АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4142/14
Головуючий 1 інст. - Лосєва Д.А.
Справа №2-8415/11
Доповідач - Макаров Г.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В..,

при секретарі -
Таран В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 березня
2014 року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»
до ОСОБА_2, який діє в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_3, треті особи
Дзержинський районний відділ у м.
Харкові ГУ ДМС України у Харківській
області, орган опіки та піклування
Харківської міської ради про примусове
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

28 жовтня 2011 року Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український міжнародний банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
який діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_3 про примусове виселення.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 02 лютого
2013 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» були
задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 11 лютого 2013 року
вказане заочне рішення було скасовано
та справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

З урахуванням уточненого позову,
ПАТ «ПУМБ» просить суд виселити ОСОБА_2
та малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
квартири розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації місця
проживання за вказаною адресою,
стягнути з відповідача на користь ПАТ
«ПУМБ» судові витрати. Свої вимоги
позивач обґрунтував наступним: між
Закритим акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний банк»,
правонаступником всіх прав та
зобов'язань якого є Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№ 4850733 від 19 червня 2006 року. Відповідно
до умов договору позивач надав ОСОБА_5
кредит у розмірі 65000 доларів США. З
метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем за
Кредитним договором між Банком та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки № 4851061 від 19 червня 2006
року, який посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 1549,
згідно з яким в забезпечення
зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним
договором було передано в іпотеку
Банку наступне двохкімнатну квартиру
загальною площею 71,6 кв.м., житловою
площею 30,1 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним 11 березня 2009 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
здійснено виконавчий напис № 404, яким
запропоновано звернути стягнення на
предмет іпотеки в розмірі
еквівалентному 54115,47 доларів США.
Виконавчий напис було пред'явлено
позивачем на виконання до підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Харківській області, однак відповідач
ОСОБА_2 заважає організації
виконавчого провадження,
перешкоджаючи доступу до квартири (в
результаті чого неможливо провести
демонстрації потенційним покупцям,
огляди спеціалістів, тощо). 17 серпня 2011
року позивач направив ОСОБА_2 вимогу №
3582 120 від 15 серпня 2011 року добровільно
протягом одного місяця з дня отримання
вимоги виселитися з квартири, що є
предметом іпотеки, та знятися з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначена вимога була
отримана відповідачем 29 серпня 2011 року.
Однак, до теперішнього часу відповідач
та його малолітній син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спірної квартири не
виселилися та з реєстраційного обліку
не знялися, у зв'язку з чим позивач
змушений звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Представник позивача ПАТ «ПУМБ» -
Савенко В.В. у судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву, в якій
просить розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
в повному обсязі, та просить їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання повторно не з'явився, про час
і місце розгляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином, причин
неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи -
Дзержинського районного відділу у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву з проханням
розглядати справу за їх відсутності.

Представник третьої особи -
органу опіки та піклування Харківської
міської ради у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву з проханням
розглядати справу за їх відсутності.

Рішенням Дзержинського районного
суд м. Харкова від 24 березня 2014 року,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український міжнародний банк»
задоволено. Примусово виселено ОСОБА_2
та його малолітнього сина ОСОБА_3 з
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та знято з реєстраційного
обліку ОСОБА_2 та його малолітнього
сина ОСОБА_3 з квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
просить скасувати рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 24 березня 2014 року та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ПАТ «ПУМБ» відмовити в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 628 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 34 Закону України
«Про іпотеку», після прийняття рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і з метою отримання продукції,
плодів та доходів, забезпечення
належного господарського використання
переданого в іпотеку нерухомого майна
згідно з його цільовим призначенням
предмет іпотеки на підставі договору
між іпотекодавцем та
іпотекодержателем або за рішенням суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому вказаним законом.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Згідно вимог статті 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Відповідно до пункту 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно із статтями 9, 109 Житлового
кодексу України, статтями 39-40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Частиною 3 ст. 29 Цивільного
кодексу України, встановлено, що місцем
проживання фізичної особи у віці від 10
до 14 років є місце проживання її
батьків або одного з них, з ким вона
проживає.

Відповідно до ст.11 вказаного
Закону та "Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів"
затвердженого Наказом МВС України № 1077
від 22.11.2012, та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 грудня
2012 р. за № 2109/22421 реєстрація місця
проживання та зняття з реєстрації
здійснюється органом реєстрації, яким
є Державна міграційна служба.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Між Закритим акціонерним
товариством «Перший Український
Міжнародний банк», правонаступником
всіх прав та зобов'язань якого є
Публічне акціонерне товариство
«Перший Український міжнародний банк»
та ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір № 4850733 від 19 червня 2006 року.
Відповідно до умов договору позивач
надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 65000
доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем за
Кредитним договором між Банком та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки № 4851061 від 19 червня 2006
року, який посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 1549,
згідно з яким в забезпечення
зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним
договором було передано в іпотеку
Банку наступне нерухоме майно:
квартира двохкімнатна, реєстраційний
номер: 14863828, загальна площа: 71,6 кв.м.,
житлова площа: 30,1 кв.м., що розташована
за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним, позивач на
виконання положень ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст. 35
Закону України «Про іпотеку» та на
підставі п.п. 3.5.7., 3.5.8., 4.2.2. кредитного
договору направив ОСОБА_2 вимогу у
тридцяти денний термін усунути
порушення основного зобов'язання або
повернути кредит та проценти за
користування ним достроково. Крім того,
зазначеною вимогою ОСОБА_2 було
попереджено про намір позивача
звернути стягнення на предмет іпотеки
в разу невиконання вимоги у тридцяти
денний строк з моменту її одержання.
ОСОБА_2 порушення основного
зобов'язання не усунув, кредит та
проценти за користування ним
достроково не повернув.

11 березня 2009 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 здійснено
виконавчий напис № 404, яким
запропоновано звернути стягнення на
предмет іпотеки в розмірі
еквівалентному 54115,47 доларів США.
Виконавчий напис було пред'явлено
позивачем на виконання до підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Харківській області, однак відповідач
ОСОБА_2 заважає організації
виконавчого провадження,
перешкоджаючи доступу до квартири (в
результаті чого неможливо провести
демонстрації потенційним покупцям,
огляди спеціалістів, тощо).

17 серпня 2011 року, в порядку ст. 109
Житлового кодексу України та ст. 40
Закону України «Про іпотеку», позивач
направив ОСОБА_2 вимогу № 3582 120 від 15
серпня 2011 року добровільно протягом 1
(одного) місяця з дня отримання вимоги
виселитися з квартири, що є предметом
іпотеки, та знятися з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що зазначена вимога
була отримана відповідачем 29 серпня 2011
року за місцем його мешкання, що
підтверджується відміткою на
повідомленнях про вручення поштового
відправлення. Однак, відповідач та його
малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі
спірної квартири не виселилися та з
реєстраційного обліку не знялися, що
порушує права позивача.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення позовних вимог.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: