Справа № 357/664/14 Головуючий у І
інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/4306/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 14 травня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки ,-

встановила:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом , посилаючись на те, що 19 червня
2008 року від ВАТ « Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 223306367, відповідно
до якого банк надав позичальнику
кредит в сумі 50 750 доларів США на строк
до 19.06.2028 р. з оплатою відсотків у
розмірі 13.5 % річних. Погашення кредиту
мало здійснюватися рівними
ануїтетними платежами відповідно до
графіку погашення кредиту та інших
платежів. В якості забезпечення
виконання зобов»язань за кредитним
договором між ВАТ « Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_1 19 червня 2008 року був
укладений іпотечний договір, за яким в
іпотеку банку була передана квартира в
житловому будинку за адресою АДРЕСА_1,
що належить позичальнику на праві
приватної власності . Протоколом
загальних зборів акціонерів від 14.10.2009
р. ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» змінив
своє найменування на ПАТ « Райффайзен
Банк Аваль». Нова редакція статуту ПАТ
« Райффайзен Банк Аваль» пройшла
державну реєстрацію 06.06.2012 р. З метою
зменшення фінансового навантаження на
позичальника в умовах кризових явиш в
економші України 08 червня 2012 року ПАТ «
Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1
уклали додаткову угоду до кредитного
договору від 19.06.2008 р. № 223306367.
відповідно до якої тимчасово в період з
19.06.2012 р. по 18.06.2013 р. зменшено розмір
щомісячного платежу. Починаючи з липня
2013 року позичальник ОСОБА_1 не виконує
своїх зобов»язань перед банком і не
сплачує передбачені кредитним
договором платежі, внаспідок чого за
ним станом на 19.11.2013 р. рахується
заборгованість в сумі 59 077, 74 доларів
США, що еквівалентно по курсу НБУ 472 208,38
грн, з яких : заборгованість за кредитом
52 524.79 дол. США, що еквівалентно 419 830,65
грн . в тому числі прострочена
заборгованість за кредитом 422,79 дол.
США, що еквівалентно 3 379,36 грн ;
заборгованість за відсотками 3 521,04 дол.
США, що еквівалентно 28 143,67 грн, в тому
числі прострочена заборгованість за
відсотками 2 918,80 дол.США, що
еквівалентно 23 329,97 грн : пеня за
прострочення сплати кредиту та
відсотків 24 234.06 грн.

Позивач неодноразово повідомляв
позичальника про порушення
зобов»язань по кредитному договору №
223306367 від 19.06.2008 р. та суму
заборгованості з попередженням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання вимоги погасити
заборгованість, що залишилося без
виконання.

У відповідності до умов договору
іпотеки від 19.06.2008 р. та Закону України "
Про іпотеку" позивач просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру в житловому будинку за
адресою АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу на праві приватної
власності на користь ПАТ « Райффайзен
Банк Аваль» для задоволення його вимог
за кредитним договором № 223306367 від
19.06.2008 р. в розмірі 472 208.38 грн шляхом
продажу на прилюдних торгах за
початковою ціною , не нижчою від
звичайної ціни на цей вид нерухомості,
на підставі оцінки, проведеної під час
вчинення виконавчих дій відповідно до
положень Закону України « Про
виконавче провадження».

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 травня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу та просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
відмову у позові, мотивуючи тим, що
судом порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Судом встановлено та визнається
сторонами, що 19 червня 2008 року
сторонами у справі був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав ОСОБА_1, кредит в сумі 50 750
доларів США на строк до 19.06.2028 р. з
оплатою відсотків у розмірі 13,5 % річних.

Згідно п.7.1. кредитного договору
погашення кредиту мало здійснюватися
рівними ануїтетними платежами
відповідно до графіку погашення
кредиту та інших платежів.

В якості забезпечення виконання
зобов»язань сторонами також був
укладений іпотечний договір, за яким в
іпотеку банку була передана квартира в
житловому будинку за адресою АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 19.06.2008 p.,
зареєстрованого в реєстрі правочинів
за № 2970712. Іпотечний договір було
посвідчено державним нотаріусом
Другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори 19.06.2008
p., зареєстровано в реєстрі за № 1-3229. На
цьому ж договорі нотаріусом було
вчинено напис про накладення заборони
на відчуження предмета іпотеки,
зареєстровано в реєстрі за № 1-3230.

Протоколом загальних зборів
акціонерів від 14.10.2009 р. ВАТ «
Райффайзен Банк Аваль» змінив своє
найменування на Публічне акціонерне
товариство « Райффайзен Банк Аваль».
Нова редакція статуту ПАТ « Райффайзен
Банк Аваль» пройшла державну
реєстрацію 06.06.2012 р.

З метою зменшення фінансового
навантаження на позичальника в умовах
кризових явищ в економіці України 08
червня 2012 року ПАТ « Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_1 уклали Додаткову
угоду до кредитного договору від 19.06.2008
р. № 223306367, відповідно до якої тимчасово
в період з 19.06.2012 р. по 18.06.2013 р. зменшено
розмір щомісячного платежу.

В судовому засіданні також було
встановлено, що відповідач не виконує
своїх зобов»язань перед банком і не
сплачує передбачені кредитним
договором платежі, внаслідок чого за
ним станом на 19.11.2013 р. рахується
заборгованість в сумі 59 077, 74 доларів
США.

Згідно ст.589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв"язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності;

нерухоме майно може бути відчужене
іпотекодавцем і на нього відповідно до
законодавства може бути звернене
стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у
встановленому законом порядку як
окремий виділений у натурі об'єкт права
власності якщо інше не встановлено цим
Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
цього Закону.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції про
можливість задоволення позовних вимог,
враховуючи, що ОСОБА_1 не виконав своїх
обов'язків перед кредитором належним
чином, заборгованість по кредитному
договору складає 472 208,38 грн.
Позивач як іпотекодержатель вправі
вимогати відновлення свого порушеного
права та розпочати процедуру
звернення стягнення на заставлене
майно вже за наявності самого факту
невиконання або неналежного виконання
основного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України
заставодавець набуде право звернення
стягнення на предмет застави і в разі,
коли зобов'язання не буде виконано у
встановлений строк (термін).

Згідно ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договорам, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Пунктом 1.1. іпотечного договору
визначено, що іпотекою забезпечується
своєчасне повернення основного боргу у
сумі 50 750 доларів США, сплата процентів
за користування кредитом , комісійної
винагороди, неустойки штрафу, пені , в
розмірі , строки та у випадках,
передбачених кредитним договором, а
також виконання інших умов кредитного
договору та відшкодування
іпотекодержателю всіх можливих
збитків, понесених ним внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
умов кредитного договору.

Судом встановлено, що позивач
неодноразово повідомляв відповідача
про порушення зобов'язань по
кредитному договору № 223306367 від 19.06.2008
та суму заборгованості з попередженням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання вимоги
погасити заборгованість, що залишилося
без виконання.

Закон України «Про іпотеку» передбачає
кілька способів звернення стягнення
напредмет іпотеки. Право вибору
способу звернення належить
іпотекодержателю.

Доводи апелянта про необхідність
скасування рішення суду з ухваленням
нового про відмову у позові з тим
мотивів, що внаслідок світової
фінансової кризи та істотних коливань
курсу валют, відповідач потрапив у
скрутне матеріальне становище, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що ґрунтуються на вимогах
закону.

Крім того, апелянтом не надано суду
належних, допустимих доказів, які б
свідчили про наявність правових
підстав для скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про відмову у позові.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні,
а тому колегія суддів дійшла висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: