Справа №487/6872/14-ц 27.11.2014 27.11.2014
Провадження №22-ц/784/3110/14
Головуючий у суді 1 інстанції Притуляк
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Харитоновій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 жовтня 2014 року за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом вселення, зобов'язання
утриматися від вчинення певних дій,
визначення порядку користування
квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

11 липня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом вселення, зобов'язання
утриматися від вчинення певних дій,
визначення порядку користування
квартирою.

Позивач зазначала, що з 1992 року по 2009
рік перебувала у шлюбі з відповідачем і
вони мають двох дітей.

Під час шлюбу ними була набута квартира
АДРЕСА_1, на 1/2 частину якої за нею було
визнано право власності при поділі
майна подружжя, згідно з рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду від 27 листопада 2014
року.

15 січня 2014 року вона зареєструвала
право власності на належну їй частку в
спірній квартирі.

Між тим, відповідач неправомірно
чинить перешкоди їй та їх дітям у
користуванні та розпорядженні даною
квартирою. Зокрема, здійснив заміну
замків та перешкоджає доступу в
квартиру, незважаючи на наявність там
її особистих речей.

Посилаючись на викладене, просила
усунути перешкоди у користуванні
квартирою шляхом вселення та
зобов'язати відповідача не чинити в
майбутньому їй перешкод у користуванні
і розпорядженні квартирою.

Крім того, оскільки квартира є
неподільною, просила визначити порядок
користування, виділивши їй кімнату
площею 16,3 кв. м, а відповідачу - кімнату
площею 11,9 кв. м з лоджією площею 2,9 кв. м,
залишивши інші приміщення у спільному
користуванні.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Вирішено усунути
ОСОБА_4 перешкоди з боку ОСОБА_5 у
користуванні належною їй на праві
власності 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1
та вселити ОСОБА_4 у вказану квартиру. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 7
листопада 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_3,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи і
перевіривши їх доказами, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 7 листопада 1992 року
зареєстровано шлюб між позивачем
ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 Рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 24 листопада 2009 року
вказаний шлюб розірвано.

18 березня 1997 року відповідач придбав
квартиру АДРЕСА_1. Право власності на
вказану квартиру зареєстровано на ім'я
відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду від 27 листопада 2014
року, при поділі майна подружжя
сторонам виділено по 1/2 частинці
вказаної квартири.

Вказана квартира, згідно з копією
технічного паспорту, розташована на
четвертому поверсі дев'ятиповерхового
будинку, має загальну площу 54,9 кв. м,
складається з двох ізольованих
житлових кімнат площею 16,3 кв. м та 11,9 кв.
м, кухні, ванної кімнати, вбиральні,
коридору. Також, квартира обладнана
балконом та лоджією.

У вказаній квартирі зареєстровані
сторони та їх діти - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому, між сторонами існує спір
щодо користування даною квартирою, в
якій на сьогодні проживають ОСОБА_5 з
іншою жінкою, а також неповнолітня
дочка сторін.

При цьому, ОСОБА_5 не спростовує того, що
він чинить ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні спірною квартирою.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини справи,
встановив права і обов'язки сторін та,
відповідно до вимог чинного
законодавства, вірно визначив, що
внаслідок перешкод з боку відповідача,
позивач не в змозі в повній мірі
реалізувати правомочності власника
належної їй частки у спірній квартирі.
У зв'язку з чим, обґрунтовано ухвалив
рішення про задоволення позову в цій
частині та відмовив в задоволенні
позовних вимог в частині покладення на
відповідача зобов'язання в майбутньому
не чинити перешкоди у користуванні
спірною квартирою та визначення
порядку користування цією ж квартирою.

Так, виходячи з положень ст. 150 ЖК УРСР
та статей 321, 391 ЦК України, право
власності, зокрема на нерухоме майно є
непорушним. Власник будинку (частини
будинку), квартири не може бути
позбавлений права користуватися
житловим будинком (квартирою), крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України,
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно), а з визначенням часток кожного
із них - є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності,
згідно зі ст. 358 ЦК України,
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього,
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спірним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність відмови в задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
утриматися від вчинення певних дій не
заслуговують на увагу як
правобезпідставні, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України,
захисту підлягають тільки порушені,
невизнані або оспорювані права,
свободи чи інтереси. Тому, суд не може
вирішувати питання про захист права на
майбутнє.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і посилання в апеляційній
скарзі на те, що відмовивши у
задоволенні позову про визначення
порядку користування квартирою, суд
першої інстанції фактично позбавив
ОСОБА_4 можливості захистити своє право
в такий спосіб у майбутньому.

Так, закон (ч. 3 ст. 358 ЦК України) захищає
право кожного із співвласників
отримати у володіння та користування
ту частину спільного майна, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Однак, порядок користування,
запропонований позивачем порушує
право власності відповідача, оскільки
позбавляє можливості реалізовувати
всі правомочності права власності щодо
належної йому частки квартири.

За таких обставин, відсутні підстави
для скасування законного і
обґрунтованого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді