АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1215/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Кременчуцької
міської ради Полтавської області на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 18 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_1
до Кременчуцької міської ради
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним умови
договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом. Посилався на
те, що 29.09.2013 року між Кременчуцькою
міською радою Полтавської області та
його дружиною - ОСОБА_2 було укладено
договір оренди землі. Вважає, що п. 31
Договору оренди землі в частині
зобов'язання ОСОБА_2 сплатити орендну
плату за земельну ділянку в розмірі 3%
від нормативно грошової оцінки землі
за період з 21.02.2011 року - дня набуття
права власності на об'єкт нерухомого
майна, розміщеного на земельній
ділянці до дня державної реєстрації
права оренди земельної ділянки
незаконним, та таким, що порушує його
майнові права та інтереси, як чоловіка
Орендаря. Зазначає, що вказаним
пунктом договору створюються
незаконні зобов'язання його дружині
щодо сплати оренди землі (сплата яких
має проводитись за спільні кошти
подружжя) за період, в який договір
оренди укладений не був. Тому, просить
визнати недійсним та скасувати пункт 31
вказаного Договору оренди.

18 грудня 2013 року представник позивача
подала заяву про уточнення позовних
вимог, просила суд визнати недійсним
та скасувати пункт 31 вказаного
Договору оренди землі від 20.09.2013 року в
частині зобов'язання фізичної особи -
підприємця в місячний термін після
державної реєстрації права оренди
земельної ділянки, сплатити орендну
плату за земельну ділянку в розмірі 3%
від нормативної грошової оцінки землі
за період з 21.02.2011 року - дня набуття
права власності на об'єкт нерухомого
майна, розміщений на земельній ділянці
до дня державної реєстрації права
оренди земельної ділянки.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 18 грудня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано недійсним та скасовано пункт 31
Договору оренди землі від 20.09.2013 року,
укладеного між Кременчуцькою міською
радою і фізичною особою підприємцем
ОСОБА_2 в частині зобов'язання фізичної
особи підприємця ОСОБА_2 в місячний
термін після державної реєстрації
права оренди земельної ділянки,
сплатити орендну плату за земельну
ділянку в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки землі за період з 21
лютого 2011 року дня набуття права
власності на об'єкт нерухомого майна,
розміщений на земельній ділянці до дня
державно реєстрації права оренди
земельної ділянки.

Рішення оскаржила Кременчуцька міська
рада Полтавської області, яка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та прийняти
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 вересня
1999 року перебувають у зареєстрованому
шлюбі.

ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, що посвідчений 21.02.2011
року приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 придбала продуктові
склади (1-а черга будівництва), що
розташовані в АДРЕСА_1 та в цілому
складаються з складу № 1 літ. «А»,
складу № 2 літ. «Б», загальною площею 336,6
кв.м., огорожі № 1-3 (а.с.10-11).

Відповідно до п. 2 вищевказаного
договору та згідно довідки вих. № 01-21/99,
виданої Управлінням Держкомзему у м.
Кременчуці Полтавської області від
18.02.2011 року продуктові склади (1-а черга
будівництва) розташовані на земельній
ділянці державної власності площею 0,3685
га., кадастровий номер земельної
ділянки: :12:002:0153.

20.09.2013 року між ОСОБА_2 та Кременчуцькою
міською радою було укладено договір
оренди землі, за умовами якого
Орендодавець, Кременчуцька міська рада
надала, а Орендар - фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 прийняла в
строкове платне користування земельну
ділянку загальною площею 3685 кв.м.
кадастровий номер :12:002:0153 для
експлуатації та обслуговування
продуктових складів (1-а черга
будівництва) (код КВЦПС В 03.07) по
АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права
договір оренди землі був
зареєстрований у Реєстраційні службі
Кременчуцького міського управління
юстиції Полтавської області від 09.10.2013
р. за № 10573713 (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд посилаючись на положення ст. 125 ЗК
України, вказав що саме з моменту
державної реєстрації договору оренди
землі від 20.09.2013 року, тобто з 09.10.2013 року
у відповідача виникло право оренди
за вказаним договором. Правові
підстави виникнення обов'язку у ОСОБА_2
по оплаті за користування земельною
ділянкою до державної реєстрації
договору оренди землі від 20.09.2013 року,
яка відбулася 09.10.2013 року - відсутні.
Тому суд прийшов до висновку що п. 31
Договору оренди землі від 20.09.2013 року,в
частині зобов'язання ОСОБА_2 в місячний
термін після державної реєстрації
права оренди земельної ділянки,
сплатити орендну плату за земельну
ділянку в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки землі за період з 21.02.2011
року - дня набуття права власності на
об'єкт нерухомого майна, розміщений на
земельній ділянці до дня державної
реєстрації права оренди земельної
ділянки суперечить положенням Закону
України «Про оренду землі», а тому є
достатні правові підстави для визнання
вищевказаного правочину в частині, що
оскаржується - недійсним.

Однак, погодитись з висновком
місцевого суду колегія суддів не може.

Частиною першою статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

А відповідно до частин першої та п'ятої
статті 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір (окрема його частина) може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства

Умови договору оренди земельної
ділянки від 20 вересня 2013 року (зокрема
щодо орендної плати з 21.02.2011р.) були
узгоджені сторонами , які не
заперечував проти таких умов договору
та протоколу розбіжностей не складали.

Частиною третьої статті 631 ЦК України
визначено, що сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

Відносини, пов'язані з використанням
оренди земельної ділянки виникли до
укладення цього договору - з часу
укладання договору купівлі-продажу
від 21.02.2011р.

Положення статті 16 Закону України "Про
оренду землі" та статті 15 Закону
України "Про плату за землю" не
встановлюють обмежень щодо поширення
норми частини третьої статті 631 ЦК
України на договори оренди землі.

Оспорювані позивачем умов пункту 31
договору оренди земельної ділянки від
20 вересня 2013 року спрямовані на реальне
настання правових наслідків і не
можуть бути визнані недійсними з
підстав невідповідності вимогам,
викладеним у частинах першій статті 203
ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 та скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні його позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ч.1 п.4,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу
Кременчуцької міської ради
Полтавської області задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 18 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: