Справа № 346/3706/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Обідняк В.Д.

за участі секретаря Горох Г.М.

позивачки ОСОБА_1

представник позивачки ОСОБА_2

представника відповідача Семенюк О.Л.
Бежук С.М.

розгляднувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коломиярайпостач"
про стягнення заробітної плати не
виплаченої при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулась до суду з даним
позовом, який підтримала в судовому
засіданні та пояснила, що вона з 12.10.1990
року працювала в Коломийському
районному підприємстві
матеріально-технічного забезпечення
райагропостач, яке вподальшому
реорганізовано в Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Коломиярайпостач".

16 січня 2012 року наказом директора ТзОВ
"Коломиярайппостач" № 12-1 її звільнено
з посади інженера -технолога на
підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України.

Згідно довідок від 30.01.2012 року виданих
ТзОВ "Коломиярайпостач" товариством не
виплачувалась їй заробітна плата
починаючи з травня 2005 року по день
звільнення.

При звільненні 16.01.2012 року та видачі їй
трудової книжки відповідачем не було
проведено з нею розрахунок по
заборгованості за заробітну плату і
такий розрахунок не проведено по даний
час. Неодноразові звернення до
представника відповідача щодо
проведення з нею повного розрахунку
залишились без задоволення.

Визначити точну суму заборгованості
на даний ча вона не може у зв'язку із
відмовою відповідача надати
інформацію про розмір нарахованої та
невиплаченої заробітної плати. Однак.
вважає, що вона не може бути нижчою від
встановленої законом мінімальної
заробітної плати, а отже становить не
менше 49 385,8 грн. Крім того з часу її
звільнення і по час звернення до суду
заборгованість відповідача по
заробітній платі становить 33 766,16 грн., а
всього відповідач заборгував перед нею
заробітну плату в сумі 83151,96 грн.

Вважає, що оскільки з 2005 року вона
внаслідок незаконних дій відповідача
була позбавлена єдиного самостійного
засобу для існування і фактично
перебувала на утриманні членів своєї
сім'ї, що принижувало її гідність,
змушувало її у всьому себе обмежувати,
не зважаючи на те, що була працюючою
людиною то їй заподіяна моральна шкода,
яку вона оцінює у 10 000 грн., що
відповідає вимогам розумності і
справедливості.

Просить стягнути з ТзОВ
"Коломиярайпостач" кошти в сумі 83 151,96
грн. невиплаченої заробітної плати та 10
000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо позову заперечив та
пояснив, що позивачкою пропущено строк
звернення до суду, передбачений ст. 233
КЗпП України, яка передбачає, що
працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору до суду в
тримісячний строк з дня коли, він
дізнався чи повинен був дізнатись про
порушення свого права, а у справах про
звільнення у місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

З вимог позовної заяви вбачається, що
заробітна плата не виплачувалась
позивачці з 2005 року, що свідчить про те,
що остання дізналась про порушення
свого права ще у 2005 році. Крім того,
вважає, що підтвердженням пропуском
позивачкою строку звернення до суду є й
те, що у 2012 році позивачка вже
зверталась до суду з аналогічною
позовною заявою, яку залишено без
розгляду у зв'язку із неявкою ОСОБА_1 на
судові засідання.

Крім того, з травня 2005 року позивачка
фактично припинила трудові відносини
з ТзОВ "Коломиярайпостач", а тому немає
підстав для нарахування та виплати їй
заробітної плати. Так, позивачка
звернулась до Семенюка О.Л., як
директора ТзОВ "Коломиярайпостач" у
січні 2012 року з проханням видачі
довідки про заробітну плату та
звільнення у січні 2012 року, які
необхідні їй для подачі документів на
оформлення пенсії. Він, як керівник
підприємства видав довідку про
заробітну плату в якій зазначено
останній робочий місяць квітень 2005
року. Так як позивачка має у власності
1,5 процента акцій Товариства то він, як
директор на прохання позивачки видав
наказ про звільнення її з роботи з 16
січня 2012 року за ст.36 ч.1 КЗпП України,
хоча вона була звільнена з травня 2005
року попереднім директором і зтого
часу жодного разу не виходила на
роботу. Відповідно до наказу був
зроблений запис у трудовій книжці. Дані
документи позивачка подала на
оформлення пенсії. Дане прохання він
задовольнив та видав позивачці довідки
про заробітну плату за період її роботи
для обчислення пенсії з 1990 року по 2005
рік. З вимогою про розрахунок позивачка
не зверталась протягом травня 2005 року
по 19.12.2012 року, а саме день коли вона
вперше звернулась до суду з даною
вимогою, але через її неявку в судові
засідання позов 18 червня 2013 року
залишений без розгляду. Просить суд в
позові відмовити.

Суд вважає, що позов безпідставний та
не підлягає до задоволення виходячи з
наступних підстав.

