Справа № 4-с-363/16/14 Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/4776/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Вишгородського районного
суду Київської області від 04 липня 2014
року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
та бездіяльність державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції у Київській області,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаною скаргою, в якій просив
визнати протиправною бездіяльність
державного виконавця Губар Л.Б. під час
здійснення виконавчого провадження №
1498/4 щодо примусового виконання рішення
суду від 23 лютого 2012 року, що полягає в
несвоєчасному доведенні державним
виконавцем до боржника інформації про
збільшення розміру щомісячних
платежів по сплаті аліментів, а також
несвоєчасного вчинення державним
виконавцем дій по розрахунку
заборгованості та доведенні його до
боржника; визнати незаконними дії
державного виконавця Губар Л.Б. при
визначенні розміру заборгованості по
сплаті аліментів за виконавчим листом
№ 2-487 від 24 лютого 2012 року за період із
липня 2012 року по 12 березня 2014 року та
зобов'язати державного виконавця Губар
Л.Б. здійснити перерахунок
заборгованості по сплаті аліментів за
виконавчим листом від № 2-487 за період з
липня 2012 року по березень 2014 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 04 липня 2014 року
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
державного виконавця Губар Л.Б. під час
здійснення виконавчого провадження №
1498/4 щодо примусового виконання рішення
суду від 23 лютого 2012 року, що полягала у
несвоєчасному доведенні до боржника
інформації про збільшення розміру
щомісячних платежів по сплаті
аліментів.

У задоволенні решти вимог скарги
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні скарги скасувати
та постановити нову ухвалу, якою його
скаргу задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Постановляючи ухвалу в частині відмови
у задоволенні скарги ОСОБА_2 про
визнання незаконними дій державного
виконавця щодо визначення розміру
аліментів за період з липня 2012 року по 12
березня 2014 року, суд першої інстанції
виходив з того, що такі дії державного
виконавця щодо визначення розміру
аліментів вчинялися у визначеному
законом порядку і так само вона мала
для того визначені законом підстави.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.210
ЦПК України ухвала суду, що
постановляється як окремий документ,
складається з мотивувальної частини із
зазначенням мотивів, з яких суд дійшов
висновків, і закону, яким керувався суд,
постановляючи ухвалу.

Тобто, в ухвалі суд першої інстанції
зобов'язаний навести мотиви, з яких суд
дійшов висновку, і закону, яким
керувався суд, постановляючи ухвалу,
оскільки інакше буде порушено вимоги
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення.

Проте, в порушення зазначених положень
закону, суд першої інстанції,
постановляючи ухвалу в частині відмови
у задоволенні скарги ОСОБА_2 про
визнання незаконними дій державного
виконавця щодо визначення розміру
аліментів за період з липня 2012 року по
12 березня 2014 рок, не дав оцінку
доводам скарги в цій частині, не навів
мотивів ухваленого ним судового
рішення та не зазначив норму закону,
якою керувався суд, обмежившись лише
коротким висновком, що дії державного
виконавця щодо визначення розміру
аліментів вчинялися у визначеному
законом порядку і так само вона мала
для того визначені законом підстави.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо визначення розміру аліментів за
період з липня 2012 року по 12 березня 2014
року, допустив порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а ухвала суду
першої інстанції - скасуванню на
підставі ст.312 ЦПК України з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки постановлена з
порушенням порядку, встановленого для
його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду
Київської області від 04 липня 2014 року
скасувати, передати питання на новий
розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді