Номер провадження: 22-ц/785/5611/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 22 квітня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3.
Уточнивши свої позовні вимоги в
процесі розгляду справи, позивач
просила стягнути з відповідача на свою
користь оплату за проживання у сумі 3600
грн., вартість зниклого та пошкодженого
рухомого майна ( дверей, плити, відер,
клейонки, інструментів, замка,
купальника, шляпки, георгін, врожаю
картоплі, горіхів тощо) на загальну
суму 11888,81 грн., шкоду завдану внаслідок
самочинної реконструкції будинку
вартістю 6055 грн., а всього стягнути
майнову шкоду у сумі 21543,81 грн.; стягнути
відшкодування моральної шкоди у сумі
10000 грн., та компенсацію понесених
судових витрат.

В обґрунтування майнової частини
позову ОСОБА_2 посилалась на те, що у 2010
році вона поїхала на тимчасове
проживання до своєї доньки у Литву, де
збиралася залишитися до 01.07.2011 року.
Позивач зазначала, що уклала зі ОСОБА_3
усний договір найму житла, на підставі
якого він разом зі своєю родиною,
жінкою та двома неповнолітніми дітьми,
проживав у її житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, за що повинен був
сплатити їй кошти із розрахунку по 300
грн. щомісячно. Кошти ним сплачені не
були з посиланням на здійснення
ремонту, про який домовленості з ним у
неї не було, і який виявився неякісною
самочинною реконструкцією. За час
свого проживання відповідач привів її
житловий будинок до антисанітарного
стану, пошкодив та знищив належне їй
майно. Моральну шкоду позивач
обґрунтовувала нервуванням з приводу
неправомірних дій відповідача,
безсонням, стресовим станом.

Відповідач позов не визнав і посилався
на нікчемність договору найму житла, на
недопустимість наданих позивачем
доказів, на недоведеність позовних
вимог.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 22 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 22 квітня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення її позову у повному
обсязі, посилаючись на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в межах оскарження,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду 1-ої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову, з наступних
підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
1-ої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд 1-ої інстанції
виходив з того, що між сторонами
письмовий договір найму житла не
укладався, та з того, що позовні вимоги
позивача є недоведеними.

Однак з такими висновками суду
колегія суддів погоджується частково.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення і
щодо яких виник спір. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 Біляївського району
Одеської області на підставі договору
дарування від 01.09.1996р..(а. с.75) Сторони
визнали, що відповідач зі своєю родиною
в 2010-2011р.р. мешкав у будинку належному
позивачу. За письмовим поясненням
наданим 18.01.2012р. в Біляївському РВ
відповідач визнавав, що мешкав у
будинку позивача на умовах найму, що
повинен був оплачувати отримані
послуги за світло та воду, а також за
домовленістю з позивачем влаштувати
зливну яму і у будинку туалет, та що ним
усі умови було повністю виконано.
(відмовний матеріал ЖРЗПЗП № 4972 від
05.08.2011р.)

Всупереч вимогам ст.811 ч.1 ЦК
України письмовий договір найму житла
між сторонами не укладався. Відповідно
до правил ст. 218 ч.2 ЦК України умови
договору найму житла, зокрема форма
оплати, розмір оплати за користування
житлом позивача, стан житла переданого
в користування, наявність в ньому речей
позивача, перелік речей, умови
користування земельною ділянкою тощо
належними письмовими доказами
позивачем не підтверджено. Факт
домовленості сторін щодо оплати за
користування житлом у грошовій формі
відповідач в вищезгаданих письмових
поясненнях заперечував, наполягав, що
усі умови договору найму житла ним
виконано. Інші письмові докази
відсутні і позивачем не надані.

З огляду на встановлене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ої інстанції про недоведеність позову
ОСОБА_2 щодо вимог про стягнення з
відповідача оплати за проживання у
будинку, відшкодування вартості
зниклого, пошкодженого рухомого майна,
щодо присвоєння врожаю картоплі,
горіхів, винограду тощо всього на суму
15488,81 грн. Доводи позивача в апеляційній
скарзі щодо обґрунтованості та
доведеності позовних вимог в
зазначеній частині є неспроможними.

Разом з тим, за змістом ст. 815 ЦК
України наймач не має права провадити
перевлаштування та реконструкцію
житла без згоди наймодавця. Надання
позивачем дозволу відповідачу
здійснити реконструкцію житла (на що
він посилається) належними і
допустимими письмовими доказами ним не
підтверджено. За висновком наявної у
справі будівельно - технічної
експертизи №1-72/13 від 11 листопада 2013
року будівельні роботи по
реконструкції житлового будинку
виконувалися (відповідачем):
самовільно, тобто без узгоджень з
власником житлового будівництва гр.
ОСОБА_2 самовільно, тобто без
відповідних узгоджень з Державними
інстанціями, з недотриманням
технології будівельного виробництва
тощо. Вартість (прямі витрати)
ремонтно-відновлюваних робіт і
матеріалів на житлове будівництво в с.
Вигода, Біляївського району, АДРЕСА_1 в
поточних цінах станом на 03.11.2013 року
(дату обстеження) з врахування
існуючого фізичного зносу обробних
покриттів (застосованих до будівельних
матеріалів) складає 6055 грн., у тому
числі вартість будівельних матеріалів
складає - 4776 грн., вартість будівельних
робіт - 1279 грн..(а.с.57-70) Висновок
експертизи жодними належними доказами
відповідачем не спростовано.

За правилами ст.ст.386ч.3,1166 ч.1,2 ЦК
України власник права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди;
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоди звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз'яснень, які містяться в
п.2 Постанови пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що її дії
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Факт здійснення робіт по
реконструкції житлового будинку
позивача відповідач не заперечує і не
заперечував, що вбачається також із
його вищезгаданого письмового
пояснення від 18.01.2012р.. Відсутність
своєї вини в завданні шкоди майну
позивача внаслідок виконання робіт по
реконструкції житлового будинку
відповідач належними і допустимими
доказами не підтвердив.

Оскільки за загальним правилом
деліктних правовідносини доведення
відсутності вини покладається на
завдавача шкоди з висновком суду щодо
недоведеності позову в зазначеній
частині колегія суддів не
погоджується. Заперечення відповідача
з цього приводу до уваги братися не
можуть.

За ст.ст.23ч.2п.3,1167 ЦК України
моральна шкода, завдана неправомірними
діями майну фізичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Колегія суддів погоджується з
доводами позивача про те, що через
пошкодження відповідачем її житлового
будинку внаслідок незаконної та
неякісної реконструкції у неї був
стресовий стан, що було порушено її
звичний уклад життя, та їй знадобилось
вживати заходи для поновлення
порушеного права. А тому колегія суддів
вважає, що позивач вправі вимагати
захисту порушеного права і шляхом
відшкодування моральної шкоди, але в
значно меншому розмірі. При визначення
розміру відшкодування моральної шкоди
колегія суддів враховує тривалість
вимушених змін в житті позивача, вимоги
розумності і справедливості, та вважає,
що розмір відшкодування моральної
шкоди слід визначити у сумі 500грн.

За таких обставин, апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції слід скасувати і ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_2.

Пропорційно до задоволених
позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені і належно доведені позивачем
судові витрати у сумі 205,53 грн. / 60,55+ 30,28
+114,70/(а.с.1,47,109) Понесення витрат на
оплату правової допомоги адвоката та
на оплату експертизи позивачем не
доведено, письмові докази з цього
приводу суду не надані.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.2,309,313-316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 22 квітня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у
сумі 6055 грн., відшкодування моральної
шкоди у сумі 500 грн.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі
205,53 грн.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін