УХВАЛА

іменем України

"25" листопада 2014 р.

145/2592/13-ц

6/145/35/2014

Тиврівський районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого Мазурчака А.
Г. ,

при секретарі
Мигдальській Н.М.,

заявниці ОСОБА_1,

представника
заявниці ОСОБА_2,

представника
ВДВС Тиврівського РУЮ ОСОБА_3,

представника
відділу опіки і піклування Тиврівської
РДА ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього ОСОБА_5 про
зупинення виконання рішення суду у
відповідності до ЗУ «Про мараторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року,
особи, що беруть участь у справі: ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», Відділ ДВС
Тиврівського районного управління
юстиції Вінницької області, третя
особа без самостійних вимог комісія з
питань захисту прав дитини
Тиврівської райдержадміністрації
Вінницької області, орган опіки і
піклування - Тиврівська РДА,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до суду в
інтересах малолітнього ОСОБА_5 із
заявою в якій вказує, що 21.03.2014 року
Тиврівський районний суд Вінницької
області розглянув у відкритому
судовому засіданні цивільну справу №
145/2592/13-ц за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
до ОСОБА_1, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог
ОСОБА_7, служба у справах дітей
Тиврівської РДА про виселення, вирішив
позов задовольнити. ОСОБА_1, та її
малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
виселити з будинку 71 в смт. Тиврів,
Тиврівського району по вул. Пархоменка,
який належить на праві власності
ОСОБА_7, який, в свою чергу був
позбавленим права власності на
зазначене нерухоме майно, на даний час
є учасником АТО.

07.08.2014 року державним виконавцем
Порохнею В.В. було направлено Постанову
44284715 у ВП №44284715, якою було постановлено
виселити ОСОБА_1 разом з малолітньою
дитиною ОСОБА_5.

09.09.2014 року державним виконавцем
відділу ДВС Тиврівського районного
угравління юстиції ОСОБА_3 було
направлено лист вих. № 3272, який вони
отримали 09.09.2014 року, про те, що 23.09.2014
року о 10.00 їм необхідно перебувати в
смт. Тиврів по Пархоменка, 72, для
проведення виконавчих дій, а саме -
виселення з житлового будинку.

Статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
виконавче

провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Частиною 2 статті 7 зазначеного Закону
передбачено, що для проведення
виконавчих дій державний виконавець за
необхідності залучає понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
представників органів опіки і
піклування, інших органів та установ у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пунктів 1.5., 2.4. та 2.7. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року №512/5 під час здійснення
виконавчого провадження державний
виконавець приймає рішення шляхом
винесення постанов, попереджень,
внесення подань, складання актів та
протоколів, надання доручень,
розпоряджень, вимог, подання запитів,
заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами. Залучення
органів опіки та піклування відповідно
до покладених на них повноважень
обов'язково здійснюється при виконанні
рішень про відібрання дитини, а також у
разі необхідності забезпечення прав та
інтересів дітей та непрацездатних
осіб, які потребують опіки (піклування).
Залучення у виконавчому провадженні
відповідних органів, підприємств,
установ, організацій, посадових осіб та
фізичних осіб (крім понятих)
здійснюється державним виконавцем
шляхом винесення постанови про
залучення цих осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції
про права дитини від 20 листопада 1989
року, підписаною Україною 21.02.90 року,
ратифікована Україною 27.02.91 року,
набрала чинності для України 27.09.91 року
(далі по тексту - Конвенція),
Держави-учасниці вживають всіх
необхідних заходів для забезпечення
захисту дитини від усіх форм
дискримінації або покарання на
підставі статусу, діяльності,
висловлюваних поглядів чи переконань
дитини, батьків дитини, законних
опікунів чи інших членів сім'ї.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції
Держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини.

У відповідності до статті 18 ЗУ "Про
охорону дитинства" діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла.

У відповідності до статті 6 СК України
правовий статус дитини має особа до
досягнення нею повноліття. За ч. З ст. 5
СК України держава забезпечує
пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК дитина
належить до сім'ї своїх батьків і тоді,
коли спільно з ними не проживає.

За статтею 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 2 ст. 176
СК України права батьків та дітей на
користування житлом, яке є власністю
когось із них, встановлюється законом.

Згідно ст. 12 Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Комісія з питань захисту прав дитини
Тиврівської райдержадміністрації
Вінницької області відділу державної
виконавчої служби такої згоди не
надавала, а навпаки, Постановою від
19.05.2014 року, щодо примусового виселення
ОСОБА_5, розцінила це, як грубе
порушення прав малолітньої дитини та
направила клопотання до прокуратури
Тирвівського району з проханням у
захисті порушених прав малолітньої
дитини.

Вважає, що примусове виселення її та її
малолітньої дитини є неможливе в
зв'язку з наведеними вище нормами
законів прямої дії та набранням
чинності 1 ЗУ «Про мараторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті»

Звертає увагу суду на те, що відповідно
до ч. 1 ст.1 ЗУ «Про мараторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року
зазначено:

-          не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме

житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними
установами-резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

-          таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника, яке перебуває
в іпотеці, за умови, що у позичальника у
власності не знаходиться інше нерухоме
житлове майно;

-          загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку;

Ст. 4 даного закону чітко визначено:
«Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм».

Просить виконання рішення суду по
даній справі зупинити у відповідності
до ЗУ «Про мараторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_8 та її
представник ОСОБА_2 заяву підтримали
із викладених в ній обставин.

ОСОБА_1 пояснила, що в 2010 року в даному
будинку була пожежа і він був не
придатний для проживання, однак вони
його зремонтували і в даний час вона із
сином проживають в даному будинку,
іншого житла вони не мають.

Представник заявниці ОСОБА_2 пояснив,
що заява підлягає задоволенню із двох
підстав, це законодавство про захист
прав дитини та ЗУ «Про мараторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судове засідання не з’явився надав
суду заяву в якій просить справу
розглянути за його відсутності в її
задоволені відмовити в зв’язку з тим,
що ЗУ «Про мараторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не регулює правовідносин щодо
виселення.

Представник ВДВС Тиврівського
районного управління юстиції
Вінницької області при прийнятті
рішення з даного приводу покладається
на розсуд суду.

Представник Органу опіки і піклування
Тиврівська РДА ОСОБА_4 просить заяву
задоволити.

Судом встановлено, що рішенням
Тиврівського районного суду від 30.09.2011
р. (а.с.12) позов КБ «ПРИВАТБАНК»
задоволено та вирішено: стягнути на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за
кредитним договором VIWWGA 00001700 від 12.11.2007
заборгованість в сумі 63332,76 доларів США.
В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором VIWWGA 00001700 від
12.11.2007р. звернути стягнення на користь
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на предмет іпотеки,
а саме житловий будинок в смт. Тиврів №
71, що належить йому на праві власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 28.02.2006 р. шляхом продажу ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» предмета іпотеки із
застосуванням процедури продажу
передбаченого ст.387 Закону України
«Про іпотеку». Рішення набрало
законної сили10.11.2011 року.

Рішенням Тиврівського районного суду
від 11.07.2013 року (а.с. 91) позов ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» задоволено частково,
виселено ОСОБА_7 з житлового будинку
(предмет іпотеки), розташованому за
адресою : вул.Пархоменка,71, смт.Тиврів,
Вінницької області, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку.

Рішенням Тиврівського районного суду
від 21.03.2014 р. (а.с. 96-97) ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 виселено з будинку
71 в смт Тиврів, Тиврівського району по
вул. Пархоменка, який належить на праві
власності ОСОБА_7 . Рішення н6абрало
законної сили 21.05.2014 р.

22.09.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із
заявою про зупинення виконання
рішення ( а.с.171-174) в інтересах
малолітнього ОСОБА_5 у відповідності до
ЗУ «Про мараторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року. Даний закон
набрав чинності 07.06.2014 р.

Вислухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи
суд приходить до висновку, що заява
задоволенню не підлягає оскільки ЗУ
«Про мараторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не регулює правовідносин щодо
виселення за судовими рішеннями, які
набрали законної сили, а встановлює
мораторій на звернення стягнення на
нерухоме майно. На день прийняття
судового рішення, яким виселено ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
із будинку 71 в смт Тиврів, Тиврівського
району по вул. Пархоменка, звернення
стягнення на зазначений будинок вже
було проведено, а Закон №1304 набрав
чинності лише 07.06.2014 року.

Посилання заявниці на законодавство
щодо захисту прав дитини не є підставою
для задоволення даної заяви.

Також слід зазначити, що питання, які
зумовлюють обов’язкове зупинення
виконавчого провадження у
відповідності із ст. 37 ЗУ "Про виконавче
провадження" вирішуються державним
виконавцем.

Ст. 373 ЦПК України не
передбачає повноважень суду щодо
зупинення виконання рішення суду за
викладених в заяві обставин.

Керуючись ст.6, 8, 11, 44, 158, 159,
293, 294, 373 ЦПК України, ЗУ «Про мараторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року,ст. 37
ЗУ "Про виконавче провадження",

ухвалив :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього ОСОБА_5 про
зупинення виконання рішення суду у
відповідності до ЗУ «Про

мараторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014
року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу
може бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом 5 днів з дня її
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п’яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_9