Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Попович О.В.,

Мостової Г.І., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Вінницької митниці Міністерства
доходів і зборів України, треті особи:
Могилів-Подільська міська рада
Вінницької області, виконавчий комітет
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області,
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 7 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтувавши
свої вимоги тим, що 1 лютого 2013 року,
поруч з контрольно-пропускним пунктом
«Дністер» у м. Могилів-Подільському на
кордоні із Молдовою, він йшов по
тротуарній доріжці, яка не була
розчищена від снігу та льоду, та впав і
отримав тілесні ушкодження.

Вказав, що ним було витрачено 24 600 грн на
лікування тілесних ушкоджень та 1 482 грн
65 коп. на купівлю ліків, засобів та
матеріалів необхідних для лікування.

У зв'язку з бездіяльністю відповідача,
яка проявляється у неналежному
утриманні території, зокрема
тротуарних доріжок, позивачу було
завдано моральну шкоду у розмірі 10 тис.
грн.

Посилаючись на наведене, просив
стягнути з відповідача на свою користь
вказані суми на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 6 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Вінницької митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_3 24 643 грн
матеріальної шкоди та 3 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 7 липня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції посилався на те,
що нещасний випадок не розслідувався
спеціальною комісією, докази збирались
без врахування механізму
розслідування нещасного випадку,
передбаченого порядком розслідування
та обліку нещасних випадків
невиробничого характеру.

Проте погодитись з висновком
апеляційного суду не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Судами встановлено, що згідно листа
Могилів-Подільського

міського територіального медичного
об'єднання від 21 лютого 2013 року

№ 01/01-04-438 позивач знаходився на
лікуванні в травматологічному
відділенні з 1 лютого 2013 року по 6 лютого
2013 року з діагнозом: компресійний
перелом тіла Тh ХІІ хребця ІІ ст. ЗЧМТ,
струс головного мозку. Також, 1 лютого
2013 року був виклик бригади швидкої
допомоги до постраждалого ОСОБА_3 з
діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку,
гематома потиличної ділянки голови
(а.с. 4).

Згідно виписки з медичної карти
стаціонарного хворого

№ 721 Могилів-Подільської ЦРЛ, позивач в
період з 1 лютого 2013 року

по 6 лютого 2013 року знаходився на
стаціонарному лікуванні у

відділенні травматології з діагнозом:
компресійний, багатоуламковий перелом
Тh 12 ІІ-ІІІ ст. (а.с.5).

Згідно виписки з історії хвороби від 8
лютого 2013 року

№ 130740, позивачу була проведена
операція з приводу компресійного
перелому Тh 12 (а.с.7).

Із довідки Інституту нейрохірургії
імені академіка А.П. Ромоданова НАМН
України від 22 квітня 2014 року № 173
вбачається, що 7 лютого

2013 року позивачу була проведена
операція - пункційна кіфопластика на
рівні Th 12 (а.с.139).

Рішенням виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради

від 11 лютого 2011 року № 34 «Про
закріплення міських територій за
підприємствами, установами,
організаціями, приватними
підприємцями, власниками,
користувачами», прилегла до
контрольно-пропускного

пункту «Дністер» територія по вул.
Володимирська в м.
Могилеві-Подільському (непарна
сторона) закріплена за Дністрянською
митницею, правонаступником якої є
Вінницька митниця Міндоходів (а.с.37-60).

Згідно п. п. 2.2, 2.5 цього рішення,
керівники підприємств, власники
житлових будинків приватного сектору,
власники та користувачі споруд,
будинків та приміщень будь-якого
призначення зобов'язанні прибирати
сніг та під час ожеледиці посипати
піском виїзди зі своїх територій,
прилеглі тротуари.

Згідно підпункту 1 пункту 2 статті 18
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів», підприємства,
установи та організації у сфері
благоустрою зобов'язані утримувати в
належному стані об'єкти благоустрою (їх
частини), що перебувають у їх власності
або користуванні, а також визначену
правилами благоустрою території
населеного пункту прилеглу до цих
об'єктів.

Із відповідей Головного центру обробки
спеціальної інформації від

20 травня 2014 року та від 28 травня 2014 року,
наданих згідно витягу про перетинання
державного кордону України,
вбачається, що 1 лютого

2013 року громадянин України ОСОБА_3
перетинав кордон України у напрямку
виїзду та в'їзду в Україну після 20
години в межах 30-40 хвилин (а.с. 164, 166).

Отже суд першої інстанції правильно
посилався на докази

надані позивачем, в тому числі, на
пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили

факт падіння позивача на прилеглій до
контрольно-пропускного пункту
«Дністер» території.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем були витрачені кошти на
систему кіфопластики «КYРНОN» вартістю
24 600 грн, що підтверджується копією
договору поставки від 7 лютого 2013 року
№ КМ05-02 з додатком до нього, копію
рахунку-фактури № К3СГ-00150, копію
видаткової накладної від 14 лютого 2013
року № КМ-00204, копію платіжного
документу від

14 лютого 2013 року та копією фіскального
чеку на придбання препарату Диклоберг
вартістю 43 грн. 50 коп. (а.с. 8-14, 18).

За таких обставин судом першої
інстанції було правильно стягнуто на
користь позивача 24 643 грн 50 коп.
матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від

31 березня 1995 року N 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та полягає в даному випадку у
фізичному болю та душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. Крім того, позивач в
результаті отриманої травми переніс
важку операцію, змінив звичний для
нього спосіб життя та продовжує
лікування.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що позивач переніс
фізичний біль, душевні страждання, яких
він зазнав внаслідок ушкодження
здоров'я та порушення звичайного
способу життя, у зв'язку з протиправною
бездіяльністю відповідача та
правильно стягнуто з останнього на
користь позивача три тисячі грн на
відшкодування моральної шкоди.

Отже, висновок апеляційного суду
суперечить вимогам

ст. 57 ЦПК України, а посилання на те, що
нещасний випадок не розслідувався
спеціальною комісією, докази збирались
без врахування механізму
розслідування нещасного випадку,
передбаченого порядком розслідування
та обліку нещасних випадків
невиробничого характеру є помилковими,
оскільки наявність чи відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та завданою шкодою може
встановлюватись

будь-якими доказами, наданими
сторонами, на підставі яких суд згідно

ст. 212 ЦПК України надає відповідну
оцінку.

Апеляційний суд не звернув уваги на
вказані норми закону та помилково
скасував рішення суду першої
інстанції.

Оскільки на час ухвалення рішення
судом першої інстанції було досліджено
усі надані сторонами докази, їм дано
відповідну правову оцінку та зроблено
висновки, що відповідають обставинам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

Тому, рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 7 липня 2014 року
скасувати, рішення
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області від

6 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В.
Дем'яносов Г.І. Мостова О.В. Попович
О.В. Ступак