АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/570/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2577/14
Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Буленка О.О.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Позивача ОСОБА_3

Відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шишацького районного суду
Полтавської області від 08 липня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа Управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області,- про усунення
перешкод у користуванні будинком та
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним вище позовом.

Посилалась на те, що, згідно рішення
Шишацького районного суду Полтавської
області від 23.11.2013 року вона є власником
житлового будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1, частину якого
вона успадкувала після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері - ОСОБА_6.

У 2007 році відповідач ОСОБА_4 попросила у
неї дозволу на проживання у
вищевказаному домоволодінні, в якому
на той час ніхто не мешкав.

Починаючи з листопада 2007 року по
нинішній час ОСОБА_4 проживає в будинку
АДРЕСА_1. При цьому ніякого письмового
договору найму житлового приміщення
сторони не укладали по тій причині, що
на той час позивач не оформила спадкове
домоволодіння на себе і не була
законною його власницею.

У 2013 році ОСОБА_3 переоформила на себе
зазначене вище домоволодіння та
зареєструвала своє право власності на
нього у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно.

20.02.2014 року позивач надіслала
відповідачу письмову вимогу з
проханням звільнити належне їй
домоволодіння на протязі двох місяців
та знятися з реєстрації, маючи намір
проживати там сама. Однак, остання
відмовляється виселятися, мотивуючи
тим, що вона зареєстрована за спірною
адресою.

Посилаючись на вище викладене, ОСОБА_3
просила суд усунути перешкоди в
користуванні належним їй на праві
власності домоволодінням шляхом
виселення ОСОБА_4 без надання іншого
жилого приміщення та зобов»язати
Шишацький районний сектор Державної
міграційної служби України в
Полтавській області зняти ОСОБА_4 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Шишацького районного суду
Полтавської області від 08 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні будинком та виселення
без надання іншого житлового
приміщення відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржила ОСОБА_3

Апелянт прохає рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічного
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України, за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції або змінити його у разі
виявлення невідповідності висновків
суду обставинам справи, а також
порушень або неправильного
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, місцевий суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним
набувачем нерухомого майна - будинку
АДРЕСА_1, так як придбала у позивача
спірне домоволодіння згідно розписки
від 19.09.2007 року.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з даними висновками суду,
які не відповідають обставинам справи
та зроблені без урахування вимог
цивільного законодавства.

Згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, в
редакції, що діяла станом на 19.09.2007 року,
договір купівлі-продажу житлового
будинку укладається в письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається і це
підтверджується сторонами, що 19.09.2007
року ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 письмову
розписку про те, що продає спадщину
своєї матері ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 і що
взяла від неї гроші в сумі 4500 грн.00 коп.
(а.с.33). Договір купівлі-продажу сторони
не укладали та не оформлювали право
власності ОСОБА_4 на дане домоволодіння
у нотаріальному порядку.

01 листопада 2007 року позивач ОСОБА_3
звернулася із заявою до виконкому
Великоперевізької сільської ради
Шишацького району про реєстрацію
відповідачки за вищевказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету
Великоперевізької сільської ради
Шишацького району Полтавської області
№ 49 від 21 листопада 2007 року заяву
ОСОБА_3 було задоволено. ОСОБА_4 з 11.11.2007
року зареєстрована постійно за спірною
адресою та мешкає там по даний час
(а.с.19). До того ж, згідно довідки,
виданої сільським головою
Великоперевізької сільської ради
Шишацького району Полтавської області
від 25.09.2013 року, по АДРЕСА_1 разом з
ОСОБА_4 зареєстрований і проживає її
цивільний чоловік ОСОБА_7 (а.с.35).

Також з матеріалів справи вбачається,
що згідно рішення Шишацького районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року, яке набрало законної
сили, визнано, що у власності
громадянки ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час її смерті
знаходилася ? частина домоволодіння по
АДРЕСА_1. На іншу ? частину цього ж
домоволодіння визнано право власності
за ОСОБА_3 як членом колгоспного двору.
Визнано за останньою право власності, в
порядку спадкування першої черги за
законом, на спадкове майно померлої
21.12.2004 року її матері ОСОБА_6, яке
складається з ? частини домоволодіння
по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок
(літ. А-1), сарай (літ. Б), згідно
технічного паспорту ПП МПТІЕ
«Інвентаризатор» від 25 вересня 2013 року,
інвентарний №3961, та, з урахуванням її
права власності на іншу ? частину цього
домоволодіння, визнано право власності
на нього в цілому.

У 2013 році позивач переоформила на себе
домоволодіння по АДРЕСА_1 та
зареєструвала своє право власності на
нього у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно (а.с.10-11).

Вимогою від 20 лютого 2014 року (а.с. 14)
ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_4 про намір
розірвати договір найму спірного
житлового приміщення та запропонувала
останній протягом двох місяців
виселитися з нього і знятися з
реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 168 ЖК
України, договір найму жилого
приміщення, укладений як на визначений,
так і на невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне йому та членам сім'ї для
проживання. У цьому випадку власник
будинку (квартири) повинен попередити
наймача про наступне розірвання
договору за три місяці.

Як видно з матеріалів справи та
зазначено у позовній заяві ОСОБА_3
(а.с.2), вона не укладала з відповідачем
ОСОБА_4 договору найму спірного житла,
квартирну плату від неї не отримувала,
зареєструвала останню за місцем
проживання постійно.

Отже, з урахуванням даних обставин,
відсутні підстави для виселення ОСОБА_4
з даного домоволодіння згідно ст.168 ЖК
України - з причини розірвання договору
найму житлового приміщення.

Крім того, позивачем до участі у справі
притягнуто в якості третьої особи
Управління Державної міграційнної
служби України в Полтавській області.
Статус цієї юридичної особи на протязі
розгляду справи не змінювався, тому
вимоги про зобов»язання її вчинити дії
щодо зняття з реєстрації ОСОБА_4 є
безпідставними, оскільки за нормами
цивільно-процесуального законодавства
на третіх осіб не можуть покладатися
будь-які зобов»язання за рішенням суду.

За таких обставин, колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення, а
рішення місцевого суду - скасуванню з
постановленням нового рішення у
зв"язку зі зміною підстав для відмови у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.
3,4 , 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шишацького районного суду
Полтавської області від 08 липня 2014
року скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
будинком та виселення без надання
іншого житлового приміщення
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді : (підписи)

Згідно: