АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2598/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Василенко Л. І. УХВАЛА
13 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВасиленко Л.
І.суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
04 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8,
Худяківська сільська рада Черкаського
району про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на ? частину житлового
будинку та ? частину земельної ділянки
та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
треті особи - Худяківська сільська рада
Черкаського району, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою приватною
в с т а н о в и л а :
15 травня 2014 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8,
Худяківська сільська рада Черкаського
району про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на ? частину житлового
будинку та ? частину земельної ділянки.
В обґрунтування зазначених вимог
зазначив, що з 20.10.1990 р. по 18.03.2013 р.
перебував у шлюбі з ОСОБА_7
З 23 жовтня 1992 р. вони зареєстровані та
проживали в АДРЕСА_1. Син - ОСОБА_8
зареєстрований за вказаною адресою з
дня народження, а саме з 03.12.1993 р.
В період шлюбу відповідачка отримала
свідоцтво № 855 від 04.08.1993 р. про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, на підставі
розпорядження представника
Президента України № 342 від 29.07.1993 р. у
відповідності з постановою Ради
Міністрів УРСР від 11.03.1985 р. № 105 та на
підставі по господарських книг
виконкомів сільських Рад народних
Оскільки, відповідачка набула
вказаний будинок в період шлюбу,
вважає, що він відповідно до ст. 22 КпШС
України та ч.1 ст.16 Закону України «Про
власність», які діяли на той час, має
рівне з відповідачкою право на
вказаний будинок і вважає, що даний
будинок є спільною сумісною власністю.
Відповідно до рішення сесії
Худяківської сільської ради від 28.12.2009
р. № 43-I/VI відповідачка приватизувала
земельну ділянку, що знаходиться
АДРЕСА_1 та отримала Державний акт на
Вважає, що у відповідності до ст. 377 ЦК
України, ст.120 ЗК України та постанови
Пленуму Верховного суду України № 2
від 19.03.2010 р. він має право на земельну
ділянку у розмірі частки права
власності у спільному майні будинку.
ОСОБА_6 просив суд визнати будинок
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
його та ОСОБА_7, визнавши за ним право
власності на ? його частину та право
власності на ? частину земельної
26 травня 2013 р. ОСОБА_7 звернулась в суд
з зустрічним позовом до ОСОБА_6 треті
особи: Худяківська сільська рада
Черкаського району, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою приватною
Заявлені вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_11,
яка постійно проживала в АДРЕСА_1.
Після її смерті відкрилась спадщина.
Вона проживала у вказаному будинку
разом із своєю сім'єю з 23.10.1992 р.
Спадкоємець першої черги - ОСОБА_9
(дочка померлої, її мати) відмовилась
від прийняття спадщини, а тому вона,
також, як спадкоємиць прийняла
спадщину подавши заяву про згоду на
прийняття спадщини і фактично вступила
в управління та володіння спадковим
майном. Виконавчий комітет
Худяківської сільської ради перевів
погосподарський номер з покійної
ОСОБА_11 на неї, як на члена колгоспного
двору. Також її вписано до
погосподарської книги головою
господарства. На її ім'я видано
свідоцтво № 855 від 04.08.1993 р. про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, на підставі
розпорядження представника
Президента України № 342 від 29.07.1993 р.,
оскільки на виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11.03.1985 р. № 105
сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належать.
Правовстановлюючий документ на право
власності на майно помилково був
оформлений не у формі свідоцтва про
право на спадщину. Вважає, що усунути
помилку можливо лише в судовому
ОСОБА_7 просила суд встановити факт
прийняття нею спадщини після смерті
ОСОБА_11, та визнати житловий будинок
АДРЕСА_1 її особистою приватною
Ухвалою Черкаського районного суду
Черкаської області від 26 травня 2014 р.
зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, треті особи - Худяківська
сільська рада Черкаського району,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання майна
особистою приватною власністю
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, Худяківська
сільська рада Черкаського району про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку та 1/2
частину земельної ділянки.
Рішенням Черкаського районного суду
від 04 вересня 2014 р. в задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 треті особи -
ОСОБА_8, Худяківська сільська рада
Черкаського району про визнання майна
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку та земельної ділянки
АДРЕСА_1 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи -
Худяківська сільська рада Черкаського
району, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою приватною
власністю, також, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив змінити рішення суду в частині
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на ? частину житлового будинку та
земельної ділянки АДРЕСА_1,
задовольнивши в цій частині його
позовні вимоги, в іншій частині
рішення залишити без змін.

Вважає, що відповідача ОСОБА_7 набула
вказаний будинок та земельну ділянку
за час їхнього шлюбу, а тому вони є їх
спільною сумісною власністю, що
підлягає поділу.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення ОСОБА_6,
адвоката ОСОБА_12,ОСОБА_9, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_9, вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що Спадкоємцем за законом на
спадок ОСОБА_11 стала її дочка ОСОБА_9,
яка фактично вступила в управління
спадковим майном на підставі ч.1 ст.549 ЦК
УРСР 1963 р., передавши його своїй дочці
ОСОБА_7, яка проживала в даному будинку
з 23 жовтня 1992 р. Свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_7 отримала на
законних підставах і на даний час є її
особистою власністю. Крім того,
позивачем ОСОБА_6 не надано суду
підстав передбачених законодавством
для виникнення права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
що належить ОСОБА_7

Земельна ділянка набута відповідачкою
ОСОБА_7 28 грудня 2009 р. під час шлюбу
внаслідок приватизації є її особистою
власністю, підстави для визнання за
ОСОБА_6 право власності на ? частини
земельної ділянки АДРЕСА_1 відсутні.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7, районний суд виходячи з
того, що позивачка має Свідоцтво про
право особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, яке на даний час ніким
не оскаржене і не скасоване, тому цей
факт та позов не потребують повторного
доведення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що подружжя ОСОБА_6
та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 20 жовтня 1990 р. по 18 березня 2013 р.

З 23 жовтня 1992 р. подружжя ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 зареєструвалися та проживали в
спірному житловому будинку АДРЕСА_1,
який належав бабусі ОСОБА_7- ОСОБА_11

04.08.1993 р. ОСОБА_7 на спірне майно було
видано свідоцтво № 855 про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, на підставі
розпорядження представника
Президента України № 342 від 29.07.1993 р., у
відповідності з постановою Ради
Міністрів УРСР від 11.03.1985 р. № 105 та на
підставі погосподарських книг
виконкомів сільських Рад народних
депутаті а.с. 12, 13. Тобто з цієї дати у
ОСОБА_7 виникло право власності на
спірний житловий будинок.

Статтею 16 Закон, ВР УРСР, від 07.02.1991, №
697-XII «Про власність», чинною на час
виникнення спірних правовідносин та на
підставі якої позивач звернувся до
суду з даним позовом, визначено, що
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

За статтею 22 КпШС України, яка
регламентувала спільну сумісну
власність подружжя, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України N 11 від 21 грудня 2007 р. «Про
практику застосування законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»
судам роз'яснено, що вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

З'ясовуючи джерело походження спірного
майна, судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що житловий
будинок АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
№ 141 на право особистої власності на
житловий будинок від 29.11.1989 р. належав
голові колгоспного двору ОСОБА_13 -
прабабусі ОСОБА_7, яка, у відповідності
до свідоцтва про смерть, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 а. с. 39,40.

Після смерті ОСОБА_13 спірний будинок
належав голові колгоспного двору
ОСОБА_11 - бабусі відповідача ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 На час смерті
ОСОБА_11 онука ОСОБА_7 проживала разом з
нею, що стверджується погосподарськими
книгами. ОСОБА_9, після смерті матері -
ОСОБА_11, як спадкоємиця фактично
вступила в управління спадковим майном
надавши його для проживання своїй
дочці ОСОБА_7 Після смерті бабусі
ОСОБА_7 в погосподарських книгах була
записана головою господарства а.с. 16,17.

З наведеними висновками, щодо джерела
походження спірного житлового будинку,
в суді апеляційної інстанції погодився
і ОСОБА_6

Таким чином спірний будинок, як такий,
що не був нажитий подружжям ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у шлюбі, не є їх спільною
сумісною власністю.

За таких обставин, місцевий суд
встановивши на підставі наведених
доказів, яким було дано належну оцінку,
що спірне майно не набуте сторонами у
шлюбі прийшов до правильного висновку
про те, що юридичне оформлення права
власності 04.08.1993 р. в період шлюбу не
змінює статусу цього майна як не
набутого у шлюбі, і обґрунтовано
відмовив у задоволенні первісного
позову.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 57 СК
України земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку,
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку, набута
відповідачкою ОСОБА_7 28 грудня 2009 р. під
час шлюбу в наслідок приватизації і
правомірно визнана судом її особистою
власністю.

В частині зустрічного позову рішення
суду сторонами та учасниками процесу
не оскаржувалось. Разом з тим, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що позивачка
має Свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
яке як за час його дії так і на даний час
ніким не оскаржене, і не скасоване, тому
за викладених обставин цей факт не
потребує повторного доведення у
спосіб вибраний ОСОБА_7

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі на невідповідність
висновків суду обставинам справи не
знайшли свого підтвердження при
розгляді даної справи, а судом повно та
всебічно перевірені надані сторонами
докази, дана їм належна оцінка у
рішенні, які належним чином мотивовані
і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а судове рішення залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 04 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :