Справа № 486/1287/14-ц
Провадження № 2/486/596/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

в складі:
головуючого - судді
Падалка В.О.

при секретарі - Асєєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Южноукраїнську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_3, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, а саме -
квартирою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі.

ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_2, дівоче
прізвище якої - ОСОБА_1, є її донькою, а
неповнолітня ОСОБА_3 - онукою. 23.09.2010
року за згодою всіх дорослих членів її
сім'ї, ОСОБА_2 разом з її неповнолітньою
донькою ОСОБА_3, були зареєстровані в
АДРЕСА_1, яка має статус
приватизованого житла.

В липні 2011 року відповідач вийшла заміж
та разом з донькою виїхала на постійне
місце проживання в м.
Петропавловськ-Камчатський
Камчатського краю Росія, при цьому з
реєстраційного обліку в м.
Южноукраїнську не знялася, оскільки не
була впевнена, що залишиться проживати
постійно на території Росії.

На даний час ОСОБА_2 отримала російське
громадянство і разом з донькою
залишилася проживати в м.
Петропавловськ-Камчатський
Камчатського краю Росія постійно, до
місця реєстрації повертатися не
збирається. Приїхати звідти, щоб
самостійно знятися з реєстраційного
обліку в м. Южноукраїнську ОСОБА_2 не
має змоги, оскільки вагітна та має
скоро народити.

Посилаючись на те, що реєстрація в
квартирі АДРЕСА_1 її доньки та
неповнолітньої онуки створює для неї
проблеми в додаткових витратах на
оплату комунальних послуг, ОСОБА_1
просила суд, на підставі ст. 405 ЦК
України, визнати ОСОБА_2 та її
неповнолітню доньку ОСОБА_3, 2004 року
народження такими, що втратили право
користування вказаною квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи був повідомлена належним чином,
надала на адресу суду телеграму про
розгляд справи за її відсутності та
визнання позовних вимог в повному
обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих позивачем доказів,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про право
власності на житло виданого 03.01.2009 року
органом приватизації житла ВП "ПУ АЕС"
Державне підприємство НАЕК, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_6.,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ), по 1/4 частки квартири
кожному.

Відповідно до довідки ЖЕД-4 № 018-504-988 від
15.07.2014 року та довідки про реєстрацію
місця проживання/перебування особи від
18.07.2014 року, ОСОБА_2 разом зі своєю
неповнолітньою донькою зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 9, 15 ).

Як визначено у ст.41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст.ст. 369,383 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405
ЦК України право члена сім'ї власника
квартири, який не є співвласником, на
користування цією квартирою
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним з ним
проживанням у цій квартирі. Згідно з ч.
2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
житлом у разі відсутності його без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником будинку або законом.

Враховуючи вищевказане, правові
підстави для визнання ОСОБА_2 разом з
неповнолітньою донькою ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування
квартирою - відсутні, оскільки ОСОБА_2 є
співвласником даного житла, а тому
положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не можуть
бути застосовані до спірних
правовідносин. ОСОБА_2 володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном на власний розсуд і позбавити її
такого права не можливо.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
В. О. Падалка