Справа № 461/7409/13
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5634/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів:
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

з участю
секретаря Цар М.М.

та з
участю представника ТОВ «Пластфарма»
Мотрука М.В.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Пластфарма» на рішення Галицького
районного суду м.Львова від 25 червня 2014
року,

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено повністю. Поновлено ОСОБА_3
на роботі у Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Пластфарма» на
посаді директора. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пластфарма» на
користь ОСОБА_3 5 925,25 грн.
заборгованості по заробітній платі
за час відпустки. Рішення в частині
поновлення на роботі допущено до
негайного виконання. Вирішено питання
стягнення судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ТОВ
«Пластфарма». Просить рішення суду
скасувати, покликаючись на його
незаконність, необгрунтованість та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що на даний момент
процедура припинення ТОВ «Пластфарма»
триває, посада директора відсутня на
підприємстві, що унеможливлює
поновлення на роботі позивача. Вважає,
що позивачем не надано доказів
підтверджуючих існування
заборгованості по відпускних.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з 4 березня 2005
року позивач працював директором ТОВ
"Пластфарма" (а.с. 186, 187).

Рішенням загальних зборів учасників
ТОВ "Пластфарма", оформленого
протоколом б/н від 12 червня 2013 року
позивача звільнено з посади директора
з 12 червня 2013 року у зв'язку із
систематичним невиконанням покладених
на нього обов'язків, та призначено з 13
червня 2013 року новим директором ОСОБА_5,
який приступив до роботи з 13 червня 2013
року (а.с. 31, 33).

Судом також установлено, що з 10 червня
2013 року по 10 серпня 2013 року позивач
перебував у щорічній відпустці, що
підтверджується наказом № 8 від 27
травня 2013 року (а.с. 3).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, виходив
із того, що звільнення позивача
відбулося під час перебування його у
відпустці, що суперечить вимогам
чинного законодавства. Стягуючи
заробітну плату за час перебування
позивача у відпустці, суд виходив з
того, що має місце факт її невиплати, а
її розмір підтверджено належними
документами.

Підстави розірвання трудового
договору з ініціативи власника
передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів" при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими власник або уповноважений ним
орган не пов'язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Як убачається з протоколу загальних
зборів учасників ТОВ "Пластфарма" від 12
червня 2013 року, яким позивача звільнено
з посади, у ньому не вказано підставу
звільнення, у відповідності до
положень КЗпП України.

Відповідно до протоколу загальних
зборів від 12 червня 2013 року ОСОБА_3
звільнено з посади директора у
зв»язку з систематичним невиконанням
покладених на нього обов»язків. В
ході апеляційного розгляду справи
встановлено, що позивача звільнено за
те, що він не виконав рішення загальних
зборів учасників, оформленого
протоколом б/н від 14 березня 2013 року,
яким його зобов'язано провести аудит
товариства до 10 травня 2013 року (а.с. 231).
Доказів вручення цього рішення
позивачу або доведення його до відома
останнього в інший спосіб,
відповідачем не надано, як і не надано
оригіналу або належним чином
засвідченої копії рішення загальних
зборів учасників від 21 травня 2013 року,
оформленого протоколом № 6, на який, як
на підставу звільнення позивача є
посилання в протоколі від 12 червня 2013
року (а.с. 31).

Звільнення за систематичне
невиконання трудових обов»язків
відповідає підставі, передбаченій п.3
ч.40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

За положеннями ч. 2 ст. 41 КЗпП України
розірвання трудового договору у
випадках, передбачених цією статтею,
провадиться з додержанням вимог
частини третьої статті 40, а у випадках,
передбачених пунктами 2 і 3, - також
вимог статті 43 цього Кодексу.

Тобто положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України
слід застосовувати, як до випадків
звільнення працівника з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 40 (за виключенням п.
5 цієї частини), так і до випадків
звільнення, на підставі ст. 41 КЗпП
України.

Трудове законодавство не тільки
зазначає перелік підстав розірвання
трудового договору з ініціативи
роботодавця, але й встановлює юридичні
гарантії забезпечення прав працівника
від незаконного звільнення, однією з
яких є передбачена частиною третьою
статті 40, частини другої статті 41 КЗпП
України заборона звільнення
працівника в період його тимчасової
непрацездатності або перебування
працівника у відпустці.

Звільнення працівника з підстав, не
передбачених законом, або з порушенням
установленого законом порядку
свідчить про незаконність такого
звільнення та тягне за собою
поновлення порушених прав працівника.

Аналогічні висновки, містяться у
постанові Верховного Суду України від
21 травня 2014 року (справа № 6-33цс14), що є
обов'язкові для судів в силу приписів
ст. 370-6 ЦПК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що
на момент звільнення позивача з роботи
останній перебував у щорічній
відпустці, прийшов до вірного висновку,
що такий підлягає поновленню на роботі,
оскільки відповідачем допущено
порушення порядку звільнення
працівника.

Посилання представника відповідача в
апеляційній інстанції на те, що
позивачем не дотримано рішення
загальних зборів учасників ТОВ
"Пластфарма", оформленого протоколом
б/н від 20 травня 2013 року щодо порядку
надання щорічної відпустки директору
товариства, колегією суддів
відхиляються, оскільки доказів його
доведення до відома позивача,
відповідачем в ході розгляду справи в
суді першої та апеляційної інстанцій
не надано.

Колегія суддів також не погоджується з
доводами представника апелянта
наданими в судовому засіданні
апеляційної інстанції про те, що даний
спір належить розглядати в порядку
господарського судочинства, з огляду
на те, що мало місце не звільнення
позивача, а його відсторонення на
підставі положень ч. 3 ст. 99 ЦК України, з
таких мотивів.

Як безспірно встановлено в ході
розгляду справи, між позивачем та
відповідачем виникли саме трудові
відносини, оформлені належним чином
(а.с. 186, 187).

12 червня 2013 року з позивачем відбулося
розірвання трудового договору з
ініціативи власника (уповноваженого
ним органу), а трудові відносини
виникли між новим керівником ОСОБА_5 та
ТОВ "Пластфарма".

Доказів саме усунення позивача від
виконання його обов'язків, на підставі
ч. 3 ст. 99 ЦК України (в редакції чинній
на час звільнення позивача) матеріали
справи не містять.

Не надано відповідачем також доказів
невірного розрахунку відпускних, які
стягнув на користь позивача суд першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про невірне
застосування судом положень ст. 201 ЦПК
України були предметом перевірки в
ході апеляційного перегляду ухвали
місцевого суду від 23 січня 2014 року у
даній справі, та відображені в ухвалі
апеляційного суду від 25 березня 2014
року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують. Відтак,
апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315,
ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Пластфарма» відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 25 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
М.М.Шандра

Судді:
М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський