Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого
Василевича В.С.

суддів:
Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

при секретарі
Демчук Ю.Ю.

з участю
представника відповідачки ОСОБА_1

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дубенського міськрайонного суду від 21
серпня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
„Всеукраїнський Акціонерний Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 21 серпня 2014 року позов у даній
справі в частині вимог про стягнення
пенізадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Всеукраїнський Акціонерний Банк" 10 319
грн. 57 коп. неустойки за кредитним
договором.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 доводить про його
незаконність через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права.

На обґрунтування своєї скарги
відповідач зазначала про помилковість
висновку суду щодо розміру пені.
Вважає, що поданий позивачем
розрахунок пені в розмірі 10 319, 57 грн.
не обґрунтований та не відповідає
умовам п. 4.3 Загальної та п. 9
Спеціальної частин договору.

Судом не враховано, що розмір пені не
може перевищувати подвійної облікової
ставки національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Вказує, що суд першої інстанції не дав
належної правової оцінки її письмовим
запереченням та долученому до них
розрахунку пені.

Крім того зазначає, що 20.08.2014 року
подала до суду заяву про зменшення
розміру неустойки, яку суд не обговорив
та не врахував при ухваленні рішення.

_______________________________________________________________

Справа № 2/559/966/2014
Суддя в 1 інстан.- Лопухович А.О.

Провадження № 22-ц/787/2030/2014
Суддя-доповідач - Василевич В. С.

Посилається на порушення ст.ст. 212-213 ЦПК
України та п.п. 2, 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 „Про судове рішення у цивільній
справі" щодо оцінки доказів у справі та
мотивів їх прийняття чи відхилення.

По наведених підставах рішення просить
рішення змінити, позов задовольнити
частково, стягнувши з неї на користь
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
159, 49 грн. неустойки за кредитним
договором та на повернення 12, 48 грн.
сплаченого судового збору. В решті
позову просить відмовити.

Просить також присудити з позивача на
користь відповідача сплачений нею
судовий збір в розмірі 122, 00 грн.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач вказує, що рішення є законним
та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
задовольнив в повному обсязі вимогу
про стягнення пені, розмір якої не
перевищує суми основного боргу.

Строк позовної давності не пропущений.

Просить про залишення рішення без змін.

Представник позивача у судове
засідання не з»явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачки апеляційну
скаргу підтримав, просить про її
задоволення з наведених у ній підстав.

Заслухавши думку судді-доповідача,
пояснення представника відповідачки,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що
внаслідок невиконання зобов'язань за
договором банківського обслуговування
№ ВLаЖГА00068856 від 1 вересня 2011 року, за
яким ОСОБА_1 одержала 14 000 гривень
кредиту з терміном повернення до 1
вересня 2014 року, з процентною ставкою
за користування кредитом у 15% річних,
сума її заборгованості перед позивачем
- ПАТ „Ві-Ей-Бі" склала 28 020, 45 гривень, з
яких: сума кредиту становила 12 145, 64
гривень, відсотків - 2 125, 24 гривень,
комісія - 3 430 гривень та неустойка
(пеня) - 10 319, 57 гривень (а.с. 2, 3-10).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у випадку
порушення боржником зобов»язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов»язання за
кожен день прострочення виконання.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності та
обґрунтованості вимог про стягнення
неустойки в розмірі 10 319, 57 грн., з
посиланням на п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
яким роз»яснено, що положення ч.3 ст.551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з ч.2
ст.625 ЦК України.

Цим суд і обмежився. А між тим, із
матеріалів справи видно, що після
скерування судом касаційної інстанції
справи в частині вимог про стягнення
пені на новий розгляд, відповідачка
подала заяву про зменшення розміру
неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК
України, якою передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Абз.2 п.27 вищезазначеної Постанови
Пленуму ВСС України роз»яснено, що
істотними обставинами в розумінні ч.3
ст.551 ЦК можна вважати, зокрема ступінь
виконання зобов»язання боржнико;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов»язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін,що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов»язання).

Подаючи заяву про зменшення розміру
пені, відповідачка вказала, що вона
тимчасово не працює, перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, має на
утриманні трьох малолітніх дітей,
підтвердивши ці обставини
відповідними доказами (а.с.197-200).

Проте в порушення вимог ст.213 ЦПК
України суд цим доводам і доказам суд
першої інстанції відповідної оцінки не
дав, тому рішення в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про його зміну.

Що ж до посилань в апеляційній скарзі
про пропуск позивачем позовної
давності, то вони не заслуговують на
увагу, оскільки він не пропущений.

Вимоги про стягнення пені не
перевищують визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України річного строку.

Доводи апеляційної скарги про
незастосування судом Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань» не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
його дія, як це випливає з Рішення
Конституційного суду України від 11
липня 2013 року №7-рп/2013 не поширюється
на правовідносини, суб»єктами яких є
лише установи, підприємства та
організації незалежно від форм
власності і фізичні особи - суб»єкти
підприємницької діяльності.

Не є підставними доводи апеляційної
скарги про неправильне обрахування
пені, оскільки спосіб його обчислення
не ґрунтується на матеріалах справи.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 307, ст.309, ст.316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 21 серпня 2014 року змінити,
зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_1
пені з 10 319 грн. до 1800 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Василевич В.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.