ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ситнік О.М.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Іваненко Ю.Г., Касьяна
О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Департамент
Луганської міської ради у справах
дітей та сім'ї про позбавлення
батьківських прав за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Луганської області від 02 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернулась до
суду з зазначеним позовом в
обґрунтування якого зазначила, що з
березня 2006 року знаходилась у шлюбі з
відповідачем. За рішенням
Кам'янобрідського районного суду
м. Луганська від 28 квітня 2010 року
ними усиновлена дитина. У свідоцтві про
народження сина ОСОБА_5 батьком вказано
ОСОБА_4 Через декілька місяців після
усиновлення дитини, відповідач пішов
до іншої жінки, з нього за рішенням
суду стягнуто аліменти на утримання
сина. У жовтні 2011 року шлюб розірвано.
Відповідач поводиться агресивно,
вихованням дитини не займається,
утворилась заборгованість по
аліментам. Просила позбавити ОСОБА_4
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 6 березня 2014 року позов
задоволено. Позбавлено ОСОБА_4
батьківських прав відносно його
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 2 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
склалися умови, які перешкоджають
інтересам дитини, а обставини,
з'ясовані під час розгляду справи, є
підставою для позбавлення відповідача
батьківських прав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що утворена
заборгованість по сплаті аліментів не
може бути підставою для позбавлення
батьківських прав.

Судами встановлено, що 01 березня 2006
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували
шлюб. Від шлюбу дітей не мали, тому
всиновили дитину - ОСОБА_5; ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 жовтня 2011 року шлюб між сторонами
було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач
самоусунувся від виконання своїх
батьківських обов'язків по відношенню
до неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріальної допомоги на
його утримання не надає та не приймає
ніякої участі у його вихованні, не
піклується та не цікавиться фізичним
та духовним розвитком своєї дитини, не
піклується про створення умов для
отримання сином освіти, не сплачує
аліменти, внаслідок чого утворилась
заборгованість.

Департамент Луганської міської Ради у
справах дітей та сім'ї надав висновок, в
якому вважав за доцільне в інтересах
дитини позбавити батьківських прав
відповідача по відношенню до
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007
року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (із змінами,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 грудня 2008
року № 20) (далі - Постанова) передбачено,
що відповідно до статті 165 СК України з
позовом про позбавлення батьківських
прав можуть звернутися: один із
батьків, опікун, піклувальник, особа, в
сім'ї якої проживає дитина; заклад
охорони здоров'я, навчальний або інший
дитячий заклад, у якому вона перебуває;
орган опіки та піклування; прокурор;
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років. Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування (якщо цього потребують її
інтереси), але не повинен визначати при
цьому конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є
виключною мірою, яке тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Таким чином, позбавлення
батьківський прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків. Тому немає підстав
для позбавлення відповідача
батьківських прав.

За таких обставин апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, дійшов обґрунтованого
висновку, врахувавши, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківські обов'язки, та те, що до
відповідача раніше не застосовувались
попередження про необхідність змінити
ставлення до виховання сина.

Крім того, одна тільки заборгованість
по сплаті аліментам не може бути
підставною в силу положень ст. 164 СК
України для позбавлення батьківських
прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Луганської області
від 02 квітня 2014 року, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 02 квітня 2014 року залити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М.
Ситнік

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.П. Касьян

Ю.Г. Іваненко