Справа № 559/2639/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської
області,

в особі головуючої судді
Лопухович А.О.,

при секретарі
Федчук А.А.,

за участю представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Дубно справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що з 1998
року вона проживала з ОСОБА_4 однією
сім»єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу. Від шлюбу мають дочку
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
нею. На підставі рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 09 вересня 2011 року ОСОБА_4
зобов»язаний виплачувати аліменти на
її користь на утримання доньки ОСОБА_5 в
твердій грошовій сумі в розмірі 600
гривень. відповідач працює, проте
аліменти вчасно не сплачує у зв»язку з
чим утворилася заборгованість по
виплаті аліментів в сумі 8940 гривень.
При виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожний день прострочки.
Вважає, що за період з 03 червня 2011 року
по 29 листопада 2013 року сума неустойки,
яку відповідач зобов»язаний сплатити
на її користь складає 52812 грн. Просить
стягнути на її користь суму неустойки в
розмірі 52812 грн, судові витрати по
справі. В подальшому подала заяву про
збільшення позовних вимог, просить
стягнути неустойку у розмірі 91980,67 грн.

В судовому засіданні позивачка
та її представник збільшені позовні
вимоги підтримали повністю. Позивачка
пояснила, що відповідачу було відомо
про існування рішення суду за яким він
був зобов»язаний сплачувати кошти на
дочку, проте ігнорував це. Були випадки,
коли надавав кошти на придбання одягу
дитині, але це були зовсім малі суми і
їх було недостатньо. Вважає, що вина
відповідача в несплаті аліментів є і
він повинен сплатити за це неустойку.
Позивачка звернула до виконання
виконавчий лист тільки у березні 2012
року, оскільки мала надію, що він буде
добровільно виконувати свій
батьківський обов»язок.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали повністю. Пояснили, що про
існування рішення суду йому стало
відомо лише у квітні 2012 року. На той час
він вже працював, не переховувався від
виконавчої служби. Коли з»ясували всі
обставини, почали звернення стягнення
на заробітну плату, чого він і не
заперечує. Вказує, що його вини не було
весь цей час, оскільки вирішувалися
питання стягнення аліментів
виконавчою службою. З того часу і по
даний час здійснюються відрахування,
враховуючи і суму боргу.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до часткового задоволення із наступних
підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що
рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 09 вересня
2011 року з відповідача стягнуто
аліменти на користь позивачки на
утримання доньки ОСОБА_5 в сумі 600
гривень щомісячно.(а.с.4)

Заборгованість відповідача по сплаті
аліментів станом на 01.09.2014 року
становить 7971,80 грн. (а.с.12).

ОСОБА_3 та її представником було подано
суду розрахунок неустойки, згідно
якого пеня становить 91980,67 грн. (а.с.18,
19-30).

Матеріали справи вказують на те, що
виконавчим лист був звернений до
виконання позивачкою в кінці березня
2012 року, 3 квітня 2012 року державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_4
аліменти в сумі 600 гривень починаючи з
03.08.2011 року до повноліття дитини. (а.с.43,
44)

Згідно наданої довідки-розрахунку ДВС
Рівненського РУЮ від 11.09.2014 року
стягнення аліментів було розпочато з
листопада 2012 року і здійснюється на
даний час, враховуючи і суму боргу.
(а.с.44, 45)

Актом державного виконавця від 8 серпня
2012 року було встановлено, що відповідач
у справі працює у ФГ Влада ІК
с.Вересневе вул.Сагайдачного,3
Рівненського району. Того ж дня була
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження, матеріали
направлені для виконання до ВДВС
Рівненського РУЮ. (а.с.60,62)

Статтею 196 СК України передбачено, що
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
суду України № 3 від 15 травня 2006 року
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України про розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у вигляді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Оскільки аліменти призначаються та
виплачуються щомісяця, то неустойка
(пеня) від суми несплачених аліментів
нараховується не на загальну суму
заборгованості, а базою для її
нарахування є сума чергового
несплаченого місячного платежу. При
цьому її нарахування не обмежується
тим місяцем, коли мали бути сплачені
аліменти, а здійснюється за кожен день
прострочення по кожному місячному
платежу окремо до повного погашення
заборгованості.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-81цс13 роз'яснив, що оскільки
зобов'язання зі сплати аліментів
носить періодичний характер і повинно
виконуватися щомісяця, суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення,
підсумувавши розміри нарахованої пені
за кожен із прострочених платежів та
визначивши її загальну суму.

Зважаючи на те, що аліменти на користь
позивачки судом були присуджені з 03
серпня 2011 року, а сама вона у своїх
позовних вимогах просила суд стягнути
з відповідача неустойку за період з 03
серпня 2011 року по 27 серпня 2014 року, то
нарахування неустойки відповідачу
слід проводити починаючи з 3 серпня 2011
року по 8 серпня 2012 року, дня фактичного
місця встановлення працевлаштованості
відповідача і передачі матеріалів про
стягнення за місцем його роботи.

Суд вважає недоцільним нарахування
неустойки ОСОБА_4 за період з 8 червня 2012
року по 27 серпня 2014 року, оскільки дана
заборгованість за вказаний період
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
відправленням матеріалів із одного
ВДВС до іншого і подальше звернення
стягнення на заробітну плату, дійсне
відрахування боргу, а отже відсутня
його вина.

Задоволенню підлягають позовні вимоги
за період з 3 серпня 2011 року по 8 серпня
2012 року, так як позивачем рішення суду
про стягнення аліментів не
оскаржувалося, набрало законної сили,
на виклики до ВДВС не з»являвся із
невстановлених причин. В подальшому
подав відомості про місце
працевлаштування.

За загальним правилом, право на
стягнення неустойки (пені) в особи
виникає у зв'язку із юридичним фактом
порушення нею обов'язку зі сплати
аліментів на утримання дитини. При
цьому, виконання такого обов'язку з
порушенням строків сплати та наступне
погашення заборгованості не звільняє
особу від відповідальності у вигляді
сплати неустойки (пені) за прострочення
виконання обов'язку зі сплати
аліментів.

Відповідно до вимог ст.196 СК України
позивачка має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
що становить 2196 грн., виходячи з
наступного:

серпень 2011 року: нарахована сума
аліментів 600 грн., пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

вересень 2011 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 30
днів = 180,00 грн. - сума неустойки (пені);

жовтень 2011 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

листопад 2011 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 30
днів = 180 грн. - сума неустойки (пені);

грудень 2011 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

січень 2012 року: нарахована сума
аліментів 600 грн., пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

лютий 2012 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 29
днів = 174 грн. - сума неустойки (пені);

березень 2014 року: нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

квітень 2012 року нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 30
днів = 180 грн. - сума неустойки (пені);

травень 2012 року нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені);

червень 2012 року нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 30
днів = 180 грн. - сума неустойки (пені);

липень 2012 року нарахована сума
аліментів 600 грн.; пеня (1%) - 6,00 грн. х 31
день = 186 грн. - сума неустойки (пені).

Всього підлягає до стягнення пеня в
сумі 2196 гривень.

Таким чином, суд не погоджується
із наданим розрахунком неустойки
позивачкою, як таким, що не ґрунтується
на вимогах закону.

Заявлені вимоги позивачки щодо
стягнення з відповідача витрат по
сплаті судового збору та правової
допомоги підлягають до часткового
задоволення пропорційно до
задоволених позовних вимог і
становлять 46,07 грн., згідно ст. 88 ЦПК
України.

За таких обставин, керуючись ст.ст.3,
6, 57, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.196 СК
України, постановою ВСУ від 11 вересня
2013 року, п.22 постанови Пленуму
Верховного суду України № 3 від 15
травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України про розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», суд -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів - частково
задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2
196 (дві тисячі сто дев'яносто шість) грн.
неустойки за прострочення сплати
аліментів, 46 (сорок шість) грн. 07 коп.
витрат по сплаті судового збору та
правову допомогу (пропорційно до
задоволених позовних вимог).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: