кв.м /а.с.18-21/.

В означеній квартирі з 15 червня 2006 року
зареєстровано відповідача - ОСОБА_3
/а.с.37/.

В період 2010-2014 роки ОСОБА_3 здійснено
оплату комунальних послуг за
користування квартирою, розташованою
за адресою: АДРЕСА_1. Так, з січня 2010 року
по січень 2014 року ОСОБА_3 сплачено 750,32
грн. послуг за водопостачання та
водовідведення, 1528,76 грн. квартирної
плати, 749,00 грн. за послуги з вивезення
твердих побутових відходів, 788,87 грн.
послуг електропостачання, 3000 грн. за
послуги з постачання теплої води та
опалення. Загальна сума складає 6816,95
грн.

Згідно ст.155 ЖК України, жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

У відповідності до ст.157 ЖК України,
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Так, відповідач, станом на момент
вселення в квартиру був членом сім`ї
власника квартири - ОСОБА_3 Належних та
допустимих доказів того, що відповідач
систематично руйнує чи псує жиле
приміщення, або використовує його не
за призначенням матеріали справи не
містять. Також не містять матеріали
справи і доказів того, що відповідач
шляхом систематичного порушення
правил співжиття робить неможливим для
позивачів проживання з ними в одній
квартирі та вжиття позивачами з цього
приводу заходів запобігання і
громадського впливу, які виявились
безрезультатними. Акт від 31 січня 2014
року /а.с.32/ не є таким доказом, оскільки
не містить доказів вжиття заходів
громадського впливу щодо відповідача
та вказівки, яким чином відповідач
заважає проживанню позивачам. Таким
чином підстав для виселення та зняття з
реєстрації відповідача матеріали
справи не містять.

Не підтверджено матеріалами справи
також і той факт, що відповідач робить
перешкоди позивачам в користуванні
квартирою, зокрема, як зазначено
безпосередньо ОСОБА_3, остання має
ключі від квартири та доступ до неї,
відповідач не міняв замки від квартири
внаслідок чого позовні вимоги про
зобов`язання відповідача повернути
позивачу житлову квартиру задоволенню
не підлягають.

При цьому суд зазначає, що за умови
того, що за згоди ОСОБА_3 відповідача
зареєстровано у спірному приміщенні
без укладання угоди про порядок
користування квартирою, твердження
позивача про неможливість спірного
проживання сторін внаслідок особистих
відношень не є належною підставою для
зняття відповідача з реєстрації із
спірної житлової квартири та
задоволення вимоги про зняття
відповідача з реєстрації. Крім того,
неможливість сумісного проживання,
навіть за умови знаходження позивача-1
в стані вагітності не підтверджено
належними та допустимими доказами у
справі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у
разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.
Згідно матеріалів справи не вбачається
наявності договору чи заповіту, на
підставі яких встановлено сервітут
відповідача щодо користування
квартирою позивача. Відповідач
проживає у вказаній квартирі,
внаслідок чого положення ст.405 ЦК
України до даних правовідносин
застосуванню не підлягають.

Посилання на те, що позивач є власником
квартири, а отже, внаслідок положень
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 399, 400 ЦК
України має право вимагати у
відповідача повернути йому квартиру та
знятись з реєстрації не може бути
прийняте судом до уваги, оскільки
відповідач вселився до квартири зі
згоди власника квартири будучи членом
її сім`ї, не порушує правил співжиття,
не перешкоджає позивачу у доступі до
квартири, а отже підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині матеріали справи не містять.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 1/2 вартості комунальних
послуг, то суд зазначає наступне.

Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що
плата за комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за
комунальні послуги.

Згідно ст.156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Члени сім'ї власника
будинку (квартири) зобов'язані
дбайливо ставитися до жилого будинку
(квартири). Повнолітні члени сім'ї
власника зобов'язані брати участь у
витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту.

У відповідності до ст.162 ЖК України,
плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін. Плата за комунальні
послуги береться крім квартирної плати
за затвердженими в установленому
порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за
комунальні послуги визначаються
угодою сторін. Наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату і
плату за комунальні послуги.

Оскільки ОСОБА_3, як власником квартири
сплачено комунальні послуги за
утримання квартири в розмірі 6816,95 грн.,
то відповідач, як особа, що
користується квартирою та станом на
момент вселення була членом сім`ї
власника зобов`язаний до сплати на
користь ОСОБА_3 1/2 частини сплачених
комунальних послуг, що становить суму в
розмірі 3408,48 грн. і позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
частково. При цьому суд не приймає до
уваги твердження відповідача про
сплату ним комунальних послуг в звязку
з відсутністю належних та допустимих
доказів на підтвердження цього факту.

Вирішуючи вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.
суд виходить з того, що матеріали
справи не містять належних та
допустимих доказів на підтвердження
здійснення позивачем таких витрат, їх
суми, внаслідок чого позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат між сторонами, суд бере до уваги,
що при зверненні до суду позивачем
сплачено судовий збір у сумі 243,70 грн.,
тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, за участі третіх осіб: Органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Новомосковської міської ради,
Головного управління Державної
міграційної служби в
Дніпропетровській області про
усунення порушених прав власника,
витребування майна з чужого,
незаконного володіння, зняття з
реєстрації та стягнення витрат на
утримання майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) витрати,
пов'язані з утриманням нерухомого
майна за період з 01 січня 2010 року по 31
січня 2014 року в сумі 3408 (три тисячі
чотириста вісім) грн. 48 коп.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. витрат по
сплаті державного мита.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Д.О. Парфьонов