Справа № 712/2748/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року

місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в
складі:

Головуючого судді - Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- Дьордь В.І.

представника третьої особи ОСОБА_2-
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Ужгород,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Закарпатського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву», третіх осіб : Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Житловий комплекс Ужгородського
національного університету», ОСОБА_2,
Акціонерного Товариства «Державний
ощадний банк України» про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним
позовом, посилаючись на те, що 6 вересня
2011 року Закарпатським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» в особі директора
Дудчук Г.П. та ним було підписано
Договір №4 про обслуговування коштів
для будівництва (придбання) доступного
житла. Дана угода №4 від 06.09.2011 року
відповідає вимогам чинного
законодавства України, а саме:
Постанові Кабінету Міністрів України
від 11.02.2009 року №140 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.05.2011р. №568); Постанові Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№509 та порядку використання коштів
державного бюджету України для надання
державної підтримки з метою
будівництва (придбання) доступного
житла, затвердженого наказом
Мінрегіону України від 09.06.2011 року №73,
зареєстрованого в Мін'юсті України
22.06.2011 року за №748/19486.

Однак, Закарпатським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний Фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» в особі директора Дудчук
Г.П. протиправно, в односторонньому
порядку, в порушення вимог Постанови
КМУ від 9 червня 2010 року №509 - збільшено
граничну вартість 1 кв.м. загальної
площі доступного житла трикімнатної
квартири із 4290 грн. - аж на 6507,03 грн.

На письмові звернення від 5 жовтня, 8
грудня 2011 року та 3 січня 2012 року до
Закарпатського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» з проханням надати
розширену інформацію про граничну
вартість 1 кв.м. та на підставі яких
документів фонд в односторонньому
порядку (як представник держави)
збільшує граничну вартість 1 кв.м.
загальної площі доступного житла із 4290
грн. - до 6507,03 грн. - позивач відповіді не
отримував.

На вимогу позивача підписати
доповнення та зміни до вищезазначеного
договору, згідно яких визначити
вартість 1 кв.м. житла в розмірі 4290 грн.,
як це передбачено Постановою Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№509 відповідач не відреагував жодним
чином.

Позивач вважає, що Закарпатським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
Держввний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» в порушення
вимог законодавства про захист прав
споживачів було відмовлено у наданні
інформації стосовно кошторису
будівництва та за рахунок чого
формується ціна 1 кв.м. в розмірі 6507,03
грн., а не за ціною 4290 грн., як це
передбачено Постановою Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№509.

Позивач вважає, що його права як
споживача було порушено також і тим, що
відповідач відмовився роз'яснити, у
зв'язку з чим обирає більш дорожчу
вартість забудови за рахунорк коштів
держави та споживачів, в той час як у
місті наявні забудовники, які продають
первинне житло за ціною нижчою на 2000
грн.

ОСОБА_1 стверджує, що при
плановоному виділенні житла площею 78,22
кв.м. різниця в ціні, що складає 156440 грн.
є суттєвою і потребує роз'яснення зі
сторони відповідача.

Вважає, що відповідачем
безпідставно порушуються вимоги ПКМУ
від 9 червня 2010 року №509 про визначення
граничної вартості житла для
Закарпатської області в розмірі 4290 грн.
за 1 кв.м.

В своєму позові також зазначає, що
Закарпатське регіональне управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
повинно діяти в інтересах держави та
споживачів, а не комерційних
організацій, які пропонують побудову
житла за більшою вартістю.

Позивач стверджує, що його спроба
з'ясувати вищезазначені питання
спричинило агресивну поведінку зі
сторони відповідача, про що свідчить
лист від 30.01.2012 року Закарпатського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» №221 від 12.01.2012
року в якому останній повідомив про
розірвання договору від 06.09.2011 року №4.

Із діями відповідача щодо
розірвання в добровільному порядку
зазначеного договору не згідний,
оскільки вважає, що не порушив жодних
умови договору, на які посилається
відповідач.

В своєму позові просить визнати
одностороннє розірвання зі сторони
Закарпатського регіонального
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» договору від 06.09.2011 року
№4, яке викладене в листі останнього
від 12.01.2012 року №21 недійсним, відновити
становище, яке існувало до
одностороннього розірвання зі сторони
Закарпатського регіонального
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» договору від 06.09.2011 року
№4, а саме: забезпечити повернення на
рахунок в Закарпатському
облуправлінні АТ «Державний ощадний
банк України» суми в розмірі
100669 грн. державної підтримки для
будівництва доступного житла по
програмі «Доступне житло», яке було
надано на виконання договору від 06.09.2011
року №4.

Позивач також просить зобов'язати
Закарпатське регіональне управлінням
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
внести зміни та доповнення до договору
від 06.09.2011 року №4 на запропонованих
позивачем умовах (які отримані
відповідачем 05.10.2011 року за №351, щодо
граничної вартості житла для
Закарпатської області в розмірі 4290 грн.
за 1кв.м. передбаченій Постановою
Кабінету Міністрів України від 9 червня
2010 року №509.

У судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримано в повному
обсязі.

Представник відповідача- Дьордь
В.І. вважає позов безпідставним та у
своїх поясненнях та письмових
запереченнях зазначає, що між
позивачем та відповідачем дійсно було
укладено договір про обслуговування
коштів для будівництва (придбання)
доступного житла №4 від 06.09.2011року,
предметом якого було обслуговування
коштів з метою фінансування
будівництва (придбання) житла за
державної підтримки та отримання у
власність позивачем об' єкта
фінансування.

Однак, відповідно до умов абз. 2 п. 2.11.
вказаного договору позивач
зобов'язувався внести на поточний
рахунок, відкритий ним в АТ «Державний
ощадний банк України», грошові кошти в
сумі 408311 грн.

Таким чином, на виконання умови
договору позивачем було перераховано
кошти в сумі лише 1000 грн. від 08.09.11 р. Від
перерахування решти суми позивач
відмовився, мотивуючи свою відмову
небажанням виконувати договір.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. На виконання ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Так, ст.530 ЦК України передбачено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як стверджує відповідач, згідно ч.3
ст.530 ЦК України позивачу було
надіслано вимогу (вимога №914 від 22.12.11
року (отримано позивачем 28.12.11 року), в
якій зазначалось про необхідність
сплатити на поточний рахунок позивача
кошти в сумі 407311 грн. у семиденний строк
з дня отримання вимоги. Однак, таку
вимогу позивачем було проігноровано,
кошти відповідно до п.2.10 укладеного
договору ним позивачем сплачені не
були.

Відповідно до Ст.612 ЦК України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив зобов'язання , якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Зокрема, ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

У відповідності з ч.ч.1,3 ст.651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Укладеним сторонами договором про
обслуговування коштів для будівництва
(придбання) доступного житла №4 від
06.09.11 року, а саме: абз.4 п.2.11.,визначено,
що якщо позивач не внесе на власний
поточний рахунок кошти в розмірі 408311,00
грн., то договір підлягає розірванню; п.
6.1. зазначеного договору вказує, що якщо
позивач не виконав своїх зобов'язань
перед відповідачем щодо внесення
коштів на рахунок, то позивач втрачає
право на об' єкт фінансування, при цьому
договір вважається розірваним;
передбачено право одностороннього
розірвання договору відповідачем у
випадку невнесення коштів позивачем на
рахунок.

На думку відповідача, після
несплати коштів позивачем, у строк
встановлений у вимозі №914 від 22.12.11
року, відповідач правомірно розірвав
договір, про що повідомив позивача
листом №21 від 12.01.12 року.

Відповідач вважає розірвання
договору в односторонньому порядку
правомірним та не суперечить умовам
укладеного сторонами договору про
обслуговування коштів для будівництва
(придбання) доступного житла №4 від
06.09.11 року, жодної підстави чи аргументу
для визнання розірвання договору
недійсним позивачем не наведено, а
відтак, його вимога є незаконною,
необrpунтованою та не базується на
нормах матеріального права.

Представник третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив
проти задоволення позову.

Представник АТ «Державний ощадний банк
України» в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
констатує наступне.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3,5 та 6 ст.2103 цього
Кодексу, тобто: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам (ч.1);2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2);3) волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3);4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.5);5) правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей (ч.6).

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Так, вважаючи розірвання договору
недійсним, позивач вірно зазначив, що
недодержання вимог, передбачених ст.203
ЦК України, є підставою для визнання
такого розірвання недійсним а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Зокрема, ст.208 ЦК України визначено,
щодо зазначеного вище виду правочину
характерним є укладення його сторонами
у письмовій формі.

Так, нормою ст.214 ЦК України
передбачено, що особи, які вчинили дво-
або багатосторонній правочин, мають
право за взаємною згодою сторін, а
також у випадках, передбачених законом,
відмовитися від нього, навіть і в тому
разі, якщо його умови повністю ними
виконані. Однак, відмова від правочину
вчиняється у такій самій формі, в якій
було вчинено правочин.

Відтак, можна констатувати, що
підстави для визнання недійсним
розірвання договору в односторонньому
порядку наявні.

Щодо вимоги про зобов'язання
відповідача укласти з позивачем зміни
та доповнення до договору від 06.09.2011
року №4 на умовах запропонованих
останнім, то суд приходить до наступних
висновків .

Відповідно до абз. 2 п. 1, п. 4 Порядку
забезпечення громадян доступним
житлом, затверд. постановою КМ України
N2 140 від 11.02.09 р. (в редакції постанови КМ
України №568 від 11.05.11 р.) забезпечення
громадян доступним житлом
здійснюється шляхом надання державної
підтримки; державна підтримка
надається шляхом сплати за рахунок
коштів державного та/або місцевого
бюджету 30 відсотків вартості
нормативної площі доступного житла.
При цьому , громадянин вносить на свій
поточний рахунок, відкритий в
уповноваженому банку, кошти в обсязі 70
відсотків вартості нормативної площі
доступного житла.

Згідно п.5 Порядку для розрахунку
обсягу державної підтримки вартість 1
кв. метра загальної площі житла не
повинна перевищувати граничної
вартості 1 кв. метра житла, що
визначається згідно з порядком
використання коштів, передбачених у
державному бюджеті на відповідний рік
для надання державної підтримки з
метою будівництва (придбання)
доступного житла, затвердженим
відповідно до законодавства. Вартість
загальної площі житла, що перевищує
нормативну площу, сплачується,
громадянином за вартістю, визначеною у
договорі про будівництво. У разі, коли
визначена забудовником вартість 1
кв.метра загальної площі житла
перевищує граничну вартість 1 кв. метра
житла, зазначену в абзаці першому цього
пункту, громадянин, який виявив бажання
придбати таке житло, сплачує різницю
вартості за власний рахунок.

Відповідно до абз.2 п.6 Порядку
використання коштів державного
бюджету для надання державної
підтримки з метою будівництва
(придбання) доступного житла,
затвердженого наказом Мінрегіону
України №73 від 09.06.11 р. для розрахунку
обсягу державної підтримки вартість 1
кв. метра загальної площі житла не
повинна перевищувати граничної
вартості 1 кв. метра житла згідно з
додатком до цього Порядку. В додатку до
Порядку вказано, що гранична вартість 1
кв. метра загальної площі житла для
інших населених пунктів Закарпатської
області (для розрахунку обсягу
державної підтримки) становить 4290 грн.

