КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/715/14-ц
Провадження №2/319/225/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

08 серпня 2014 року
смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області

в складі: головуючого судді
Мальованого В. О.,

при секретарі
Синяковій О. І.,

за відсутності осіб, які повинні
брати участь у справі, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Куйбишевського районного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

30 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою
про розірвання шлюбу, який було
зареєстрованого між сторонами 02 серпня
1997 року Білоцерківською сільською
радою Куйбишевського району
Запорізької області, актовий запис №8.
Позивач вказав, що за час
сумісного проживання сторони мають
двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спільне життя з відповідачем не
склалося, відповідач стала нехтувати
сімейними цінностями, через що
постійно виникають сварки, тривалий
час проживають окремо одне від одного.
Намагання та зусилля позивача зберегти
сім'ю ні до чого не привели. За таких
обставин ОСОБА_1 вимушений звернутися
до суду із відповідним позовом,
посилаючись на те, що подальше спільне
життя з відповідачем буде суперечити
його інтересам. Крім того, позивач
прохав суд визначити місце проживання
дитини ОСОБА_3, оскільки остаточної
згоди з відповідачем щодо проживання
старшого сина не досягнуто.

Мотивуючи позовні вимоги , щодо
визначення місця проживання дитини,
позивач ОСОБА_1, в позові вказав, що на
даний час з дружиною проживають окремо.
Дружина проживає в АДРЕСА_1.

Дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 на
даний час проживають разом із матір'ю.
Спору щодо місця проживання дочки між
ними не має , а щодо проживання сина
згоди з відповідачем про місце його
проживання та утримання не досягнуто.
Син має бажання проживати разом з
батьком , однак дружина відповідач
ОСОБА_2, чинить цому перешкоди, фактично
утримуючи дитину біля себе за
допомогою психічного примусу.

Оскільки будь-які намагання
вирішити питання проживання сина до
позитивного результату не призвели,
тому позивач змушений звернутися з
даними позовними вимогами до суду.

Позивач ОСОБА_1 у відповідній
письмовій заяві, поданій до суду,
вказав про те, що він підтримує
заявлені вимоги по тих підставах, які
ним були викладені в позовній заяві,
прохав розглянути справу без його
участі.

Відповідач ОСОБА_2 письмово повідомила
судові про те, що нею визнаються
обставини, зазначені у позовній заяві
та вона не заперечує проти задоволення
позову, прохала розглянути справу за її
відсутності.

Виходячи з наведеного, а також положень
ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні судового засідання за
відсутності осіб, які повинні брати
участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлені наступні обставини
у справі та відповідні їм
правовідносини.

Шлюб між сторонами укладено 02
серпня 1997 року , який зареєстрований
виконкомом Білоцерківської сільської
ради Куйбишевського району
Запорізької області, актовий запис №8.

Прізвище дружини після
реєстрації шлюбу - "ОСОБА_2",.

Від даного шлюбу сторони мають
двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу
України, при розгляді справи про
розірвання шлюбу суд з"ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність дітей та інші
обставини життя подружжя.

Відповідно до ст.55 Сімейного
кодексу України, дружина та чоловік
зобов'язані спільно піклуватися про
побудову сімейних відносин між собою
та іншими членами сім'ї на почуттях
взаємної любові, поваги, дружби,
взаємодопомоги. Дружина та чоловік
зобов'язані спільно дбати про
матеріальне забезпечення сім'ї.

З матеріалів справи вбачається,
що спільне життя позивача з
відповідачем не склалося, відповідач
не дбає про збереження подружніх
стосунків, в сім"ї постійно виникають
сварки, немає порозуміння, між
подружжям втрачено почуття поваги один
до одного, і, як наслідок, намагання
зберегти сім'ю ні до чого не привели.
Сторони вже тривалий час проживають
окремо і фактично припинили подружні
стосунки. Спору про поділ спільного
майна подружжя між сторонами на час
розгляду даної справи немає.

За такої сукупності обставин у справі
суд дійшов висновку, що причини, які
спонукали позивача ОСОБА_1 на
розірвання шлюбу, є обґрунтованими,
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу між ними є неможливим,
воно суперечить інтересам одного з
подружжя.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно положень ст.113 СК України особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Відповідача ОСОБА_2, як особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, у своїй заяві не
порушувала питання щодо зміни прізвища
на дівоче після розірвання шлюбу
.Виходячи з наведеного, суд вважає за
необхідне після розірвання шлюбу
ОСОБА_3 залишити прізвище «ОСОБА_2».

Вирішуючи питання щодо
визначення місця проживання
неповлоітньої дитини - сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з
наступного:

Відповідно до ч.3 ст.160 СК України ,
якщо батьки проживають окремо , місце
проживання дитини , яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України ,
якщо мати та батько, які проживають
окремо , не дійшли згоди щодо того , з
ким із них буде проживати малолітня
дитина , спір між ними може
вирішуватися судом. Спір щодо
неповнолітньої дитини судом
вирішується у разі , коли дитина
тримається біля себе одним з батьків за
допомогою фізичного чи психічного
насильства.

З матеріалів справи судом
встановлено , що подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, проживають окремо.

Позивач ОСОБА_1 проживає у своєму
власному будинку по АДРЕСА_2
відповідач ОСОБА_2, проживає у своєї
матері по АДРЕСА_1.

Разом з відповідачем ОСОБА_2, проживає
її дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Старший син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає періодично то з матір'ю то з
батьком, хоча має бажання постійно
проживати разом з батьком , однак
відповідач чинить цьому перешкоди
постійно здійснюючи психологічний
тиск на дитину.

Сторони зазначені обставини у
справі не оспорювали, фактично їх
визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61
ЦПК України такі обставини не
підлягають доказуванню.

Дана поведінка відповідача
ОСОБА_2, грубо порушує права
неповнолітньої дитини на самостійний
вибір місця проживання з батьком .

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав установлених
Конституцією України , Конвенцією про
права дитини , іншими міжнародними
договорами України , згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Тому суд вважає , що дане
право дитини підлягає судовому
захисту.

Вирішуючи питання про залишення
неповнолітнього ОСОБА_3 на утриманні та
вихованні батька ОСОБА_1, судом
враховано , що позивач має власне житло
де постійно проживає , має постійне
місце роботи , матеріально
забезпечений , фізично та психічно
здоровий , за місцем проживання та
роботи характеризується позитивно, а
також береться до уваги бажання дити
проживати з батьком.

Також врахована позиція матері
відповідача ОСОБА_2, яка повністю
визнала позовні вимоги і не запечувала
проти їх задоволення.

Визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК
України має підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача
понесених останньою судових витрат, а
саме суму сплаченого судового збору 243
грн. 60коп.

Керуючись ст.ст.7.,24,110-112,113,160.161 СК
України, ст.ст.10,11,60,88,174,209,212-215 ЦПК
України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 , зареєстрований 02 серпня 1997
року виконкомом Білоцерківської
сільської ради Куйбишевського району
Запорізької області, актовий запис №
08.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
залишити прізвище «ОСОБА_2».

Визначити місце проживання
дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за
адресою АДРЕСА_2, на утриманні і
вихованні батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, уродженки
с.Благовіщенка Куйбишевського району
Запорізької областіі, на користь
позивача ОСОБА_1 понесені ним судові
витрати у вигляді сплати судового
збору в розмірі 243 (двохсот сорока
трьох) гривень 60 копійок.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляцій скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції -Куйбишевський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
В. О. Мальований