Стаття 233 КЗпП України передбачає, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя - ст. 237-1
КЗпП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.10.1990
року працювала в Коломийському
районному підприємстві
матеріально-технічного забезпечення
райагропостач, яке вподальшому
реорганізовано в Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Коломиярайпостач" /далі Товариство/.

Як, вбачається з пояснень свідка
ОСОБА_5, яка працювала в період 2005 року
головним бухгалтором у Товаристві то
позивачка у кінці квітня 2005 року була
звільнена з роботи за власним бажанням
про, що був виданий наказ попереднім
директором Товариства ОСОБА_6, який
вона /свідок/ бачила особисто і з того
часу позивачка на роботу не виходила
жодного дня по грудень 2005 року тобто на
той час коли свідок, ще працювала в
Товаристві. У грудні 2005 року свідок
звільнилась з роботи через припинення
Товариством господарської діяльності
і в Товаристві згідно штатного розпису
залишився один працівник в особі
директора ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд дані показання свідка вважає
достовірними та правдивими, оскільки
вони відповідають інформації наданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Коломия та Коломийському районі про
те, що ОСОБА_1 з травня 2005 року по січень
2012 року в Товаристві не працювала і їй
не нараховувалась заробітна плата, а
також копіями довідок про заробітну
плату виданих ОСОБА_1, які позивачка
подача у Пенсійний фонд для
нарахування пенсії./справа 0909/6549/12.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Згідно ст.1 Закону України "Про оплату
праці" заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства.

Згідно Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003
року №889 пп "д" п.1.3 ст.1 цього Закону під
заробітною платою розуміються доходи
нараховані /виплачені, надані/
внаслідок здійснення платником
податку трудової діяльності на
території України, від працедавця,
незалежно від того, чи є такий
працедавець резидентом або
нереиедентом.

Отже, термін "заробітна плата"
підкреслюється те, що грошова
винагорода виплачується за витрачену
працю, за роботу, яка виконана, а також
за результативність праці.

Судом встановлено, що позивачка з
травня 2005 року по січень 2012 року тобто
з часу звільнення її попереднім
директором в Товаристві не працювала
так як з нею був припинений трудовий
договір. Про те, що позивачка не
працювала в Товаристві
підтверджується показаннями самої
позивачки, яка в попередніх судових
засіданнях, які проводились у справі
0909/6549/12 стверджувала, що протягом
травня 2005 року по січень 2012 року
декілька разів заходила на територію
Товариства, а пізніше в судовому
засіданні змінила їх, пояснюючи, що
виходила на роботу один- два рази в
місяць на декілька годин прибирати
територію по вказівці попереднього
директора ОСОБА_6 При діючому
директору Семенюку О.Л. з 2009 року вона
на роботу не виходила і він їй будь-яких
вказівок щодо виходу на роботу не
давав.

Отже, суд прийшов до переконання, що
позивачка не працювала з травня 2005 року
по січень 2012 року в Товаристві, не
виконувала жодної оплачуваної роботи
по трудовому договору, а тому не може
вимагати винагороди тобто заробітної
плати за виконаною нею роботу, а запис у
трудовій книжці про звільнення з
роботи не відповідає зібраним по
справі доказам.

Як, вбачається із пояснень
представника відповідача в особі
діючого директора Семенюка О.Л. то
позивачка в Товаристві не працювала з
травня 2005 року так як була звільнена
попереднім директором, який цього
підтвердити не може у зв"язку із смертю,
а документів станом на 2005 рік про
звільнення працівників і в тому числі
позивачку в Товаристві не збереглися.
Запис у трудовій книжці про її
звільнення проведено на прохання
позивачки у з"язку з досягненням нею
пенсійного віку та її запевненням, що
до Товариства вона не має жодних
претензій.

Посилання позивачки на те, що з нею
розірвано трудовий договір 16 січня 2012
року і це є підставою для виплати
заборгованої заробітної плати в період
з травня 2005 року по день звільнення суд
до уваги не бере, оскільки тільки сам
запис у трудовій книжці не може служити
підставою для нарахування заробітної
плати, а законодавством не передбачено
виплату заробітної плати за
відсутність на робочому місці,
відсутність штатної одиниці у штатному
розписі і інші підстави, які дають
особі право на отримання заробітної
плати.

Встановлене судом підтверджено
оглянутою у судовому засіданні
цивільною справою 0909/6549/12 за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю Коломиярайпостач",
штатним розписом станом на 2010-2012 роки з
якого видно, що у Товаристві одна
штатна одиниця в особі директора,
копією наказу та іншими перевіреними в
суді доказами.

На підставі ст.ст. 47, 232 КЗпП України та
керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коломиярайпостач"
про стягнення заробітної плати не
виплаченої при звільненні - відмовити
за безпідставністю.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області, протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Обідняк В. Д.