Справа №2/489/61/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р. Ленінський районний
суд м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, за участю третьої особи без
самостійних вимог державного
нотаріуса Другої миколаївської
державної нотаріальної контори Токіой
І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом, яким просив визнати
недійсним заповіт, посвідчений 29
жовтня 2010 р. державним нотаріусом
Другої Миколаївської державної
нотаріальної контори Токіой І.В.,
реєстровий №6-1516, за яким ОСОБА_4
заповіла усе належне їй майно на
користь ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначив, що
заповідач ОСОБА_4, яка є його тіткою,
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. і відкрилася
спадщина - квартира АДРЕСА_1 на яку він
претендує за правом представлення як
сина брата спадкодавці, який помер
раніше за неї. Він постійно відвідував
тітку, опікувався нею, спадкодавця
хворіла, у т.ч. захворюванням мозкового
кровообігу і про факт заповіту йому не
повідомила. Вважає, що підставами
недійсності заповіту є те, що тітка під
час вчинення заповіту не розуміла
значення своїх дій та находилася під
чиїмось протиправним впливом, що
призвело до того, що волевиявлення не
було вільним та не відповідало його
волі.

В судовому засіданні позивач з
представником позовні вимоги
підтримали з одночасно двох підстав,
від пропозиції уточнити підставу
позову відмовилися. ОСОБА_1 суду
пояснив, що померла ОСОБА_4 є його
рідною тіткою через померлого батька і
після смерті батька він займався з
братом її доглядом, придбанням
продуктів, відвідуванням її. У родині
склалася думку про її неадекватність,
бо вона гостро реагувала на слова.
Перед смертю тітки йому здалося, що
вона чого побоюється, але чого саме не
сказала. Тітка обслуговувала себе сама,
рухалася самостійно, була дуже
акуратною, прала на себе сама. ОСОБА_2
бачив до смерті тітки один раз.

Відповідачка з представником проти
позову заперечували.

Третя особа державний нотаріус Токіой
І.В. проти задоволення позову
заперечувала, пояснила, що ОСОБА_4 була
врівноваженою, адекватною, чітко
висловила свою волю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встановив наступні
обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про
право на житло від 20 травня 1993 р.
одноосібним власником квартири
АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 (а.с.78).

Після смерті ОСОБА_4, яка трапилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., ОСОБА_2 03 вересня 2013 р.
подала заяву до Другої миколаївської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини за заповітом (а.с.45,
46).

Згідно заповіту ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2, посвідченого 29 жовтня 2010 р.
державним нотаріусом Другої
миколаївської державної нотаріальної
контори за реєстровим №6-1516, його
предметом є усе майно, що належатиме
спадкодавцю на час смерті (а.с.47).

Свідоцтво про спадщину не видано.
Доказів про прийняття спадщини ОСОБА_4
у 6 місячний строк позивач не надав, на
час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована в
даній квартирі одноособово (а.с.7).

Батьком позивача є ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с.4,5). Батьками ОСОБА_6
були ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які також є
батьками ОСОБА_4 (а.с.6, 75).

Не дивлячись на різне написання
прізвищ позивача, батька позивача та
його бабусі з дідусем «ОСОБА_6» у
свідоцтвах про народження складених
російською мовою у порівнянні з
написанням українською мовою прізвища
того ж позивача, спадкодавиці ОСОБА_4 та
батьків останньої, у першого - в
паспорті, у другої - в свідоцтві про
смерть та витягу про реєстрацію
народження, суд виходячи з пояснень
сторін та показань свідків, які
підтвердили, що позивач є племінником
спадкодавиці, письмових доказів, що
узгоджуються між собою на
підтвердження цього факту, (а.с.38,40, 75)
дійшов висновку, що особи зазначені в
даних документах, є ріднею у
відповідним зазначеним в них родинним
зв'язком, а різниця у написанні прізвищ
є наслідком довільного перекладу на
російську мову.

Допитані свідки суду показали
наступне:

ОСОБА_9 - що є подругою померлої з
дитинства, відвідувала ОСОБА_4
приблизно 2 рази на тиждень, бачила, що
ОСОБА_2 покупала продукти, а до
племінника ОСОБА_4 не зверталася. До
смерті ОСОБА_4 була у тверезому розумі
та пам'яті У 2010 р. ОСОБА_4, повідомила
свідка, що заповіла квартиру ОСОБА_2
ОСОБА_2 готувала їжу, прибиралася в
квартирі. Про примус з боку ОСОБА_2
ОСОБА_4 їй ніколи не повідомляла. ОСОБА_1
хотів від тітки дарування на її
квартиру. ОСОБА_1 бачила у тітки
приблизно раз на рік.

ОСОБА_10 - що є дільничним терапевтом
лікарні морського порту, наглядала
ОСОБА_4 з 1997 р. і до смерті, та була
завжди адекватною людиною,
психотропних ліків та наркотичних
препаратів їй не призначалося. ОСОБА_4
відрекомендувала їй ОСОБА_2 як
племінницю.

ОСОБА_11 - що знає ОСОБА_4 з 1977 р., була її
подругою до смерті, за життя ОСОБА_4
була в тверезому розумі. Знає також
родину ОСОБА_2 У 2010 р. ОСОБА_4 їй
повідомила, що заповіла квартиру
ОСОБА_2 Після того між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
виник розлад через бажання останнього
переоформити квартиру тітки на себе,
вони зустрічалися приблизно раз на рік.

ОСОБА_12 - що працювала в порту з
померлою з 1977 р., психічних розладів за
нею не помічала. ОСОБА_4 їй повідомила
про ОСОБА_2 роки за 3 до смерті, муж
відповідачки відвозив ОСОБА_4 до
госпіталю ветеранів, про племінника
ОСОБА_1 не згадувала, про заповіт на
ОСОБА_2 їй невідомо.

ОСОБА_13 - що є сусідкою померлої ОСОБА_4,
тісні стосунки почали підтримувати з
нею приблизно за 4 роки до смерті.
Психічних захворювань за ОСОБА_4, не
помічала. Про заповіт на ОСОБА_2 їй
відомо, оскільки вона супроводжувала
ОСОБА_4 до нотаріальної контори. Кілька
разів за весь час згадувала, що
племінник приїздив до неї.

ОСОБА_14 - що працювали разом із ОСОБА_4 у
морпорту, знайомі з 1958 р. Прибиранням,
приготуванням їжі у ОСОБА_4 займалася
ОСОБА_2, психічний відхилень у померлої
не помічала, її племінника не бачила.
ОСОБА_4 повідомила їй про заповіт на
ОСОБА_2

ОСОБА_15 - що є двоюрідною племінницею
ОСОБА_4 Позивач син брата ОСОБА_4 і
допомагав їй. Про заповіт на
відповідачку їй ОСОБА_4 не повідомляла.

ОСОБА_16 - що є троюрідним племінником
ОСОБА_4, спілкувалися з нею рідко, вона
казала, що ОСОБА_1 привозив їй речі, їжу.
ОСОБА_2 бачить вперше.

ОСОБА_17 - що є лікарем у лікарні
морпорту, і підміняла лікаря ОСОБА_10 на
час відпуски, виїжджала 1 раз до ОСОБА_4
у зв'язку із болями у суглобах. ОСОБА_4
була адекватною. ОСОБА_4 завжди була
адекватною.

ОСОБА_18 - що є медсестрою у лікарні мор
порту, була на дому у померлої за
останні 5-10 років 3-4 рази, ОСОБА_4 була
адекватною.

ОСОБА_19 - що ОСОБА_4 є його троюрідною
тіткою, спілкувався з нею в основному
по телефону, бачилися раз на рік. Знає,
що ОСОБА_1 ходив до неї постійно і
допомагав їй. За ОСОБА_4 дивацтв не
помічав.

У відповідності до довідки
Миколаївської обласної психіатричної
лікарні №1 від 06 березня 2014 р., ОСОБА_4 на
обліку не знаходилася (а.с.107).

Згідно висновку судово - психіатричної
експертизи №487 від 21 жовтня 2014 р.,
ОСОБА_4 протягом життя психічними
захворюваннями не страждала, на момент
підписання заповіту від 29 жовтня 2010 р.
на користь відповідачки ОСОБА_2 могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (а.с.135- 142).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України. Згідно із зазначеними
вимогами зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Втім обставини, що слугували
підставами позову - не розуміння
значення своїх дій заповідачем на час
складання заповіту спростовуються
поясненнями свідків,висновком судової
експертизи і поясненнями нотаріуса.

Підстава позову - відсутність вільного
волевиявлення заповідача жодним
доказом не підтверджена взагалі.

Позивачем на час ухвалення рішення не
надано доказів про прийняття спадщини
після ОСОБА_4, тобто не підтверджено
порушення його спадкових прав через їх
не виникнення, але враховуючи, що позов
пред'явлений до спливу строку
встановленого законом для прийняття
спадщини, то суд вважає за потрібне
відмовити в позові по суті.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький