Справа № 2-1/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року

Христинівський районний суд
Черкаської області в складі: судді
Орендарчука М.П.,

при секретарі Кулібабі Н.А., Танькову
В.І.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника відповідача - прокуратури
Черкаської області: Менчинського С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської
області, Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області, третя особа: Державне
казначейство України про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконними діями
прокуратури і органу досудового
слідства та стягнення моральної шкоди,
заподіяної поширенням відомостей, що
не відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію -

встановив:

Позивач звернувся в Христинівський
районний суд Черкаської області із
позовом до відповідачів про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої незаконними діями органу
досудового слідства та стягнення
моральної шкоди, заподіяної поширенням
відомостей, що не відповідають
дійсності і порочать честь, гідність та
ділову репутацію, просив суд стягнути
на його користь 200 000 грн.

08.06.2012 року позивач уточнив позовні
вимоги і як підставою своїх вимог
вважає те, що -« 2 червня 2000 року
прокурором Христинівського району
Черкаської області Вегерою В.М.,
відносно моєї особи було порушено
кримінальну справу № за ознаками
злочину передбаченого ч. З cт. 155 - 6 КК
України (в редакції 1960 року) нібито за
фактом незаконної торгівельної
діяльності. Про ухвалення прокурором
Христинівського району вказаної
постанови мене ніхто не повідомляв,
пояснень по суті справи ніхто у мене не
відбирав, копії постанови про
порушення кримінальної справи мені
ніхто не вручав. Про існування вказаної
кримінальної справи мені стало відомо
у червні 2000 року під час розгляду
Маньківським районним судом
Черкаської області іншої кримінальної
справи незаконно, порушеної відносно
моєї особи 18 жовтня 1998 року
Христииівським районним відділом УМВС
України в Черкаській області за
ознаками злочину передбаченого ч. З cт.
101 Кримінального кодексу Української PCP
(в редакції 1960 року). Підставою для
порушення цієї кримінальної справи
вважалося те, що ніби то я, біля 18
години, 17 жовтня 1998 року, перебуваючи у
будинку громадянки ОСОБА_4, яка мешкає у
селі Христинівка, Христинівського
району, Черкаської області, на грунті
особистих неприязних стосунків, ніби
то з метою помсти за крадіжку курей у
моєї матері, ніби то навмисно наніс
удари руками та ногами по голові і в
грудну клітину громадянину ОСОБА_5,
заподіявши йому цим тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді 20 переломів ребер
та прямого перелому грудини, від яких
він помер. Саме тоді, коли стало
очевидним, що моєї причетності до
побиття, яке призвело до загибелі
громадянина ОСОБА_5 не має, органи
прокуратури та МВС України почали, у
такий спосіб, "шити" мені нову справу.
Саме тоді, в ході розгляду кримінальної
справи про побиття ОСОБА_5, представник
прокуратури Черкаської області надав
суду ксерокопію постанови від 2 червня
2000 року про порушення відносно моєї
особи кримінальної справи № за
ознаками злочину передбаченого cm. 155 -6
КК України (в редакції 1960 року) і
звернувся до Маньківського районного
суду з клопотанням про направлення
кримінальної справи на додаткове
розслідування.

8 червня 2000 року кримінальна справа №
за обвинуваченням мене у злочині
передбаченім cm. 155 - 6 КК України
органами прокуратури направляється
для розслідування до Христинівського PB
УМВС України в Черкаській області і .
прийнята до свого провадження. В ході
розслідування вказаної кримінальної
справи органами досудового слідства
вживалися запобіжні заходи, а саме,
було накладена заборона на видачу мені
Христинівським заводом продтоварів
соняшникової олії, як результат
переробки насіння соняшнику, яке
належало мені на правах приватної
власності . Також органами досудового
слідства інформація про порушення 2
червня 2000 року відносно моєї особи
кримінальної справи поширювалася
серед громадян міста Христинівка та
Христинівського та Монастирищенського
районів, коли службові особи цих
органів здійснювали рейди по населених
пунктах вказаних районів з моїм
портретом, повідомляли громадянам та
керівникам господарств, що по
відношенню до моєї особи ними
розслідується вказана кримінальна
справа і просили громадян надати їм
негативну інформацію про мене. Така ж
сама інформація про порушення відносно
моєї особи кримінальної справи
органами досудового слідства була
поширена у середовищі органі місцевої
державної влади та органів місцевого
самоврядування, обговорювалася ними на
нарадах та службових засіданнях і
використовувалася цими органами уже у
своїх корпоративних цілях, і навіть для
тиску на суди, аж до Верховного Суду
України. Наведене підтверджується
наявними у мене копіями документів,
які, як документальні докази я надаю
суду.

Маньківський районний суд Черкаської
області під головуванням судді
Суходольського М.І. своєю постановою
від червня 2000 року у задоволенні
клопотання представника органів
прокуратури України відмовив і
продовжив розгляд тієї справи, за
результатами якого ухвалив
виправдовувальний вирок відносно моєї
особи, який органами прокуратури було
оскаржено до Черкаського апеляційного
суду.

Вироком Тальнівського районного суду
Черкаської області від 20 грудня 2004
року, який ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 7 червня 2005 року
залишено без змін, і він набув законної
сили, мене виправдано на підставі
недоведеності моєї участі у вчиненні
інкримінованого мені злочину щодо
побиття ОСОБА_5 Ухвалою Верховного Суду
України від 31 жовтня 2006 року у
задоволенні касаційного подання
органів прокуратури України -
відмовлено.

У липні 2004 року я оскаржив постанову
від 2 червня 2000 року про порушення
відносно моєї особи кримінальної
справи за ознаками злочину
передбаченого cт. 155-6 КК України до
Христинівського районного суду.

Постановою Христинівського районного
суду від 23 вересня 2004 року постанова
прокурора Христинівського району
Черкаської області від 2 червня 2000 року
про порушення відносно мене
кримінальної справи за ознаками
злочину передбаченого cт. 155 - 6 КК
країни, як така, що порушена без
наявності достатніх підстав і з
порушенням вимог чинного
Кримінального - процесуального
законодавства України судом скасована,
а матеріали справи направлені для
додаткової перевірки.

Всупереч вимогам ст. ст. 99 - 1, 97 КПК
України, станом на сьогодні, мене про
результати додаткової перевірки не
повідомлено. На мої чисельні звернення
з вимогою повідомити про результати
додаткової перевірки органи
прокуратури України мені категорично
відмовляють. Тому, з огляду на
викладене я вважаю, що строк на
звернення за захистом моїх прав у суді
я не пропустив.

Якщо суд вважає, що строк на захист моїх
порушених прав про відшкодування
заподіяної шкоди я пропустив, то
вказану обставину - не повідомлення
мене про прийняте рішення - прошу
вважати поважною причиною і строк мені
поновити.

Відповідно до cт. 121 Конституції України
прокуратура України становить єдину
систему, на яку покладається:

3) нагляд за додержанням законів
органами, які проводять оперативно
-розшукову діяльність, дізнання,
досудове слідство.

З огляду на викладене, стає очевидним,
що посадовими та службовими особами
органів прокуратури України внаслідок
їхніх неправомірних дій по відношенню
до моєї особи, що підтверджується
постановою Христинівського районного
суду Черкаської області від 23 вересня
2004 року, мені завдано матеріальні
збитки та моральну шкоду яку я оцінюю у
500 000 гривень, яка має бути мені
відшкодована у відповідності до вимог
ст. 56 Конституції України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 4 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" я маю право на відшкодування за
рахунок держави завданої мені
неправомірними діями вказаних органів
матеріальної, моральної (немайнової)
шкоди та відшкодування судових витрат.
Передбачене ч. 5 ст. 4 відшкодування
здійснюється у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
громадянинові страждань, які призвели
до порушення його нормальних життєвих
зв 'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до ч. 2 п. 9 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути відшкодування
моральної (не майнової) шкоди. Вказане
відшкодування застосовується у
випадках заподіяння останньої. Під
заподіянням моральної шкоди розуміють
фізичні та моральні страждання, яких
зазнав потерпілий у разі порушення,
невизнання чи оспорювання його
суб'єктивного цивільного права.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв 'язку з

каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я:

2) душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв 'язку з
протиправною

поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв 'язку із
знищенням чи

пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі, гідності, а
також ділової репутації фізичної особи
або

юридичної особи.

Прошу суд ухвалити рішення, яким на
відшкодування мені моральної шкоди
завданої внаслідок незаконного
порушення 2 червня 2000 року прокурором
Христинівського району Черкаської
області відносно моєї особи
кримінальної справи за ознаками
злочину передбаченого ч. 6 ст. 155 КК
України та поширення службовими
особами Христинівського РВ УМВС такої
інформації про мене серед громадян
міста Христинієка, Христинівського та
Монастирищенського районів Черкаської
області, накладенням заборони на
вільне використання мого особистого
майна, стягнути з Державного Бюджету
України 500000 гривень.»

В судовому засіданні позивач
вимоги, викладені в уточненій позовній
заяві підтримали повністю, просив суд
позов задовольнити і стягнути із
відповідачів 500000 гривень у
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконними діями
прокуратури і органу досудового
слідства та поширенням відомостей, що
не відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію.

Представник відповідача прокуратури
Черкаської області позов про стягнення
моральної шкоди завданої незаконними
діями органу досудового слідства та
стягнення моральної шкоди, заподіяної
поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію не
визнав повністю, просив суд у
задоволенні позову відмовити, оскільки
позов не ґрунтується на вимогах
діючого законодавства .
Представник відповідача
УМВС України в Черкаській області в
судове засідання не з»явився, надіслав
суду заперечення проти позову, просить
суд розглянути справу у його
відсутність і відмовити у позові на
підставах зазначених у запереченні на
позов.
Представник
відповідача Державного казначейства
України в судове засідання не з»явився,
надіслав суду заперечення проти
позову, просить суд розглянути справу у
його відсутність і відмовити у позові
на підставах зазначених у запереченні
на позов.
Суд, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши наданні
докази, прийшов до висновку про
безпідставність вимог позивача з
наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що в
провадженні Христинівського РВ УМВС в
Черкаській області перебувала
кримінальна справа № порушена за
фактом незаконної торгівельної
діяльності гр. ОСОБА_1 за ст. 155-6 ч.3 КК
України.
В
рамках розслідування цієї справи
слідчими проводилися ряд слідчих дій
передбачених КПК України. Позивач
зазначає, що діями слідчих, йому було
завдано моральну шкоду, що полягає у
розповсюдженні щодо нього неправдивої
інформації та пред'явленні фотокартки
для впізнання.
Відповідно до п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» моральна
шкода втрати немайнового характеру в
наслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Пунктом 5 Постанови
передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправні дії (діяння) її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Проте,
позивачем жодним доказом не доведено
факту завдання йому моральної шкоди,
розмір якої він оцінив в 500 000 грн. Також
не знайшло свого підтвердження і
твердження позивача про
протиправність дій слідчих, так як
останні діяли законно та у межах своїх
повноважень. Рішень про визнання
протиправних дій слідчих позивачем
суду не надано.

Окрім того, ОСОБА_1 не довів перед судом,
що інформація, яка була розповсюджена
працівниками міліції під час
розслідування кримінальної справи в
тому числі пред'явлення його
фотокартки для впізнання, є
недостовірною, а також і те, що вказана
інформація, яка є таємницею досудового
слідства, була поширена поміж
невизначеного кола осіб.

У зв'язку з тим, що позивачем не
доведено фактів поширення
недостовірної інформації про нього,
завдання йому моральної шкоди, суд
прийшов до об'єктивного висновку про
безпідставність вимог ОСОБА_1 про
стягнення моральної шкоди, заподіяної
поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію.

Окрім того, позивач ставить перед судом
вимогу про стягнення моральної шкоди
заподіяної незаконними діями
прокуратури і органу досудового
слідства у зв'язку із порушенням
відносно нього кримінальної справи
№ за фактом незаконної
торгівельної діяльності гр. ОСОБА_1 за
ст. 155-6 ч.3 КК України. .

Разом з тим, відповідно до ст.56
Конституції України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.
Відповідно до ч.
ч. 1, 7 ст. 1176 Цивільного кодексу України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як забіжного
заходу тримання під вартою або
підписки про невиїзд, незаконного
затримання, відшкодовується державою в
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду. Порядок
відшкодування шкоди встановлюється
законом. У разі закриття
кримінальної справи за відсутності
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину громадянин має право на
відшкодування шкоди, яка завдана
незаконним притягненням як
обвинуваченого, незаконним взяттям і
триманням під вартою та іншими діями,
що обмежують права громадян, як це
передбачено Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

П. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3, ч. ч. 2, 3 ст. 13
Закону, відповідно до яких підлягає
відшкодуванню моральна шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення обшуку, виїмки незаконного
накладення арешту на майно, що
обмежують права громадян. Розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Судом встановлено наступне:

02 червня 2000 року прокурором
Христинівського району Черкаської
області було порушено кримінальну
справу за фактом незаконної
торгівельної діяльності гр. ОСОБА_1 за
ознаками складу злочину передбаченого
ст. 155-6 ч.3 КК України.

Окрім того, суд зазначає, що рішенням
Христинівського районного суду
Черкаської області від 8 червня 2011 року,
частково було задоволено позов ОСОБА_1
до УМВС України в Черкаській області,
прокуратури Черкаської області,
Державного казначейства України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органу досудового слідства по
кримінальній, яка була відносно нього
порушена 18 жовтня 1998 року за ознаками
злочину, передбаченого ч.3 ст. 101
Кримінального кодексу Української РСР
(в редакції 1960 року) по якій його було
виправдано 7 червня 2005 року вирок
набрав законної сили.

23.09.2004 року постановою Христинівського
районного суду Черкаської області
скасовано постанову від 02 червня 2000
року про порушено кримінальну справу
за фактом незаконної торгівельної
діяльності гр. ОСОБА_1 за ознаками
складу злочину передбаченого ст. 155-6 ч.3
КК України.

Постанови про притягнення позивача як
обвинуваченого, обрання відносно нього
міри запобіжного заходу, проведення у
нього обшуку, виїмки, накладення арешту
на його майно в матеріалах
кримінальної справи відсутні, а
позивач не надає доказів перерахованих
вище дій які вчинялися відносно нього і
давали підставу звернення до суд ,
більше того, позивач у даній
кримінальній справі допитувався
виключно як свідок.

Жодна обставина із перерахованих в
ст.1176 ЦК України та Закон України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» які б давали право
позивачу на звернення до суду за
захистом його порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, позивачем не доведена перед
судом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Згідно
частини 1 статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що позивач не довів
перед судом у встановлений Законом
спосіб заподіяння йому незаконними
діями прокуратури і органу досудового
слідства моральну шкоду то у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 2, 3, 4 Закону України « Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 01 грудня 1994
року № 26694 ВР з наступними змінами, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
прокуратури Черкаської області,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаській області,
третя особа: Державне казначейство
України про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної незаконними діями
прокуратури і органу досудового
слідства, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Христинівський районний суд
Черкаської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя М. П. Орендарчук