Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4904/14
Головуючий у 1 інстанції Ткачова С.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів Міністерства
соціальної політики України на
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 30 вересня 2014 року
у справі за позовом Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів Міністерства
соціальної політики України до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року Донбаський
міжрегіональний центр професійної
реабілітації інвалідів Міністерства
соціальної політики України звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди.

В позові зазначав, що ОСОБА_3. у період
часу з 03.05.2007 року по 15.06.2012 року займав
посаду заступника директора в ДМЦПРІ.
Згідно п.4.1.3 Посадової інструкції заст.
директора ОСОБА_3. несе
відповідальність за матеріальну шкоду,
завдану з його вини. Відповідно до Акту
перевірки питання штатної дисципліни,
оплати праці та нарахування на
заробітну плату працівників ДМЦПРІ
М.Краматорська, проведеної у травні 2012
року управлінням внутрішнього аудиту
Міністерства соціальної політики
України, встановлено порушення п.2.6
Положення про порядок преміювання
робітників Центру на загальну суму 3500
грн.; зайво нараховані та сплачені
премії до свят: наказ №23 від 20.04.2011 року
до дня Пасхи - на суму 1750 грн.; наказ № 25
від 05.05.2011 року до 1,2,9 травня на суму 1192,41
грн. Таким чином, через порушення
ОСОБА_3. Положення про преміювання
працівників ДМЦПРІ, перелічені свята
не входять до списку українських та
професійних свят, де можливо
нарахування премій, було завдано
матеріальну шкоду в розмірі 3500 грн.. яку
ОСОБА_3 повинен відшкодувати згідно
ст.133 КЗпП України. Оскільки ОСОБА_3
добровільно відшкодувати завдану
матеріальну шкоду не бажає, позивач
просив суп стягнути вказану шкоду з
ОСОБА_3, а також відшкодувати за його
рахунок витрати по оплаті судового
збору.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 30 вересня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Донбаський міжрегіональний центр
професійної реабілітації інвалідів
Міністерства соціальної політики
України подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як установлено судом, ОСОБА_3 працював
заступником директора Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів в період часу з
03.05.2007р. по 15.06.2012р.

В травні 2013р. Костянтинівською
об»єднаною державною фінансовою
інспекцією була проведена ревізія,
згідно з актом якої №24-02-05/12 від 30
травня 2013 року заступником директора
ОСОБА_3 в порушення Положення про
преміювання працівників Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів були незаконно
нараховані та виплачені за період з
квітня по травень 2011р. премії на
загальну суму 3 500,00 грн.

Зважаючи на те, що відповідач вже не
працює заступником директора
Донбаського міжрегіонального центру
професійної реабілітації інвалідів,
тобто - не займає керівну посаду,
підприємство звернулося до суду з
позовом про стягнення з нього 3 138,76 грн.
матеріальної шкоди, яка спричинена з
вини відповідача, оскільки премії були
нараховані та виплачені за його
щомісячними наказами.

Відповідно до ст.ст. 2, 13 Закону України
«Про оплату праці» структура
заробітної плати визначає її як
будь-яку виплату в грошовій або
натуральній формі, яка провадиться
підприємством на користь працівника і
має заохочувальний або компенсаційний
характер. При цьому регулювання оплати
праці провадиться не тільки
законодавчими і іншими нормативними
актами, але й угодами та колективними
договорами.

Згідно із ч. 2 ст. 97 КЗпП України, ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оплату праці»
форми і системи оплати праці, розцінки,
тарифні сітки, ставки, схеми посадових
окладі, умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно в
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством.

Власник або уповноважений ним орган чи
фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Пунктом 10 Колективного договору
Донбаського міжрегіонального центру
професійної реабілітації інвалідів
встановлено, що преміювання
працівників підприємства здійснюється
згідно з Положенням про преміювання
працівників Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів.

Так, за цим Положенням про преміювання
працівників джерелом преміювання є
фонд преміювання, який утворюється в
розмірі місячного фонду оплати та
економії фонду оплати праці,
передбаченого в кошторисах видатків.
Розмір премії працівникам
встановлюється в залежності від їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи з урахуванням
показників зниження коефіцієнту
якості праці. До Українських державних
та професійних свят окремим
працівникам надається премія. До
офіційних святкових днів належать:
Великдень, День міжнародної
солідарності трудящих (1 і 2 травня),
День Перемоги (9 травня), до яких і була
надана премія.

З акту зазначеної ревізії №24-02-05/12 від 30
травня 2013 року заборгованість на
підприємстві перед працівниками по
заробітній платні відсутня; порушень
при складанні та затверджені штатних
розписів вибірковою ревізією не
встановлено. В ході ревізії вибірковим
порядком не встановлено порушень
законності нарахування та виплати
посадового окладу, допомоги по
тимчасової працездатності, заробітної
плати під час перебування у
відрядженні та індексації грошових
доходів. Порушень дотримання
законодавства при використанні коштів
на сплату єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про те,
що нарахування та виплата за період з
квітня по травень 2011р. премій на
загальну суму 3 500 грн. здійснювалося
відповідачем у відповідності до
штатного розпису та Положення про
преміювання працівників Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів.

Згідно частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.133 КЗпП України,
керівники підприємств, установ ,
організацій та їх заступники, а також
керівники структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники несуть
матеріальну відповідальність - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди,
але не більше свого середнього
місячного заробітку, якщо шкоду
підприємству, установі ,організації
заподіяно зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випуску недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних чи грошових
цінностей.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» (зі змінами та
доповненнями) зазначено, що за шкоду,
заподіяну внаслідок порушення
трудових обов'язків, працівник несе
відповідальність перед підприємством
(установою, організацією), з яким
перебуває в трудових відносинах.

Тобто ця відповідальність пов'язана з
винними діями або бездіяльністю
працівника, що потягли спричинення
матеріальної відповідальності.

За змістом ч. 2 п. 3 вищезазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП
України залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Під прямою дійсною шкодою слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства провести витрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України
обов'язок доказування наявності умов
для притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Відсутність
підстави чи хоча б однієї з умов
матеріальної відповідальності
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

Позивачем у своєму позові не наведено
обставин та доказів про винне
порушення відповідачем обов'язків,
покладених посадовою інструкцією і
наявність причинного зв'язку між його
протиправною поведінкою і шкодою, яка
наступила.

У вимозі Костянтинівської об»єднаної
державної фінансової інспекції №24-14/830
від 13.06.2013р. «Про усунення виявлених
ревізією порушень» відсутні вимоги
щодо стягнення з премійованих осіб або
з винних осіб виплат премій,
нарахованих за наказами відповідача за
№23 від 20.04.2011р. та №25 від 05.05.2011р.

За таких обставин суд дійшов вірного
висновку про безпідставність
заявлених позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені
ними правовідносини, суд першої
інстанції ухвалив правильне по суті
рішення, підстав для скасування якого
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Донбаського
міжрегіонального центру професійної
реабілітації інвалідів Міністерства
соціальної політики України -
відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 30 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: