У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої
Т.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Ніжинської
міської ради про визнання незаконним
розпорядження про дострокове
розірвання трудового контракту і
звільнення з займаної посади,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та компенсації за
незаконне звільнення, за касаційними
скаргами Ніжинської міської ради
Чернігівської області на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 05 лютого 2014 року та
Комунального підприємства «Виробниче
управління комунального господарства»
м. Ніжина на рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 22 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 05 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у
якому з урахуванням уточнень просив
визнати незаконним розпорядження
секретаря Ніжинської міської ради
Кірсанова О.В. від 19 вересня 2013 року № 70
про дострокове розірвання контракту №
47, укладеного з ним 16 серпня 2012 року, та
звільнення його з посади начальника
Комунального підприємства «Виробниче
управління комунального господарства»
м. Ніжина (далі - КП «ВУКГ»), поновити на
роботі, стягнути з відповідача
компенсацію за незаконне звільнення в
сумі 37 038 грн, середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 16 320,88 грн та витрати на правову
допомогу у сумі 2 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
підставі контракту від 16
серпня 2012 року № 47, укладеного між ним
та Ніжинською міською радою, від імені
якої діяв міський голова Приходько М.В.,
він був прийнятий на посаду начальника
КП «ВУКГ» м. Ніжина строком на 5 років.

Розпорядженням в.о. міського голови
Кірсанова О.В. від 14 серпня 2013 року № 60,
його звільнено з займаної посади на
підставі п.1 ст. 41 КЗпП України.

Пунктом 4 зазначеного вище
розпорядження тимчасово виконуючим
обов'язки начальника КП «ВУКГ» було
призначено головнго інженера
підприємства Баканова С.Л.

Розпорядженням від 19 вересня 2013 року №
70 визнано таким що втратило чинність
розпорядження від 14 серпня 2013 року № 60,
та достроково розірвано укладений з
ним контракт й звільнено його з
займаної посади за недотримання
положень п. 6.3 контракту.

Посилаючись на те, що оспорюване
розпорядження видано відповідачем з
порушенням вимог ст. 149 КЗпП України,
просив задовольнити позов.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 22
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 05 лютого 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким
позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження
Ніжинської міської ради від
19 вересня 2013 року № 70 про дострокове
розірвання трудового контракту і
звільнення ОСОБА_3 з посади начальника
КП «ВУКГ».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника
КП «ВУКГ» м. Ніжина з 20 вересня 2013 року.

Стягнуто з КП «ВУКГ» Ніжинської
міської ради на користь ОСОБА_3 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу 34 098,09 грн (без утримання
обов'язкових платежів).

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі Ніжинська міська
рада просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення місцевого суду, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У своїй касаційній скарзі КП «ВУКГ» м.
Ніжина просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій, справу
направити на новий судовий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального
справа.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга Ніжинської міської
ради підлягає частковому задоволенню,
а касаційна скарга КП «ВУКГ»
Ніжинської міської ради - задоволенню,
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови від 18 грудня 2009 року
№ 11 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що згідно з контрактом від
16 серпня 2012 року № 47, укладеним між
Ніжинською міською радою в особі
голови Приходька М.В., та ОСОБА_3,
останній був прийнятий на роботу до КП
«ВУКГ» м. Ніжина на посаду начальника
строком на 5 років з 23
серпня 2012 року до 22 серпня 2017 року.

На підставі розпорядження Ніжинської
міської ради від 14 серпня 2013
року № 60 ОСОБА_3 достроково звільнено з
посади начальника КП «ВУКГ», розірвано
контракт від 16 серпня 2012 року №47 у
зв'язку із порушенням ним
законодавства України та умов
укладеного контракту на підставі п. 1.
ст. 41 КЗпП України.

Розпорядженням Ніжинської міської
ради від 19 вересня 2013 року № 70
визнано таким, що втратило чинність,
розпорядження Ніжинської міської ради
«Про дострокове звільнення з посади та
розірвання контракту» від 14 серпня 2013
року № 60, та звільнено ОСОБА_3 з посади
начальника КП «ВУКГ» м. Ніжина з 19
вересня 2013 pоку у зв'язку із
невиконанням умов контракту, розірвано
достроково з ним контракт як з
керівником комунального підприємства
на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Розпорядженням Ніжинської міської
ради від 21 листопада 2013 року № 92
внесено уточнення до п. 1 розпорядження
від 19 вересня 2013 року № 70,
ОСОБА_3 звільнено з посади начальника
КП «ВУКГ» з 19 вересня 2013 pоку
у зв'язку із невиконанням умов
контракту, а саме: п.2.2. в частині
невиконання підприємством зобов'язань
зі сплати податків, внесення інших
обов'язкових платежів до бюджету та
своєчасної виплати заробітної плати
працівникам, п. 2.5. в частині
незабезпечення виконання запланованих
показників фінансово-господарської
діяльності підприємства, п.2.18. щодо
незабезпечення своєчасної виплати
заробітної плати працівникам
підприємства, розірвано достроково з
ним контракт як з керівником
комунального підприємства відповідно
до п. 6.5. контракту від 16 серпня 2012 року
№ 47.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що при
звільненні позивача з роботи
відповідачем було дотримано положення
статуту підприємства і положень
укладеного контракту, тому звільнення
позивача є обґрунтованим.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що відповідачем
не було дотримано умов контракту та
процедуру звільнення позивача.

Так, згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору передбачено підстави,
зазначені в контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичків, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
самим встановлювати їх права, обов'язки
та відповідальність, зокрема як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Пунктом 6.3. контракту, укладеного між
сторонами, передбачені підстави для
припинення (розірвання) контракту за
ініціативою власника: у випадку
систематичного невиконання керівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього цим контрактом та
Статутом підприємства, при доведенні
його вини у судовому порядку; у випадку
одноразового грубого порушення
керівником законодавства і обов'язків,
передбачених контрактом та Статутом
підприємства, у результаті чого
наступили значні негативні наслідки
для підприємства при доведенні його
вини в судовому порядку.

Тобто підстави дострокового
розірвання контракту визначені
сторонами при його підписанні.

У розпорядженні Ніжинської міської
ради від 21 листопада 2013 року № 92
зазначено, що підставою для
дострокового розірвання контракту з
позивачем є невиконанням умов
контракту, зокрема, п.2.2. в частині
невиконання підприємством зобов'язань
зі сплати податків, внесення інших
обов'язкових платежів до бюджету та
своєчасної виплати заробітної плати
працівникам, п. 2.5. в частині
незабезпечення виконання запланованих
показників фінансово-господарської
діяльності підприємства, п.2.18. щодо
незабезпечення своєчасної виплати
заробітної плати працівникам
підприємства.

Не спростовуючи надані відповідачем
докази, апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув.

З матеріалів справи, зокрема, позовної
заяви ОСОБА_3 також вбачається, що у
зв'язку з порушенням відповідачем
трудового законодавства при його
звільненні, він просив стягнути з
останнього компенсацію за незаконне
звільнення та середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу.

Стягнувши з КП «ВУКГ» Ніжинської
міської ради на користь ОСОБА_3 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 34 098,09 грн,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що зазначене підприємство навіть не
залучено до участі у справі.

Тобто судом вирішено питання про права
та обов'язки особи, яка не брала участі
у справі, фактично позбавлена свого
права представляти та захищати
інтереси підприємства, надавати
відповідні докази та реалізовувати
інші процесуальні права, передбачені
ст.27, ст.31 ЦПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції
обґрунтовував розрахунки стягнення
грошових сум з КП «ВУКГ» м. Ніжина
шляхом помноження середньоденного
заробітку у розмірі 245,31 грн на всі 139
днів відсутності позивача на роботі,
помилково вважаючи всі дні робочими.

З матеріалів справи також вбачається,
що ні ОСОБА_3, ні суди попередніх
інстанцій відповідно до вимог ст.132,
ст.137 ЦПК України офіційно не
звертались до підприємства КП «ВУКГ» з
метою отримання необхідних документів
та доказів, пов'язаних із законністю та
повнотою грошових нарахувань позивачу
у вигляді заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Тобто походження документів, на
підставі яких позивачу
розраховувались суми грошових
стягнень на його користь, носить
сумнівний характер і не є офіційним.

Судом першої та апеляційної інстанції
дана справа розглядалась без участі
секретаря Ніжинської міської ради
Кірсанова О.В., який особисто від свого
імені видав розпорядження від 19
вересня 2013 року №70 і особисто згідно з
вимогами п.10 ст.42, п.1 ч.3 ст.50 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» звільняв з посади ОСОБА_3, а
також без участі підприємства КП
«ВУКГ» м. Ніжина, з яким ОСОБА_3 фактично
перебував у трудових відносинах.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Ніжинської міської
ради Чернігівської області
задовольнити частково.

Касаційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче управління
комунального господарства» м. Ніжина
задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 22 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 05 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко