Справа № 466/5574/13
Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І
Провадження № 22-ц/783/5495/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю:
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 червня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про стягнення
матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 510
(п'ятсот десять) гривень майнової шкоди,
1000 (одну тисячу) гривень витрат на
правову допомогу та 229,40 (двісті
двадцять дев'ять гривень сорок копійок)
судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним.
Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції про стягнення з
неї франшизи в розмірі 510 грн., оскільки
вважає, що позивач, укладаючи договір
страхування на випадок ДТП,
добровільно відмовився одержати від
страховика 510 грн. матеріальної шкоди -
франшизу. Посилаючись на ст.1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», вважає, що визначений
районним судом розмір витрат позивача
на правову допомогу не підтверджений
належним чином, оскільки відсутня
квитанція про оплату цих витрат.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, котрі
належним чином відповідно до вимог
ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про
час та місце розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Районним судом встановлено, що 16.01.2013
року на вул. Липинського у м. Львові
сталась ДТП за участю автомобіля
Опель», д.н.з. НОМЕР_1, яким керувала
ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2 під
керуванням позивача ОСОБА_3, внаслідок
чого автомобіль позивача отримав
механічні пошкодження.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 15.02.2013 року ОСОБА_2
визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП.

Відповідно до ст.1187 ЦК України
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатацію цього джерела.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, за якою
страховик бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії №АВ-6393779
від 04.03.2012 року транспортний засіб -
автомобіль марки «Опель», д.н.з.
НОМЕР_1 на момент ДТП був
застрахований у ПАТ «СК
Універсальна».

Згідно страхового акту №3073/1 та
розрахунку страхового відшкодування
вартість відновлювального ремонту
автомобіля, належного позивачу, із
врахуванням фізичного зносу становить
1123 грн., з яких сума страхового
відшкодування складає 613 грн.

В судовому засіданні встановлено, що
ПАТ «Універсальна» виплатила позивачу
ОСОБА_3 страхове відшкодування в
розмірі 613 грн.

Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" встановлено, що
розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладенні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Оскільки згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ-6393779
франшиза становить 510 грн., то районний
суд правильно, відповідно до положень
наведеної норми права стягнув з
відповідача франшизу у розмірі 510 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення у цій частині немає.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта щодо
незаконності оскаржуваного рішення у
частині стягнення витрат на правову
допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать: витрати на
правову допомогу, витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчинення інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Згідно із ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Ця особа допускається до
участі в розгляді справи ухвалою суду
за заявою особи, яка бере участь у
справі.

В матеріалах справи відсутня заява
відповідача та ухвала суду першої
інстанції про допуск адвоката ОСОБА_5
до участі у справі, як особи, яка надає
правову допомогу. Немає такої ухвали й
занесеної до журналу судового
засідання.

Згідно журналів судових засідань
адвокат ОСОБА_5 брав участь в справі як
представник.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази понесення позивачем таких
витрат.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів вважає, що підстав для
компенсації позивачу витрат на
правову допомогу у суду не було, а
відтак у цій частині рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні даної
частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 червня 2014 року у
частині задоволення позову про
стягнення із ОСОБА_2 витрат на правову
допомогу у розмірі 1000 грн. скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні цих позовних
вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: