Справа №2-3993/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого- судді -
Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Горупа В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1,
третя особа: Солом'янська районна в м.
Києві державна адміністрація про
виселення без надання іншого житлового
приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача та просив
виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до розпорядження
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.01.2011 року
№20 «Про закріплення на праві
господарського відання за КП «Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві ради майна, яке
передано до сфери управління
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації» будинок
АДРЕСА_1, що знаходиться в комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, перебуває на балансі КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду».

Згідно довідки форми №3, у
квартирі АДРЕСА_1 з 07.10.1993 року
зареєстрована відповідач ОСОБА_1

Однак, при прийнятті вказаного
будинку на баланс підприємства жодних
документів, які надають право ОСОБА_1 на
зайняття спірної квартири передано не
було.

У зв'язку з чим ВСП «Залізничний»
КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
відповідачу було вручено попередження
від 02.10.2013 року щодо необхідності
надання документів на зайняття
квартири АДРЕСА_1.

Зазначив, що ОСОБА_1 умови
вказаного попередження не виконала, у
зв'язку з чим їй було надано
попередження від 14.10.2013 року, від
отримання якого вона відмовилась, його
зміст доведено до відома останньої
усно, про що було складено відповідний
акт.

З метою вручення відповідачу
повторного попередження від 28.10.2013 року
позивачем було здійснено вихід за
адресою: АДРЕСА_1, однак двері квартири
ніхто не відчинив, про що складено
відповідний акт.

Отже, не реагуючи на попередження
ВСП «Залізничний» відповідач умови
попереджень не виконала.

Крім того, рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12.05.2014 року у позові ОСОБА_1 про
визнання права користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
було відмовлено.

З викладеного вбачається, що
будь-які цивільно-правові відносини в
розумінні вимог ст. 58 ЖК Української
РСР у зв'язку з укладанням між
сторонами договору найму не виникли, а
тому відповідач є тимчасовим
мешканцем.

Вселення відповідача у спірну
квартиру було проведено з порушенням
вимог діючого законодавства, а тому
відсутні правові підстави вважати її
проживання у спірній квартирі
правомірним.

На підставі вищевикладеного
просив позов задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував посилаючись на те, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
оскільки правомірність проживання
відповідача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1
підтверджене рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 14.10.2014 року, згідно
якого рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 12.05.2014 року скасоване
та ухвалено нове, яким визнано за
ОСОБА_1 право користування спірною
квартиро.

На підставі викладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Суд, вислухавши думку представників
сторін, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до розпорядження
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.01.2011 року
№20 «Про закріплення на праві
господарського відання за КП «Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві ради майна, яке
передано до сфери управління
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації» будинок
АДРЕСА_1, що знаходиться в комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, перебуває на балансі КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду».

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 з
07.10.1993 року зареєстрована відповідач
ОСОБА_1

Позивач просив виселити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що при
прийнятті вказаного будинку на баланс
підприємства жодних документів, які
надають право ОСОБА_1 на зайняття
спірної квартири передано не було.

Також, зазначив, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12.05.2014 року у позові ОСОБА_1 про
визнання права користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
було відмовлено.

Будь-які цивільно-правові відносини в
розумінні вимог ст. 58 ЖК Української
РСР у зв'язку з укладанням між
сторонами договору найму не виникли, а
тому позивач вважає відповідача
тимчасовим мешканцем.

Вселення відповідача у спірну квартиру
було проведено з порушенням вимог
діючого законодавства, у зв'язку з чим
відсутні правові підстави вважати її
проживання у спірній квартирі
правомірним.

Проте, з такими твердженнями позивача
суд не погоджується з огляду на
наступне.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» при
розгляді спорів про право користування
жилим приміщенням необхідно брати до
уваги, що ст. 33 Конституції України
гарантує кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, свободу пересування та
вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки (реєстрації) самі по собі не
можуть бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка проживала чи вселилась
туди як член сім?ї наймача (власника)
приміщення, або для відмови їй у цьому.
Тобто визначальним моментом набування
права на житло є не прописка, а факт
проживання.

Виселення без надання громадянам
іншого жилого приміщення, допускається
лише у виключних випадках, серед яких і
самовільне зайняття жилого приміщення.

У чинному законодавстві немає поняття
самовільного зайняття жилого
приміщення. Відсутність ордеру на
вселення, який відповідно до ст. 58 ЖК
України є єдиною підставою для
вселення в жиле приміщення, не завжди
свідчить про самовільне його зайняття.

На підставі вищевикладеного не може
розглядатись самовільне заселення
жилого приміщення у випадках, коли
вселення в приміщення здійснено за
вказівкою відповідної посадової особи
органу, якому належить жиле приміщення,
або посадової особи житлового органу,
до компетенції якої входить вирішення
питань розподілу та використання жилих
приміщень.

Встановлено, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12.05.2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа: Київське
квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України про
визнання права користування житловим
приміщенням відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14.10.2014 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 12.05.2014 року
скасовано та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_1 про визнання права користування
житловим приміщенням задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування
жилою площею в ізольованій квартирі
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 14.10.2014 року встановлено, що
позивач з 1970 року працювала у
Київському Вищому Воєнному
Авіаційному Інженерному училищі на
посаді бібліотекаря.

У 1970 році Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
при Міністерстві оборони Української
РСР позивачу було виділено кімнату у
гуртожитку по АДРЕСА_1.

07.10.1993 року позивач була зареєстрована
у квартирі АДРЕСА_1.

У 1998 році гуртожиток по АДРЕСА_1 було
перебудовано у житловий
багатоквартирний будинок, у зв'язку із
чим був змінений його статус.

При прийнятті вказаного будинку на
баланс підприємства жодних документів,
які надають право ОСОБА_1 на зайняття
спірної квартири передано не було.

Однак, відсутність інформації щодо
отримання позивачем ордеру на вселення
у спірне житло, факт прописки
(реєстрації) позивача в спірній
квартирі, яка була проведена у
відповідності до чинного
законодавства, свідчить про наявність
у позивача права користування спірною
жилою площею.

Крім того, на карточці прописки (форма
А) є відмітка про рішення КЕУ
Міністерства оборони України щодо
поселення позивача у АДРЕСА_1.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що вселення позивача на
жилу площу без ордеру, але з дозволу
відповідної посадової особи не може
вважатися самоправним.

Згідно ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Процесуальний обов'язок довести
підстави позову, у відповідності до
вимог ст. 10, 60 ЦПК України належить
позивачу.

Тобто, саме Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації зобов'язане
довести, що ОСОБА_1 є тимчасовим
мешканцем спірної квартири, поселеної
в неї без відповідної на те правової
підстави та на підставі відповідних
доказів довести безпідставність її
реєстрації.

Однак, таких обставин судом не
встановлено.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З урахуванням того, що відповідач
вселена у спірне приміщення на
законних підставах, протягом тривалого
часу проживає в ньому, та на підставі
рішення Апеляційного суду м. Києва від
14.10.2014 року за нею визнано право
користування жилою площею у квартирі
АДРЕСА_1, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
ст.ст. 58, 98, 109 ЖК Української РСР, ст.ст.
10, 27-30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_1, третя особа:
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація про виселення
без надання іншого житлового
приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня наступного
після проголошення рішення.

Суддя