Справа № 307/3969/14-ц
Провадження № 2/307/1747/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут В.І.

при секретарі
Плиска Ю.С.

з участю позивачки
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 14.01.2014 року.
Дітей від даного шлюбу не мають. ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 Посилається
на те, що в них різні погляди на життя,
тому через два тижні після весілля вони
розійшлися і вже понад десять місяців
проживають окремо. Спільне
господарство не ведуть та спільного
майна не мають. В органах ДРАЦСу
розірвати шлюб неможливо, оскільки
вони між собою взагалі не спілкуються.
Вважає, що подальше спільне проживання
та збереження шлюбу є неможливим, так
як відповідач проживає у фактичному
шлюбі з іншою жінкою.

Відповідач у судове засідання не
з'явився і не повідомив суду причини
неявки. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити частково виходячи з
наступного. Згідно статті 21 Сімейного
кодексу України шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя. Релігійний обряд
шлюбу не є підставою для виникнення у
жінки та чоловіка прав та обов'язків
подружжя, крім випадків, коли
релігійний обряд шлюбу відбувся до
створення або відновлення органів
державної реєстрації актів цивільного
стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25
цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка, жінка
та чоловік можуть одночасно перебувати
лише в одному шлюбі, жінка та чоловік
мають право на повторний шлюб лише
після припинення попереднього шлюбу,
примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається. За правилами ч. 3
статті 105 СК шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони втратили почуття любові та
поваги один до одного. Про це свідчать
ті обставини, що на протязі тривалого
часу вони спільно не проживають та не
спілкуються між собою. Спільних дітей
та майна, що могло б їх хоч якось
зв'язувати вони не мають. Неявку
відповідача у судове засідання суд
розцінює як байдуже ставлення до шлюбу.
Крім позивачки факт припинення
сторонами спільного проживання через 2
тижні після укладення шлюбу
підтвердила і свідок ОСОБА_3

Наведене дозволяє суду зробити
висновок про те, що дана сім'я розпалася
остаточно, а цей шлюб існує лише
формально і подальше його збереження
суперечить інтересам позивачки.
Підстав для надання сторонам строку
для примирення суд не знайшов.

Статтею 112 сімейного кодексу
передбачено, що під час розгляду справи
про розірвання шлюбу за позовом одного
з подружжя суд з'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Також позивачка поставила питання про
зміну прізвища.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України в
порядку окремого провадження судом
розглядаються також справи про
розірвання шлюбу за заявою подружжя,
яке має дітей, за заявою будь-кого з
подружжя, якщо один з нього засуджений
до позбавлення волі. В такому випадку в
силу положень ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається. Однак позивачка
звернулася до суду в порядку позовного
провадження, шляхом пред'явлення
позову, а не в порядку окремого
провадження.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану» у разі розірвання шлюбу в
судовому порядку рішення суду, яке
набрало законної сили, надсилається
судом до органу державної реєстрації
актів цивільного стану за місцем
ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб. Документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили. Відмітка про
розірвання шлюбу за рішенням суду
робиться в паспортах або паспортних
документах осіб, шлюб між якими
розірвано, у разі їх звернення до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану. Відповідно до ст. 16
Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану»,
державна реєстрація зміни імені
(прізвища, власного імені, по батькові)
проводиться стосовно громадян України
відповідним органом державної
реєстрації актів цивільного стану за
заявою фізичної особи. Тому, у
задоволенні позову в частині зміни
прізвища слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути на
користь позивачки судові витрати.

За таких обставин, керуючись
ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 24, 25, 105,
110, 112, 113 СК України, Закону України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану» суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Шлюб
зареєстрований 14 січня 2014 р. у м. Тячів
за актовим записом № 6 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 - розірвати.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
двісті сорок три гривні 60 коп. судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особою, яка брала
участь у справі, але не була присутня у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий:

Гримут В.І.