Провадження №2/461/2185/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року
Галицький районний суд
м.Львова

в складі:
головуючого-судді Государського А.В.,

при секретарі
Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Говерла» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до
ТзОВ «Футбольний клуб «Говерла». В
обґрунтування заявленого позову
покликається на те, що з 14.10.2013 року він
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. 01.07.2014 року звільнений з
посади футболіста - професіонала за
згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України. Станом на 10 вересня 2014 року у
відповідача перед ним існує
заборгованість по невиплаті
заробітної плати в сумі 2 400 доларів США,
що станом на день подачі позову в
еквіваленті до гривні за офіційним
курсом НБУ становить 31 008 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості. Крім того просить суд
стягнути з відповідача 372,09 грн.
інфляції та 183,49 грн. трьох процентів
річних від простроченої суми. 04.12.2014
року представник позивача уточнив
позовні вимоги, просить суд при
винесенні рішення по справі
застосувати офіційний курс гривні до
долара США станом на 04.12.2014 року.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подавши заяву про розгляд справи у його
відсутності та про підтримання позову
в повному обсязі. Крім того надав
розрахунок офіційного курсу гривні
станом на 04.12.2014 року.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. 02.12.2014 року подав заперечення на
позовну заяву. Просить суд відмовити у
задоволенні позову, оскільки сума
заборгованості яку просить стягнути
ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд
вважає за можливе проводити розгляд
справи у відсутності сторін ні
підставі наявних у справі доказів, які
вважає достатніми.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 14.10.2013
року працював у Товаристі з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Говерла» на посаді
футболіста-професіонала. 01.07.2014 року
звільнений з роботи за згодою сторін,
про що свідчить відповідний запис №4 у
трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1
(а.с.7).

Станом на 10 вересня 2014 року у
відповідача існує заборгованість
перед ОСОБА_1 по виплаті заробітної
плати в сумі 2 400 доларів США, що станом
на день подачі позову в еквіваленті до
гривні за офіційним курсом НБУ
становить 31 008 грн., що підтверджується
гарантійним листом №304 від 01.07.2014 року
(а.с.8).

У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП
України, заробітна плата повинна
виплачуватися працівникам не рідше
двох разів на місяць. Вказаного
обов'язку відповідач не виконав.

Як визначено у ст.21 Закону України «Про
оплату праці» працівник має право на
оплату своєї праці на підставі
укладеного трудового договору.

Суд критично оцінює доводи
представника відповідача про те, що ТОВ
«Футбольним клубом» «Говерла» було
виплачено усю суму заробітної плати
ОСОБА_1 у зв'язку із чим відсутня
заборгованість, а гарантійний лист не є
належним доказом, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте, представником відповідача не
надано належних доказів проведення
розрахунку із ОСОБА_1 у відповідності
до вимог законодавства у сфері
трудових правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості по
заробітній платі є обґрунтованими та в
силу ст. 115 КЗпП України підлягають
задоволенню.

Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І
«Загальні положення про зобов'язання»
кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні
правила відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і дія цієї
статті поширюється на всі види
грошових зобов'язань, якщо інше не
передбачено спеціальними нормами, що
регулюють суспільні відносини з
приводу виникнення, зміни чи
припинення окремих видів зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплати гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є
зобов'язання, яке виражається в
грошовій одиниці України (або
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті). Це підтверджується правовою
позицією Верховного Суду України
висловленій у постанові від 6 червня 2012
р. у справі № 6-49цс12.

Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність
не застосовується до правовідносин,
які регулюються спеціальним
законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не
поширюється на трудові правовідносини
(з приводу заборгованості із
заробітної плати, відшкодування шкоди
працівникові внаслідок трудового
каліцтва тощо) та сімейні
правовідносин. Установлена частиною
другою статті 625 ЦК України
відповідальність боржника за
прострочення виконання грошового
зобов'язання не застосовується до
трудових відносин, які виникли у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні працівника з роботи та
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, оскільки такі відносини
врегульовані нормами трудового права.
Це підтверджується правовою позицією
Верховного Суду України висловленій у
постанові від 21 травня 2014 р. у справі №
6-43цс14).

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимога позивача в частині стягнення
сум інфляції та трьох процентів річних
на суму заборгованості по заробітній
платі є безпідставною, тому не підлягає
до задоволення.

Оцінюючи докази у їх сукупності,
оскільки у відповідача перед
позивачем існує заборгованість із
виплати заробітної плати, суд
приходить до висновку, що позов в цій
частині слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК
України, ст. 115 КЗпП України, ст.625 ЦК
України, ст.21 Закону України «Про
оплату праці» 24.03.1995 № 108/95-ВР з
наступними змінами та доповненнями,
суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Говерла» про стягнення
заборгованості по заробітній платі
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Говерла» на користь ОСОБА_1 36696
(тридцять шість тисяч шістсот
дев'яносто шість) грн. заборгованості
по заробітній платі.

Допустити негайне виконання рішення в
частині присудження ОСОБА_1 виплати
заробітної плати у межах суми платежу
за один місяць - в розмірі 3 058 (три
тисячі п'ятдесят вісім) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Говерла» на користь держави 243 (двісті
сорок три гривні) грн. 60 коп. судового
збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський