У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар
О.В.

суддів - Кеміня М.П.,
Куштана Б.П.

при секретарі -
Марчишаку Ю.М.

з участю - представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 04 лютого 2014 року справу за
позовом Товаририства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ПАТ «ОТП Банк»
звернулося до суду з позовом до
позичальника за кредитним договором
від 14.11.2007 р. № CNL-800/132/2007 ОСОБА_3 та
поручителів за договорами поруки від
14.11.2007 р. № SR-800/247/2007 та № SR-800/248/2007
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, на підставі
ст.ст. 554, 1050 ЦК України, просило:

- накласти арешт на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно, що належить
відповідачам, де б воно не знаходилося;

- стягнути з відповідачів 1 171 980,39 грн., з
яких

142 761,83 швейцарські франки - залишок
заборгованості за кредитом,

13 285,15 швейцарських франків -
прострочена заборгованість станом на
29.07.2009 р.,

683,61 щвейцарські франки - відсотки за
користування кредитом станом на 29.07.2009
р.

45 479,91 грн. - пеня за прострочення
виконання зобов`язань станом на 29.04.2009
р.

- стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача 1 700,00 грн. державного
мита та 30,00 грн. витрат на ІТЗ;

- тимчасово до моменту повного
виконання відповідачами зобов`язань,
покладених на них судовим рішенням по
даній справі, обмежити їх у праві
виїзду за кордон.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 25 березня 2011 року залучено до
участі в справі як позивача - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» (т.1, а.с. 90).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 25.03.2011 р. провадження по справі
було зупинено до розгляду апеляційним
судом Закарпатської області цивільної
справи № 2п-6626/10, за позовом ОСОБА_3 до
ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним
окремих частин кредитного договору та
зобов'язання здійснити перерахунок
суми кредиту та розміру відсотків (т.1,
а.с. 91-92). Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 01.03.2011 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 15.04.2011 р. в задоволенні
позову ОСОБА_3 було відмовлено (т.1, а.с.
8-86, 94-95), 28.11.2011 р. провадження у даній
справі було відновлено (т.1, а.с.98).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 21.06.2013 р. позовну заяву ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу
залишено без розгляду (т.1, а.с. 128).
Вказана ухвала 18.10.2013 р. була скасована
апеляційним судом, а справу направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду (т.1, а.с. 158-161).

Заочним рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 04.02.2014 р.
позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором № CNL-800/132/2007 від
14.11.2007 р. у розмірі 1 171 980,39 грн., та 1700 грн.
судового мита, 30,00 грн. витрат на ІТЗ.

Відповідачі зверталися до суду із
заявами про перегляд заочного рішення
(т.1, а.с. 192-220), які ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду від 12 травня 2014
року залишені без задоволення (т.1. а.с.
232).

В апеляційній скарзі відповідачі
просять скасувати заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
04 лютого 2014 року та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Вважають, що не було дотримано
процедуру відступлення права вимоги,
оскільки позивачем не надано належних
доказів передачі йому у встановленому
порядку права вимоги, а саме акту
прийому-передачі оригіналів
документів та інформації, підписаного
правомочними особами ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та
скріпленого печатками. За таких
обставин позивач не може бути належним
кредитором. Крім того, до звернення до
суду позивач не надавав доказів
переходу прав до нового кредитора.

Зазначають, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
надсилалися вимоги щодо
заборгованості перед ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», а ОСОБА_5 не
надсилалося жодних вимог.

Вказують на те, що суд, прийнявши
заочне рішення без участі відповідачів
та їх представника, порушив права
відповідачів, передбачені ст.55
Конституції України.

Зазначають, що не визнають суму боргу,
оскільки така є значно вищою за суму,
яку вони фактично боргують; погашення
по договору здійснювалось постійно і
значними сумами. Вказують на те, що суд
не оглядав в судовому засіданні
документів, які б підтверджували
отримання відповідачем коштів.

Не погоджуються із нарахованою пенею,
оскільки незрозумілим є період її
нарахування. Крім того у відповідачів є
неповнолітні діти, яких потрібно
утримувати, а стягнення пені посилить
їхнє скрутне становище.

В апеляційній скарзі, зокрема, ОСОБА_5,
зазначає, що суд першої інстанції
позбавив його права брати участь у
судових засіданнях, оскільки судові
повістки надсилалися не за тією
адресою, яка вказана в договорі поруки.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2007 р. між ЗАТ
«ОТП Банк» (правонаступником якого ПАТ
«ОТП Банк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № CNL-800/132/2007, за
умовами якого останній отримав кредит
на споживчі цілі в розмірі 150 000,00
швейцарських франків з використанням
плаваючої процентної ставки за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення 14.11.2022 р. Пунктом 4
договору передбачено, що повернення
кредиту та сплата процентів
здійснюється шляхом сплати
позичальником ануїтентних платежів
(т.1, а.с. 9-17).

В цей же день 14.11.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_4 був укладений договір поруки
№ SR-800/247/2007 та між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_5 договір поруки № SR-800/248/2007, за
умовами яких поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники за
повне та своєчасне виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором (т.1, а.с. 20, 22).

Позивач надсилав позичальнику
досудові вимоги № 22-3/2/61713 від 04.02.2009 р.
та № 04/466-2 від 25.05.2009 р. (т.1, а.с. 18-19), які
були ним отримані.

Досудова вимога № 04/466-2 від 25.05.2009 р.,
була надіслана позивачем ОСОБА_4 та
отримана нею (т.1, а.с. 21).

19.06.2009 р. позивачем було надіслано
ОСОБА_5 іпотечне повідомлення, в якому
повідомив його, що станом на 19.06.2009 р.
заборгованість позичальника складає 1
175 858,56 грн., посилаючись на підп.а п.6.2.
договору іпотеки № PCNL-800/132/2007 (майнова
порука) від 14.11.2007 р. банк зазначив, що
даний факт є іпотечним випадком (т.1,
а.с.13). Вказане повідомлення отримав
ОСОБА_3 та зобов'язався передати ОСОБА_5

На підставі договору про відступлення
права вимоги від 26.11.2010 р., укладеного
між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», останнє отримало
право вимоги за кредитним договором №
CNL-800/132/2007 та договорами поруки №
SR-800/247/2007 та № SR-800/248/2007, укладеними
14.11.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та
відповідачами (т.1, а.с. 70-74).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручителем може бути одна особа або
кілька осіб.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст.554
ЦК України).

Доводи апелянтів про те, що ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не мало прав
звертатися до суду з даним позовом,
оскільки ним не надано доказів права
вимоги, є безпідставними. Як вбачається
з матеріалів справи, з позовом про
стягнення заборгованості з
відповідачів в розмірі 1 171 980,39 грн.
зверталося ще в липні 2009 року ПАТ «ОТП
Банк», яке відповідно до ст.1 Статуту
ЗАТ «ОТП Банк», затвердженого
протоколом рішення загальних зборів
акціонерів № 50 від 18.08.2008 р., є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Закритого акціонерного
товариства «ОТП Банк» (т.1, а.с.26).

Досудові вимоги про погашення
заборгованості надсилалися
відповідачам в лютому та в травні 2009
року та були ними отримані, що
підтверджується їх підписами.

Договір купівлі-продажу кредитного
портфелю між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений 26
листопада 2010 року.

За умовами договору ПАТ «ОТП Банк»
продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» права на кредитний портфель,
який включає в себе кредитні договори,
перелік яких міститься в додатку 1 до
цього договору (ст.3.1 договору).
Відповідно до ст.1 договору «кредитний
портфель» - права вимоги до боржників
(їх поручителів) щодо сплати загальної
суми заборгованості боржників перед
ПАТ «ОТП Банк» за кредитними
договорами, яка включає суму основного
боргу, проценти, нараховані на суму
такого боргу, усі та будь-які штрафні
санкції (у разі їх наявності) на дату
набрання чинності, а також права,
зазначені у статті 3.3. цього договору.

Згідно з витягом з додатку 1 до договору
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло
право вимоги до ОСОБА_3, який є
боржником за кредитним договором від
14.11.2007 р. № CNL-800/132/2007 (т.1, а.с. 74), та
поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
договорами поруки від 14.11.2007 р. №
SR-800/247/2007 та № SR-800/248/2007 (т.1, а.с.178).
Будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи є письмовими
доказами відповідно до ч.1 ст. 64 ЦК
України.

Як уже зазначалося, ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду від 25 березня 2011
року було залучено до участі в справі
як позивача (т.1, а.с. 90).

Доводи апелянтів про те, що позивач не
довів факту отримання відповідачем
грошових коштів, спростовуються
наявною в матеріалах справи кредитною
заявкою ОСОБА_3 від 14 листопада 2007 р., в
якій він з посиланням на кредитний
договір від 14.11.2007 р. № CNL-800/132/2007 просить
видати кредит в розмірі 150 000,00
швейцарських франків шляхом
перерахування кредитних коштів в
повній сумі з кредитного рахунку на
поточний рахунок відкритий у ЗАТ «ОТП
Банк» на його ім'я (т.1, а.с. 8).

Доводи апелянтів, про те що вони не
погоджуються із розміром нарахованої
заборгованості, оскільки ними
постійно значними сумами
здійснювалося погашення
заборгованості за договором до уваги
не беруться, оскільки відповідно до
ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. За весь час розгляду
справи з 2009 року відповідачами не
надано жодних доказів на підтвердження
погашення ними заборгованості за
кредитним договором.

Апелянти вважають, що розмір пені
відповідно до ст.551 ЦК України може бути
зменшений за рішенням суду, оскільки на
їх утриманні перебувають неповнолітні
діти.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В п.27 постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» зазначено, що істотними
обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК
України можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

За таких обставин підстави для
зменшення розміру пені відсутні,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, станом на 29.07.2009 р. загальна сума
простроченої заборгованості становила
13 285,15 швейцарських франків, залишок
заборгованості за кредитом 142 761,83
швейцарські франки, що значно
перевищує розмір нарахованої пені.
Утримання відповідачами неповнолітніх
дітей не є підставою для зменшення
розміру пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК
України.

Апелянти вважають, що ухвалюючи
заочне рішення суд порушив їх права,
проте такий висновок є помилковим.
Заочний розгляд справи передбачений
главою 8 ЦПК України, зокрема, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. У разі
участі у справі кількох відповідачів
заочний розгляд справи можливий у
випадку неявки в судове засідання всіх
відповідачів. (чч.1, 2 ст.224 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 543, 544 ЦК
України у разі солідарного обов'язку
боржників кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний
обов'язок, має право на зворотну вимогу
(регрес) до кожного з решти солідарних
боржників у рівній частці, якщо інше не
встановлено договором або законом, за
вирахуванням частки, яка припадає на
нього.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Доводи, що містяться в апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовують і до уваги не беруться.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст.ст.543, 544, 553, 554,
1050 ЦК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 04 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Куштан Б.П.