Відповідно до наказу Мінрегіону
України №121 від 14.07.11 р. «Про введення в
дію рішення Міжвідомчої комісії з
розгляду пропозицій щодо формування
переліку об' єктів житлового
будівництва, на добудову (будівництво)
яких або придбання житла в яких можуть
спрямовуватися кошти»та протоколу №1
засідання Міжвідомчої комісії з
розгляду пропозицій щодо формування
переліку об'єктів житлового
будівництва, на добудову (будівництво)
або придбання житла в яких можуть
спрямовуватися кошти від 12.07.11 р.,
визначено перелік об'єктів
незавершеного житлового будівництва,
на добудову (будівництво) яких або
придбання житла в яких можуть
спрямовуватися кошти в рамках
реалізації програми будівництва
(придбання) доступного житла. До даного
переліку включено забудовника ТОВ
«Житловий комплекс Ужгородського
національного університету» та його
об'єкт «Багатоповерхова житлова
забудова по вул. Університетській в м.
Ужгороді»і також затверджено
запропоновану забудовником вартість 1
м2 квартири в розмірі 6600 грн.

Отже, відповідно до вказаних
нормативно-правових актів вартість 1 м2
в розмірі 4290 грн. застосовується для
розрахунку обсягу державної підтримки,
яка могла бути надана позивачу.
Оскільки вартість житла, визначена
забудовником і погоджена позивачем у
договорі є більшою від нормативної,
позивач зобов'язаний сплатити різницю
вартості за власний рахунок.

Відтак, підстави для внесення змін у
договір наявні.

Відповідно до ст.638 ЦК України
укладення договору підтверджує
досягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов договору.

Ст.627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Ст.629 ЦК України встановлено, що договір
є обов'язковим для виконання його
сторонами.

Згідно ст.651 ЦК України зміна договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. Відповідно
порушення відповідачем здійснено у
зв'язку з завищенням ціни вартості 1м2
житла і на це позивач посилається,
відтак, підстави для задоволення
вимоги про зміну договору наявні.

Вимога позивача про зобов'язання
відповідача укласти зміни і доповнення
до договору є способом захисту права,
визначеним ст.16 ЦК України, а тому
зазначені вимоги позивача слід
задоволити.

Згідно ст.653 ЦК України, якщо договір
змінюється у судовому порядку,
зобов'язання змінюється з моменту
набрання рішенням суду про зміну
договору законної сили. Тобто, суд не
може зобов'язати відповідача змінити
правовідношення, він його змінює
самостійно власними рішенням, що
кореспондується з п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК У
країни, яка визначає, що одним із
способів захисту є зміна
правовідношення, а не зобов' язання
здійснити таку зміну.

Згідно довідки Закарпатского
регіонального управління Державної
спеціалізованої установи «Державний
фонд сприяння молодіжному житловому
будівництву» від 06.09.2011 року №628
позивач відповідає умовам кандидата
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 09.06.2010 року №509
«Про затвердження «Порядку
використання у 2010 році коштів
Стабілізаційного фонду для
забезпечення житлом громадян, в тому
числі військовослужбовців та осіб
рядового і начальницького складу, які
відповідно до законодавства мають
право на його отримання, зокрема шляхом
надання державної підтримки для
будівництва і придбання доступного
житла, та для здійснення компенсації
Державній іпотечній установі витрат на
придбання квартир для забезпечення
житлом окремих категорій громадян».

06.09.2011 року між Закарпатским
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої установи «Державний
фонд сприяння молодіжному житловому
будівництву» та ОСОБА_1 було укладено
договір №4 про обслуговування коштів
для будівництва (придбання) доступного
житла.

Предметом договору є домовленість
сторін щодо обслуговування коштів з
метою фінансування будівництва
доступного житла за державної
підтримки та отримання у власність
позивача об'єкта фінансування, а саме
квартири .

Згідно п.2.8 Договору державна
підтримка надається у розмірі 100669
грн.,частка грошових коштів позивача,
необхідної для будівництва доступного
житла за державної підтримки,
становить 408311 грн., а також суми
винагороди за обслуговування коштів,
що становить 0,7% вартості договору в
сумі 3562,86 грн.

Відповідно до п.2.10 Договору
протягом 10-ти календарних днів з дня
укладення ОСОБА_1 зобов'язується внести
на власний поточний рахунок,
зазначений у п.2.9 Договору, грошові
кошти у національній валюті, у сумі, не
меншій суми винагороди за
обслуговування коштів, яка становить
0,7% вартості договору.

Відповідно до п.2.11 Договору
протягом 5-ти календарних днів з дня
внесення позивачем на поточний рахунок
коштів, зазначених у п.2.10 Догвоору
Закарпатске регіональне управління
Державної спеціалізованої установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву»зобов»язується
внести на цей поточний рахунок кошти
державної підтримки у розмірі,
зазначеному у п.2.8 цього Договору.

Частка грошових коштів, визначена у п.2.8
цього Договору вноситься позивачем на
власний поточний рахунок.

Відтак, якщо позивач з поважної
причини не взмозі своєчасно внести
свою частку грошових коштів, то
продовження терміну перерахування
коштів оформляється додатковим
договором до цього договору.

Якщо ОСОБА_1 і в подальшому не взмозі
внести на власний поточний рахунок
решти коштів, визначеної у п.2.8
Договору, то цей договір підлягає
розірванню, а у разі якщо на об'єкт
фінансування є інший кандидат, який
виявив бажання отримати державну
допомогу, то до договору вносяться
зміни щодо заміни сторони.

Згідно виписки з рахунку, відкритого
на ім'я позивача у Закарпатскому
обласному управлінні АТ «Державний
Ощадний Банк України» на вказаний
рахунок 06.09.2011 року було внесено 3562,86
грн.; 08.09.2011 року -1000 грн., а 09.09.2011 року
Закарпатским регіональним управлінням
Державної спеціалізованої установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву»- 100669 грн.
державної підтримки для будівництва
доступного житла для ОСОБА_1

Із матеріалів справи слідує, що 05.10.2011
року та 08.12.2011 року позивач звертався до
відповідача із заявами, у яких просив
внести зміни до договору щодо вартості
об'єкту фінансування (зазначеної у
договорі квартири) та визначити, що
вартість одного квадратного метра
житла, встановлено забудовником, не
перевищує 4290 грн., а частка коштів, яку
має внести він - 234898,80 грн.

22.12.2011 року позивачу направлена вимога
за №914, яка отримана останнім 28.12.2011
року про необхідність сплати коштів
відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України у 7-ми
денний строк.

Також, 04.01.2012 року відповідачем була
надана відповідь на заяву щодо
внесення змін до договору та
попереджено, що у разі невиконання
Договору, такий буде розірвано.

Вказане попередження було отримано
ОСОБА_1 11.01.2012 року.

12.01.2012 року Закарпатским регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
позивачу направлено листа, у якому
позивача повідомлено про розірвання
договору у зв'язку з невиконанням абз.4
п.2.11 Договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Із досліджених в судовому засіданні
доказів слідує, що ОСОБА_1 не
відмовлявся від внесення коштів на
будівництво будинку.

Згідно виписки із рахунку, відкритого в
АТ «Ощадбанк», кошти в сумі 3562,86 грн.,
тобто сума винагороди за
обслуговування коштів, були внесені.

Одночасно позивачем, частково внесено
1000 грн. в рахунок коштів, які мали бути
внесені ОСОБА_1для будівництва житла.

Із Договору укладеного між позивачем
та відповідачем вбачається, що строк,
за який мала бути внесена вся сума
коштів, стронами не обумовлено. Після
ініціювання питання щодо зменшення
вказаної суми, яку позивач вважав
спірною, відповідачем 22.12.2011 року
заявлена вимога про сплату всієї суми
407311 гривень у семиденний строк, а 12.01.2012
року повідомлено про розірвання
договору.

Разом з тим, відповідачем не дотримані
умови п.2.11 Договору щодо реалізації
права позивача на оформлення
Додаткового договору та продовження
терміну перерахування коштів.

Достатніх доказів, які б свідчили про
відмову ОСОБА_1 від виконання умов
укладеного сторонами Договору, до суду
відповідачем не надано.

Слід вважати, що ініціювання позивачем
питання щодо внесення змін до договору
не давало достатніх підстав
відповідачу для висновків про відмову
від виконання Договору, оскільки зміст
направлених останнім листів на адресу
відповідача від 05.10.2011 року та 08.12.2011
року не містить повідомлення про те, що
в разі відмови від внесення
запропонованих змін, позивач
відмовляється від внесення на рахунок
у банку зазначеної у Договорі суми.

Суд вважає, що права позивача у даному
випадку порушені, договір розірвано
без достатніх для цього підстав і
оспорюваний правочин є чинним.

Суд також бере до уваги, що реалізація
прав позивача пов'язана із наданням
державної підтримки, необхідності
відповідати умовам кандидата, який має
право на отримання державних коштів
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 09.06.2010 року №509
«Про затвердження «Порядку
використання у 2010 році коштів
Стабілізаційного фонду для
забезпечення житлом громадян, в тому
числі військовослужбовців та осіб
рядового і начальницького складу, які
відповідно до законодавства мають
право на його отримання, зокрема шляхом
надання державної підтримки для
будівництва і придбання доступного
житла, та для здійснення компенсації
Державній іпотечній установі витрат на
придбання квартир для забезпечення
житлом окремих категорій громадян» і
дотримання виключно всіх умов
вказаного Договору відповідачем мало
бути забезпечено.

З врахуванням наведеного для
відновлення прав позивача слід
зобов'язати Закарпатське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву»на виконанання п.2.11
Договору №4 Про обслуговування коштів
для будівництва (придбання) доступного
житла від 06.09.2011 року, укладеного між
ОСОБА_1 та Закарпатським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» внести на поточний
рахунок позивача в Закарпатському
обласному управлінні АТ «Державний
ощадний банк України» суму в розмірі
100669 грн. державної підтримки для
будівництва доступного житла.

Згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено можливість захисту
порушених прав шляхом визнання
правочину недійсним.

Вчинення стороною договору дій
спрямованих на розірвання договору та
їх наслідки можуть бути елементом
правової оцінки при вирішенні спору з
виконання цього договору, а не
самостійним предметом позову.

Порядок внесення змін до договору
регламентовано ст.ст.651-654 ЦК України.

При недосягненні згоди сторін на зміну
договору, такий може бути на вимогу
однієї із сторін змінено за рішенням
суду.

З наведених підстав, вимоги щодо
визнання недійсним одностороннього
розірвання Закарпатським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» договору від 06.09.2011 року
№4, яке викладене в листі останнього
від 12.01.2012 року №21 та зобов'язання
Закарпатського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» укласти зміни та
доповнення до договору від 06.09.2011 року
№4 на запропонованих позивачем умовах
(отриманих відповідачем 05.10.2011 року за
№351, які базуються на граничній
вартості житла для Закарпатської
області в розмірі 4290 грн. за 1кв.м.
передбаченій Постановою Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№509) - слід задовольнити .

Керуючись ст.ст.10,11,214,215 ЦПК України,
ст.ст.16,509,530,610,611,612,626,629,651-654 ЦК України,
суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Закарпатського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву», третіх осіб:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Житловий комплекс
Ужгородського національного
університету», ОСОБА_2, АТ «Державний
ощадний банк України» про зобов'язання
вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати одностороннє розірвання
договору №4 від 06.09.2011 року - незаконним.

Зобов'язати Закарпатське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» внести на рахунок ОСОБА_1
в Закарпатському обласному управлінні
АТ «Державний ощадний банк України» 100
669,00 грн. державної підтримки для
будівництва доступного житла по
програмі.

Зобов'язати Закарпатське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» укласти з ОСОБА_1 зміни та
доповнення до договору від 06.09.2011р. №4
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 09 червня 2010 року
№509, які базуються на граничній
вартості житла для Закарпатської
області в розмірі 4290 грн. за 1 кв.м.

Стягнути з Закарпатського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 114,60
грн.

В решті вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

Лемак О.В.