ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/776/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Дарницький районний
суд міста Києва

в складі: головуючого судді
ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря
ГОРБАНЬ С.І.

сторін:

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
САП"ЯН Р.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК " ПРИВАТБАНК" про
визнання недійсним договору № н/б від
17.03. 2008 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом
до ПАТ КБ "ПРИВАТ БАНК" про визнання
недійсним договору № н / б від 17.03. 2008
року, свої вимоги мотивує тим, що між
ОСОБА_4 та ПАТ КБ "Приват Банк" укладено
Договір № н / б від 17.03.2008 року ОСОБА_4
було надано кредит у розмірі 2500. 00
гривень, у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості. Вважає, що
укладення даного договору суперечить
нормам чинного законодавства.

Крім того зазначив, що кредитний
договір укладено з порушенням чинного
законодавства, оскільки йому не була
надана уся необхідна інформація щодо
кредиту, сукупної вартості кредиту,
всіх умов кредитування та іншої
інформації, як це передбачено Законом
України "Про захист прав споживачів", а
саме не повідомлено орієнтовну сукупну
вартість умов кредитування до
підписання кредитного договору, а
також детальний розпис сукупної
вартості кредиту з урахуванням
реальної процентної ставки в момент
підписання оскаржуваного договору.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі
довіреності від 17.05. 2013 року ( а.с. 125)
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Сап'ян Р.О. ,
який діє на підставі довіреності від
26.09. 2014 року ( а.с. 144) проти заявлено
позову заперечив та просив суд
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи у їх сукупності, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому
засіданні та вбачається з матеріалів
справи, між ОСОБА_4 та ПАТ КБ " Приват
Банк " укладено Договір № н / б від 17. 03.
2008 року ОСОБА_4 було надано кредит у
розмірі 2 500.00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24 % на
рік на суму залишку заборгованості. (
а.с. 9 ).

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_4, як на підставу для визнання
кредитного договору недійсним
посилався на те, що йому не була надана
уся необхідна інформація щодо кредиту,
сукупної вартості кредиту, всіх умов
кредитування та іншої інформації, як це
передбачено Законом України " Про
захист прав споживачів ", що в свою
чергу свідчить про нечесну
підприємницьку практику.

Статтею 11 Закону України " Про захист
прав споживачів " визначено, що перед
укладанням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача в
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема, мету для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий ; орієнтовну сукупну
вартість кредиту ( в процентному
значенні та грошовому виразі ) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг,
пов'язаних з одержанням кредиту та
укладанням договору про надання
споживчого кредиту; строк на який
кредит може бути одержаний; варіанти
повергнення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки запропонованих
схем кредитування.

Згідно положень частин 1, 2, 5 ст. 18
Закону України " Про захист прав
споживачів " продавець ( виконавець,
виробник ) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості ( ст. 627 ЦК України ).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови ( пункти ),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

У відповідності до вимог ст. 11 Закону
України " Про захист прав споживачів "
оспорюваний кредитний договір містить
суму кредиту, розмір відсоткової
ставки, розмір щомісячного платежу та
строк повернення грошових коштів.

Крім того, посилання позивача на
його непроінформованість з умовами
кредитування, спростовується
особистим підписом на кредитному
договорі за, відсутністю застережень
та зауважень, що свідчить про його
згоду зі всіма його умовами.

Також не ґрунтуються на вимогах
законодавства посилання представника
позивача на те, що дії банку свідчать
про нечесну підприємницьку практику з
огляду на таке.

У відповідності до ст.ст. 10, 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодного доказу
на підтвердження здійснення банком
нечесної підприємницької практики,
тому зазначені посилання є
безпідставними.

Отже, судом встановлено про
недоведеність посилань позивача на те,
що банк ввів його в оману з огляду на
таке.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Пунктом 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" передбачено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу у
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Згідно з ст .60 Цивільного -
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року N 9 " Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними "
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною ( сторонами )
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З урахуванням зазначеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого доведення, не є
обґрунтованими, а тому позов не
підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 6, 215, 220, 512, 516, 517, 627,
1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11,
209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК " ПРИВАТБАНК" про
визнання недійсним договору № н/б від
17.03. 2008 року , відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення . Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 05
грудня 2014 року.

СУДДЯ
Л.К. ЛЕОНТЮК