Справа № 242/4092/14-ц
Провадження № 2-н/242/360/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року суддя Пирогова Л.В.,
розглянувши матеріали цивільної
справи за заявою ОСОБА_1 про видачу
судового наказу про стягнення з
Кредитної спілки «Кредитно-депозитний
центр «Профессионал» суми внеску, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
Кредитної спілки «Кредитно-депозитний
центр «Профессионал» суми внеску.

Згідно до розпорядження Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14
від 02.09.2014 року «Про визначення
територіальної підсудності справ»,
територіальна підсудність справ
Ворошиловського районного суду м.
Донецька змінено та передано на
розгляд Селидівського міського суду
Донецької області.

Як вбачається з доданих, до заяви про
видачу судового наказу, документів
боржник зареєстрований у
Ворошиловському районі м. Донецька, у
зв’язку з чим приходжу до висновку, що
дана заяву підсудна Селидівському
міському суду Донецької області.

Вивчивши заяву, вважаю, що у прийнятті
заяви про видачу судового наказу слід
відмовити з підстав, передбачених п. 1 ч.
3 ст.100 ЦПК України.

Зі змісту ст. 95 ЦПК України вбачається,
що предметом вимог заявника можуть
бути лише вимоги, передбачені ст. 96 ЦПК
України. З переліку підстав для видачі
судового наказу , передбаченого
статтею 96 ЦПК України, випливає, що
судовий наказ видається лише про
стягнення грошових коштів.

В своїй заяві ОСОБА_1 мотивуючи вимогу
про видачу наказу послалася на ст. 96 ЦПК
України, у зв’язку з заявленою вимогою,
яка ґрунтується на двосторонньому
правочині, вчиненому у письмовій формі.

Натомість, згідно Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010
року № 2453-VI, ст. 96 ЦПК України
викладено в іншій редакції, а саме:
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати; 2)
заявлено вимогу про компенсацію витрат
на проведення розшуку відповідача,
боржника, дитини або транспортних
засобів боржника; 3) заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості; 4)
заявлено вимогу про присудження
аліментів на дитину в розмірі тридцяти
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, якщо ця
вимога не пов'язана із встановленням чи
оспорюванням батьківства (материнства)
та необхідністю залучення інших
зацікавлених осіб; 5) заявлено вимогу
про повернення вартості товару
неналежної якості, якщо є рішення суду,
яке набрало законної сили, про
встановлення факту продажу товару
неналежної якості, ухвалене на користь
невизначеного кола споживачів.

Таким чином стягувачем заявлено
вимогу, яка ґрунтується на
двосторонньому правочині, вчиненому у
письмовій формі, яка на теперішній час
не передбачена ст. 96 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України,
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо
заявлено вимогу, не передбачену
статтею 96 цього Кодексу.

Одночасно заявнику слід роз'яснити, що
відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України
відмова в прийнятті заяви унеможливлює
повторне звернення з такою самою
заявою. Заявник в цьому випадку має
право звернутися з тими самими
вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 95, 96, п.1 ч.3 ст.100 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у прийняті заяви про
видачу судового наказу про стягнення з
Кредитної спілки «Кредитно-депозитний
центр «Профессионал» суми внеску.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя