У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на
дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві - Крайчинського Сергія
Станіславовича, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на
дії державного виконавця. Скарга
обґрунтована тим, що державним
виконавцем при вирішенні питання щодо
стягнення виконавчого збору у ВП 28261851 в
порушення вимог ст.28 Закону України
«Про виконавче провадження» не вірно
було визначено розмір суми виконавчого
збору, що підлягає стягненню з
боржника, без врахування положень ч.1
ст.47 зазначеного Закону, державним
виконавцем, на думку скаржника,
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору з
порушенням встановленого
законодавством порядку та без належних
на те підстав, а саме Закон України «Про
виконавче провадження» не передбачає
можливості винесення постанови про
стягнення з боржника залишку
недостягнутого виконавчого збору. Крім
того, як зазначила скаржник, винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору можливе лише у разі закінчення
виконавчого провадження на підставі
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження», а виконавче провадження,
порушене відносно боржника ОСОБА_4,
було завершено на підставі п.1 ч.1 ст.47
зазначеного Закону, в зв'язку з
відмовою стягувача від подальшого
виконання рішення і подання заяви про
повернення виконавчого документа.
Зазначені дії державного виконавця
щодо вирішення питання про стягнення
виконавчого збору, у спосіб і в розмірі,
визначеному в постанові від 5 жовтня 2012
року про повернення виконавчого
документа та в постанові від 5 жовтня 2012
року про стягнення виконавчого збору,
скаржник вважає незаконними.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 березня 2013 року скаргу
задоволено.

Визнано незаконними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинського С.С. по стягненню
з ОСОБА_4 виконавчого збору на підставі
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору, винесену 5 жовтня 2012
року у ВП 28261951.

Скасовано п.2 постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
винесену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м Києві
Крайчинським С.С. 5 жовтня 2012 року у ВП
28261951.

Скасовано постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору, винесену
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинським С.С. 5 жовтня 2012
року у ВП 28261951.

Зобов'язано відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві вжити
необхідні дії для повернення ОСОБА_4
сплачених коштів у вигляді виконавчого
збору у розмірі 336413 гривень 99 копійок.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року ухвалу суду першої
інстанції скасовано, провадження у
справі закрито з підстав визначених п. 1
ч. 1 статті 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін ухвали
апеляційного суду, оскільки вона
законною та обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Ю.Г.
Іваненко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня