АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1966/14
інстанції Корецький Д.Б.
Доповідач: Фурман Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Фурман Т.Г.,

Суддів: Пузанової Л.В.,

Чиркової К.Г.,

При секретарі: Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
діючого від імені ОСОБА_3, на заочне
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа - публічне акціонерне товариство
«Західінкомбанк» про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
поділ майна, виділ частки майна в
натурі та усунення перешкод у
користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із вказаним вище позовом,
посилаючись на те, що за час
перебування з ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі, ними за спільні кошти подружжя,
поетапно у період з 2002 по 2008 роки було
придбане нежитлове приміщення складу
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" у будинку
АДРЕСА_1, яке було оформлене на
відповідача.

Джерелом придбання цього майна був
дохід від їх спільної підприємницької
діяльності, внаслідок їх сумісної
праці по веденню спільного сімейного
торгівельного бізнесу з роздрібної
торгівлі килимами, лінолеумом та
іншими товарами, саме на ці доходи були
придбані спірні об'єкти нерухомості в
інтересах сім'ї.

Посилаючись на те, що інших джерел
доходу для придбання спірного майна не
було, позивачка уточнивши заявлені
вимоги, просила суд визнати спільною
сумісною власністю подружжя нежитлові
приміщення складу-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, поділити це
майно в рівних частках та визнати за
кожним право спільної часткової
власності на 1/2 частину цих нежитлових
приміщень. Провести розподіл спірного
майна відповідно до частини ІІ,
варіанту №1, висновку № 1 судової
будівельно-технічної експертизи № 68/13
від 12 лютого 2014 року. Вирішити питання
щодо розподілу судових витрат.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про визнання за ним права особистої
приватної власності на спірні
приміщення, посилаючись на те, що це
нерухоме майно було придбане ним як
суб'єктом підприємницької діяльності
за особисті кошти і є його особистою
приватною власністю.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 23 березня 2012 року в
задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено,
позов ОСОБА_3 задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 17 травня 2012
року частково скасовано рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 23 березня 2012 року та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3, в іншій
частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 вересня 2012
року, рішення суду першої та
апеляційної інстанцій в частині
вирішення первісного позову ОСОБА_4
скасовано та справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Рішення апеляційного суду в частині
відмови в задоволені позову ОСОБА_3 в
касаційному порядку не оскаржувалось.

При новому розгляді справи заочним
рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволені частково,
визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нежитлові
приміщення складу-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по
АДРЕСА_1, що складаються із
склад-магазин літ.«Б» (перший поверх),
частина підвалу, частина приміщення №
30, 30а, надбудова (антресоль), приміщення
№ 35, приміщення першого поверху площею
380,4 кв.м. та поверху 1а площею 141,2 кв.м.
дослідно - експериментально бази літ.
«Б».

Поділено спільне сумісне нерухоме
майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме:
нежитлові приміщення, що розташовані
по АДРЕСА_1, в рівних частках та визнано
право спільної часткової власності за
кожним із них на 1/2 частину нежитлових
приміщень та проведений їх розподіл
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 68/13
від 12 лютого 2014 року, висновку №1,
варіанту №1.

Виділено в натурі із спільної
часткової власності в приватну
власність ОСОБА_4 1/2 частину нежитлових
приміщень складу-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованих на першому
поверсі, а саме: № 30 (торгова зала)
площею 164,4 кв.м., підсобне приміщення
площею 16,4 кв.м. та частину приміщення №1
(торгова зала) площею 191,2 кв.м., на
антресолі приміщення №1 площею 258,6 кв.м.

Виділено в натурі із спільної
часткової власності в приватну
власність ОСОБА_3 1/2 частину нежитлових
приміщень складу-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованих на першому
поверсі, а саме: частину приміщення №1в
(торгова зала) площею 369,4 кв.м. та
приміщення: №25 площею 14,8 кв.м., №26
(кабінет) площею 23 кв.м., №27 (щитова)
площею 8,9 кв.м., №28 площею 15,3 кв.м., №29
площею 23,1 кв.м., №31 (коридор) площею 2,0
кв.м., №31а (кладова) площею 1,2 кв.м., №32
(туалет) площею 3,5 кв.м., №33 площею 2,0
кв.м., №34 (душ) площею 3,2 кв.м., №35
(кабінет) площею 21,2 кв.м., №36 площею 2,0
кв.м., № 38 (приміщення) площею 83,7 кв.м.,
№39 (приміщення) площею 52,5 кв.м., № 40
(приміщення) площею 20,4 кв.м., №41
(приміщення) площею 75,2 кв.м., № 42
(приміщення) площею 74,1 кв.м., № 44
(приміщення) площею 8,4 кв.м. та на
антресолі (поверх 1а) приміщення: №1
площею 41,9 кв.м., №2 площею 9,9 кв.м., №3
площею 16,1 кв.м., №4 площею 36,0 кв.м., №5
площею 26,6 кв.м., №6 площею 6,4 кв.м., №7
площею 4,3 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3219
грн. судовий збір та 6000 грн. витрати
пов'язані з проведенням судової
будівельно-технічної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий від
імені ОСОБА_3, посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у
задоволені її вимог в повному обсязі,
зазначаючи про те, що суд не врахував,
що в період 2002-2008р.р. позивачка не
здійснювала підприємницьку
діяльність, а визнавши приміщення
надбудови (антресоль) площею 199,7 кв.м.
спільною власністю сторін та
розділивши його, суд незаконно
позбавив ОСОБА_3 права особистої
приватної власності на це приміщення,
яке встановлено рішенням суду від
16.02.2007р., яке набрало законної сили.

В письмових запереченнях ОСОБА_4 доводи
апелянта не визнала, рішення суду
просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
10.10.1992 року сторони зареєстрували шлюб,
який був розірваний рішенням
Дніпровського районного суд м. Херсона
від 15.11.2010 року.

14.10.1997 року здійснено державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, основний вид діяльності -
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту.

Згідно Витягу з ЄДР від 28.02.2012р. № 13172704
ОСОБА_4 зареєстрована приватним
підприємцем, фізичною особою -
підприємцем з 21.10.2002 року, основний вид
діяльності - роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту.

Судом встановлено, що подружжя
здійснювали підприємницьку
діяльність, отримані доходи від
здійснення цієї діяльності були
доходом їх сім'ї і розподілялись
сторонами за взаємною згодою на:
ведення спільного господарства і
забезпечення потреб родини; оптову
закупівлю нового товару для ведення
роздрібного торгівельного бізнесу;
купівлю нерухомого та рухомого майна.
Будь-яких інших джерел доходу, окрім
доходів обох подружжя від
підприємницької діяльності, для
утримання та забезпечення потреб
родини, інтересів сім'ї та ведення
спільного бізнесу у подружжя ОСОБА_3 не
було. Зазначена обставина підтверджена
належними та допустимими доказами та
судовим рішенням, яке набрало чинності,
що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
доказується при розгляді інших справ.

Предметом даного спору є нежитлові
приміщення складу-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по
АДРЕСА_1, які придбавалися поетапно у
період з 2002 по 2008 роки.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 20.12.2002 року, зареєстрованого в
органах Херсонського ДБТІ згідно
реєстраційного напису від 24.12.2002 року в
реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 96,
приватний підприємець ОСОБА_3 придбав
частину нежитлового приміщення складу
магазину 1 поверх під літерою „Б",
загальною площею 627,7 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 2
а.с. 115).

За договором купівлі-продажу від 18.12.2003
року, посвідченого нотаріально та
зареєстрованого в Херсонському ДБТІ
20.01.2004 року в реєстровій книзі № 5 за
номером запису 96, приватний
підприємець ОСОБА_3 купив частину
підвалу літ."Б" прим.1 площею 258,6 кв.м,
частину 1-го поверху приміщення №30
площею 267,7 кв.м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 116,117).

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 16.02.2007
року за ОСОБА_3 визнано право власності
на приміщення площею 21,2 кв.м., надбудову
(антресоль) площею 199,7 кв.м., за
зазначеною вище адресою, яке було
зареєстровано у встановленому законом
порядку 03.03.2007 року ( т.2 а.с.120,121).

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 15 жовтня
2008 року, зареєстрованого в
Херсонському ДБТІ 02.12.2008 року в
реєстровій книзі № 5 за номером запису
96, фізична особа-підприємець ОСОБА_3
купив з 1 поверху дослідно -
експериментальної бази літ. «Б»
приміщення №№ 25,27,28,29,33,36,38,39,40,41,42,44
загальною площею 380,4 кв.м., з поверху 1-а
приміщення №№ 1,2,3,4,5,6,7 загальною
площею 141,2 кв.м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с.118).

Невід'ємною частиною та підставою для
укладення договору купівлі-продажу від
15 жовтня 2008 року є нотаріально
посвідчена згода позивачки, як дружини,
на придбання чоловіком за спільні
кошти цього майна ( т.1 а.с.102).

Крім того, спірне майно за нотаріально
посвідченою заявою-згодою ОСОБА_4, як
від 29.05.2007 року було передано
відповідачем в іпотеку згідно договору
від 29.05.2007 р.

Оскільки спірне майно було придбане в
період 2002-2008 років, то до цих
правовідносин за часом їх виникнення
слід застосовувати норми як ЦК України
в редакції 1963 року, ст. 22,28 КпШС, Закону
України „ Про власність", так і норми ЦК
України, що набрав чинності з 01 січня 2004
року та СК України.

Враховуючи, що ЦК України в редакції 1963
року, КпШС, Закон України „Про
власність" встановлювали принцип
презумпції спільності майна подружжя
незалежно від наявності чи відсутності
статусу підприємця, наявності
самостійного заробітку, а також факту
оформлення правовстановлюючих
документів на майно, придбане особою з
метою створення спільної власності, на
одного із подружжя, а тому посилання
відповідача на те, що придбане до 2004
року майно є майном фізичної
особи-підприємця і не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
є безпідставним.

Вирішуючи спір стосовно майна, що було
придбано у період 2002-2003 років суд не
застосував норми КпШС, які підлягали
застосуванню, а тому, колегія суддів
вважає за можливе зазначити, що до цих
правовідносин застосовуються ст. 22, 28
КпШС України, як підстава для
задоволення позову.

Зі змісту нормативних положень глав 7
та 8 СК України, власність у сім'ї існує
у двох правових режимах: спільна
сумісна власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя,
залежно від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя визначені
в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловіку на праві спільної сумісної
власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто
застосовуючи цю норму права та
визнаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, необхідно
встановити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, але й той факт, що
джерелом набуття є спільні сумісні
кошти або спільна праця подружжя.

Порядок здійснення подружжям права
спільної сумісної власності та право
подружжя на розпорядження спільним
сумісним майном визначено ст. 63,65 СК
України.

За обставинами справи, в межах наданих
позивачкою доказів, які відповідачем у
встановленому законом порядку не
спростовані, встановлено, що нежитлові
приміщення складу магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_3
та ОСОБА_4, в період зареєстрованого
шлюбу, за спільні сумісні кошти,
отримані від спільної праці при
здійсненні підприємницької
діяльності, в інтересах сім'ї, будь-яких
інших джерел доходу, окрім доходів обох
подружжя від підприємницької
діяльності не встановлено.

Враховуючи, що відповідно до вимог
ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони
зобов'язані надати докази та довести ті
обставини, які обґрунтовують їх вимоги
і заперечення та мають значення для
справи, та зважаючи на те, що судом
встановлено не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, але й той факт, що
джерелом набуття були спільні сумісні
кошти та спільна праця подружжя,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що спірне майно є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, що підпадає під
регулювання ст. 22,28 КпШС, ст. 60,61 СК
України, і вважає, що суд правильно
задовольнив заявлені вимоги у
визначений позивачкою спосіб
відповідно до норм діючого
законодавства за часом виникнення
спірних правовідносин.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав оцінку
відповідно до ЦПК України та
відповідають нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого від
імені ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 02 квітня
2014 року залишити без змін, доповнивши
його мотивувальну частину посиланням
на ст. 22, 28 КпШС України, як на підставу
для задоволення позову.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: