ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/7652/13-ц
Провадження № 2/210/424/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" вересня 2014 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі:

головуючого судді
Костенко В.В.

за участі: секретаря
Панчук О.І.

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Перерви К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства «
Державний ощадний банк України» про
визнання правочину удаваним,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із вищеназваним
позовом та, уточнивши заявлені позовні
вимоги в остаточній редакції позову
від 22.04.2014 року, позивач ОСОБА_4
посилається на ті обставини, що 12.03.07
року між ним та Відкритим акціонерним
товариством « Державний ощадний банк
України» був укладений кредитний
договір, згідно якого банк
зобов»язався надати йому кредит у сумі
9207,00 доларів США.

При цьому , всупереч вимогам
Конституції України, ЦК України суму
кредиту не було визначено в гривнях, а
тільки у доларах, що є грубим
порушенням ст.524 ЦК України.

Позивач вважає, що при укладені
правочину не були дотримані загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину на підставі
ст.203 ЦК України та цей правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
оскільки фактично кредитні кошти не
були видані в іноземній валюті , а
перераховані банком на рахунок
підприємства , в якому він придбав
автомобіль у національній валюті , що
підтверджується платіжним дорученням
від 12.03.07 року.

ОСОБА_4 вважає, що укладений між ним
та банком договір кредиту є удаваним,
оскільки він фактично є гривневим ,
особисто він і не мав бажання на
отримання кредитних коштів в іноземній
валюті , гроші готівкою не отримував.

Позивач вважає, що з боку банку у
відношенні нього була допущена нечесна
підприємницька діяльність , порушені
його права як споживача. Він вважає, що
право- чин , здійснений з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсним і відносно нього повинні
бути застосовані наслідки недійсності
правочину - повернення в натурі
сторонами всього, що було отримано за
таким правочином.

ОСОБА_4 просить визнати кредитний
договір № 596, укладений між Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України в особі керуючого
філією Дзержинське ВОБ 7806 Нікітіної
В.В. та ним удаваним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4- ОСОБА_2 підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та показав, що згідно вимог
діючого законодавства банк має право
видавати валютні кредити, але це право
повинно застосовуватись у випадках
зовнішньоекономічної діяльності і
банк не повинен був надавати фізичним
особам кредити в іноземній валюті для
використання на внутрішньому ринку.
Позивач не має юридичних знань і він не
може передбачити, як простий ,
пересічний громадянин, що долар США
виросте до існуючих на теперішній час
показників. Автосалон, де ОСОБА_4
придбав автомобіль, отримав гроші у
національній валюті. На теперішній час
він міг придбати за таку суму декілька
машин, але фактично попав у «кабалу»
банку. Ризики при укладенні договору є
у кожній із сторін, але вони були
штучно створені відносно позивача.
Просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача Перерва
К.О. заперечував проти позову та вважає,
що позивач на час укладення договору
був ознайомлений з його умовами,
погодився з ними та свідомо його
підписав. Банком не були порушені умови
договору , в тексті договору зазначено,
що кредит видається в іноземній валюті
, але гроші перераховуються продавцю у
гривнях ( п. 1.2 кредитного договору).
Позичальник був згодний з цим, підписав
договір без будь-яких застережень, він
же до цього надав заяву , в якій вказав,
що хоче отримати кредит в іноземній
валюті. Дії банку щодо видачі
позичальнику ОСОБА_4 кредиту є
правомірними, не суперечать вимогам
закону . Просив відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Вислухавши думку учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
докази, суд вважає, що заявлений позов
не підлягає задоволенню за наступними
підставами.

Судом встановлено, що 12.03.07 року між
Відкритим акціонерним товариством «
Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір № 596, згідно п. 1.1 якого банк
зобов»язався надати позичальнику, а
останній зобов»язується прийняти ,
належним чином використати та
повернути кредит у сумі 9207,00 доларів
США ( а.с.5-7).

До укладення вищеназваного
договору позичальником ОСОБА_4 була
подана до банку заява про надання йому
кредиту в сумі 9207,00 доларів США на строк
60 місяців зі сплатою 12,2 % річних для
придбання автомобіля ВАЗ 21104 під
заставу ( а.с.18).

Крім того, 07.03.2007 року позичальник
ОСОБА_4 підписав повідомлення про
ознайомлення з умовами кредитування (
а.с.19).

Передбачені договором
зобов»язання банк виконав,
перерахувавши від імені ОСОБА_4
платіжним дорученням № 800 від 12.03.2007
року на рахунок ТОВ « АВТО-ТЕХНОЛОГІЯ»
грошові кошти в сумі 46500,00 грн., як
оплату за автомобіль з кузовом НОМЕР_1.
На даному платіжному дорученні
міститься рукотворний напис від імені
позичальника ОСОБА_4 про те, що він не
заперечує проти перерахування коштів (
а.с.20).

Між тим, позивач ОСОБА_4 вважає, що
укладений договір є удаваним, тобто
недійсним, оскільки укладений в
іноземній валюті, в отримані якої в
нього не було необхідності та ним
порушуються встановлені Законом
України « Про захист прав споживачів»
його права.

Відповідно до ст. 235 ЦК України ( на
вимоги якої посилається і позивач),
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Слід відмітити, що у разі удаваного
правочину також настають інші права та
обов»язки, ніж ті, що передбачені даним
правочином. За удаваним правочином
обидві сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють певний
правочин, але насправді між ними
встановлюються інші правовідносини.
При цьому, позивач повинен вказати,
який інший правочин приховується за
допомогою укладеного правочину.

Між тим, суд вважає, що позивач на
підставі ст. ст.10, 60 ЦПК України не довів
належними доказами наявність
свідомого, спільного з відповідачем
волевиявлення, спрямованого на
укладення удаваного правочину, не
зазначив: який насправді правочин був
прихований сторонами під час укладення
кредитного договору, з якою взагалі
метою укладався, на його думку,
удаваний правочин.

Фактично, всі доводи позивача та
його представника були зведені до
незгоди з умовами укладеного договору
та порушення ним прав та інтересів
ОСОБА_4, як споживача.

До того ж, відносно правомірності
укладеного кредитного договору в
іноземній валюті, то згідно із ст.99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні , але
не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК
України передбачено, що іноземна
валюта може використовуватись в
Україні у випадку і в порядку,
встановлених законом.

На підставі ст.ст. 627, 628 ЦК України
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначення умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
судочинства, звичаїв ділового обороту,
вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (
пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, які є обов»язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Як убачається із вищеназваних
доказів, позивач свідомо підписав 12.03.07
року кредитний договір № 596 з банком,
погодився із усіма його умовами, у тому
числі отриманням кредитних коштів в
іноземній валюті , але перерахування
вартості транспортного засобу
торгівельному підприємству в
національній грошовій одиниці.

Вищеназваний договір укладений до
набрання чинності Законом України від
22.09. 2011 року № 3795-У1 « Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг», правова оцінка правомірності
таких договорів надана в роз»ясненнях
Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів , що
виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, суд вважає
недоведеними заявлені позовні вимоги і
відмовляє у їх задоволенні в повному
обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України
судові витрати підлягають віднесенню
на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212- 215
ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства « Державний ощадний банк
України» про визнання правочину
удаваним в повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести на
рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дзержинський районний
суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, подачею
апеляційної скарги. Особи, які брали
участі у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Повне рішення суду виготовлено на
протязі п"яти днів із дня проголошення
його вступної та резолютивної частини.

Суддя:
В. В. Костенко