Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Приватне акціонерне
товариство «Українська
охоронно-страхова компанія» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 27
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив стягнути з ОСОБА_4
майнову шкоду в розмірі 9 211,81 грн,
моральну шкоду в розмірі 60 000 грн, на
відшкодування вартості складеного
звіту в сумі 400 грн та витрати на
правову допомогу в сумі 8 526 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04
листопада 2013 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
його автомобіля «Subaru Forester», д/н НОМЕР_1,
та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4

Внаслідок пригоди його транспортний
засіб зазнав механічних пошкоджень.

Згідно зі звітом від 24 січня 2014 року
вартість матеріального збитку складає
9 211,81 грн.

Винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_4, цивільна відповідальність
якого застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Українська
охоронна-страхова компанія» (далі - ПАТ
«Українська охоронна-страхова
компанія»), й остання згодна виплатити
відшкодування лише в розмірі 3 258,87 грн.

На підставі викладеного просив
задовольнити позов.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
19 серпня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 000
грн майнового збитку та 1 396,64 грн витрат
на правову допомогу.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити або скасувати рішення та
ухвалу судів попередніх інстанцій,
задовольнити позов у повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в частині
вирішення спору про стягнення
моральної шкоди зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 04 листопада 2013 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero
Wagon», д/н НОМЕР_2, не дотримався
безпечної дистанції, у результаті чого
сталося зіткнення з автомобілем «Subaru
Forester», д/н НОМЕР_1, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 16 січня 2014 року
ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди й
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль «Subaru
Forester», д/н НОМЕР_1, належить ОСОБА_3

Відповідно до звіту про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Subaru
Forester», д/н НОМЕР_1 від 24 січня 2014 року,
матеріальний збиток складає 9 211,81 грн.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 згідно з полісом АС № 0918670 була
застрахована у ПАТ «Українська
охоронна-страхова компанія».

Вказаний поліс діяв з 05 липня 2013 року до
04 липня 2014 року, страхова сума за шкоду,
заподіяну майну, складала 50 000 грн,
франшиз - 1 000 грн.

05 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
ПАТ «Українська охоронна-страхова
компанія» з заявою про виплату
страхового відшкодування, однак
грошові кошти в рахунок відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
сплачені не були.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про стягнення з відповідача майнового
збитку в сумі 1 000 грн, що дорівнює
франшизі за полісом АС №
0918670, суд першої інстанції, з висновком
якого погодився й апеляційний суд,
дійшов висновку про те, що обов'язок зі
сплати страхового відшкодування
виникає у ПАТ «Українська
охоронна-страхова компанія» як
страховика, у зв'язку з настанням
страхового випадку. Оскільки полісом
АС № 0918670 передбачена франшиза як
частина збитків, що не відшкодовується
у розмірі 1 000 грн, то саме така сума
підлягає стягненню з відповідача.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відмовляючи у задоволенні вимог в
частині стягнення моральної шкоди,
суди виходили із недоведеності
позивачем факту спричинення йому такої
шкоди.

Проте з такими висновками судів в
частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди
погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 04
листопада 2013 року сталася
дорожньо-транспортна пригода, винним у
скоєнні якої визнано ОСОБА_4 на
підставі постанови Подільського
районного суду м. Києва від
16 січня 2014 року.

Статтею 23 ЦК України передбачено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відмовляючи у задоволенні вимог в
частині стягнення моральної шкоди,
суди не врахували положень ст. ст. 23, 1167
ЦК України, які передбачають як право
особи на відшкодування моральної
шкоди, так і обов'язок винної особи
відшкодувати її.

Апеляційний суд, погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні моральної
шкоди, зазначив, що позивач не довів
факту спричинення йому моральної
шкоди.

Проте такий висновок суперечить
матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Порушення прав позивача
підтверджується протиправною
поведінкою ОСОБА_4, постановою
Подільського районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року про
притягнення останнього до
адміністративної відповідальності,
якою також підтверджено факт
пошкодження майна позивача.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Тому заява позивача про те, що він
відчував душевні страждання, сама по
собі також є доказом факту заподіяння
моральної шкоди, а оцінка цього доказу -
прерогатива суду.

Суд апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на
вищевказане уваги не звернув,
залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, безпідставно не
взяв до уваги та не перевірив в
достатньому обсязі доводів
апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи апеляційним
судом здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, то рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставин справи та не надав їм належної
оцінки, ухвалив судове рішення, що не
відповідає вимогам законності і
обґрунтованості, у зв'язку з чим таке
рішення в частині вирішення вимог про
стягнення моральної шкоди підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19
серпня 2014 року в частині вирішення
вимог про стягнення моральної шкоди
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко