ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9423/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.

при секретарі Мінасян С.Г. з участю:
позивача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
представника відповідачів ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: публічне
акціонерне товариство Державний
ощадний банк України, про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, зміну черговості
права на спадкування, визнання права
власності на частину грошового вкладу
та відшкодування витрат на поховання
спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу зі спадкодавцем
ОСОБА_7, визнання права на спадкування
після смерті ОСОБА_7 разом з
відповідачами - спадкоємцями першої
черги, та визнання права власності на
половину грошового вкладу в
банківській установі в сумі 5653,20 грн.

Позов обґрунтований наступним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько відповідачів
ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася
спадщина. З серпня 1992 р. і до смерті
ОСОБА_7 ОСОБА_2 проживала з ним однією
сім'єю без реєстрації шлюбу. Весь цей
період вони мешкали в одній квартирі за
місцем реєстрації позивача, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет і опікувалися один одним.
Оскільки ОСОБА_2 проживала зі
спадкодавцем однією сім'єю понад 20
років, вона відноситься до спадкоємців
четвертої черги за законом.

За станом здоров'я ОСОБА_7 перебував у
безпорадному стані, потребував
постійного догляду і сторонньої
допомоги. Догляд і допомогу ОСОБА_7 весь
час до дня його смерті надавала лише
ОСОБА_2 Посилаючись на положення ч. 2 ст.
1259 ЦК України, ОСОБА_2 просить суд
змінити черговість одержання права на
спадкування, надавши їй право на
спадкування разом зі спадкоємцями
першої черги.

У травні 2006 р. в АТ «Ощадбанк» на ім'я
ОСОБА_7 було відкрито банківський
рахунок, на якому знаходяться грошові
кошти в сумі 11306,40 грн. Враховуючи, що
кошти внесені спадкодавцем в
банківську установу в період спільного
проживання однією сім'єю з позивачем,
банківський вклад є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а тому позивач має право 1/2 частину
цього вкладу.

В ході розгляду справи ОСОБА_2
доповнила позов вимогою про стягнення
з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 2/3 частин коштів,
витрачених на поховання ОСОБА_7 В
обґрунтування вимог зазначила, що вона
одноособово здійснила усі витрати на
поховання ОСОБА_7, з них витрати, на які
є документальне підтвердження,
становлять 8349,44 грн., а тому відповідачі
як спадкоємці першої черги повинні
відшкодувати дві третини вказаних
витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_3 позов підтримали
пославшись на викладені у позовній
заяві обставини. ОСОБА_2 додатково
пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 був
пенсіонером МВС та учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З
часом стан його здоров'я погіршився,
він переніс два інсульти, перебував в
реанімації, багато разів знаходився на
стаціонарному лікуванні. Вона постійно
супроводжувала його до шпиталю, так як
останні роки він не міг самостійно
пересуватися. Стан здоров'я ОСОБА_7
обумовлював необхідність щоденного
прийняття великої кількості ліків,
дотримання спеціальної схеми
лікування та спеціальної дієти.
Внаслідок ряду тяжких захворювань
ОСОБА_7 практично не міг себе
обслуговувати, і саме вона здійснювала
за ним догляд і забезпечувала усі його
побутові потреби: контролювала
прийняття ліків, готувала, купляла
продукти, прала, прибирала, допомагала
митись і супроводжувала на вулицю, коли
він ще міг виходити за межі квартири.
Вони з ОСОБА_7 неодноразово
обговорювали питання офіційного
оформлення їх шлюбних стосунків, при
цьому чоловік хотів це зробити після
покращення стану свого здоров'я.
Оскільки стан здоров'я ОСОБА_7 лише
погіршувався, вони так і не змогли
зареєструвати шлюб.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала
пославшись на те, що за законом лише
вона та її брат мають право на
спадкування після смерті батька.

Представник відповідачів ОСОБА_5 проти
позову заперечив. Не оспорюючи факту
тривалого проживання позивача зі
спадкодавцем однією сім'єю, послався на
недоведеність позивачем безпорадного
стану спадкодавця та потребування
останнім сторонньої допомоги. Пояснив,
що дочка часто зустрічалась з батьком,
при цьому він нічого не говорив про
проблеми зі здоров'ям, виглядав як
завжди. До січня 2013 р. ОСОБА_7 працював, а
отже стан його здоров'я не був такий
тяжкий, як стверджує позивач. В
обґрунтування заперечень проти вимог
щодо визнання права власності на
половину грошового вкладу та стягнення
частини витрачених на поховання
спадкодавця коштів, послався
недоведеність факту набуття грошових
коштів під час спільного проживання
позивача зі спадкодавцем та
компенсування витрат на поховання
отриманою позивачем допомогою на
поховання в розмірі трьох пенсій
померлого.

Третя особа: публічне акціонерне
товариство Державний ощадний банк
України, - свого представника до суду не
направила і письмових пояснень на
позов не надала, однак неявка
представника третьої особи не
перешкоджає встановленню фактичних
обставин справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши письмові докази та висновок
експертизи, суд вважає встановленими
наступні обставини та визначені
відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с. 7). Після
його смерті відкрилася спадщина, до
складу якої зокрема входить квартира
АДРЕСА_1 та грошовий вклад в публічному
акціонерному товаристві Державний
ощадний банк України (а.с. 129, 151).

Так як заповіту щодо розпорядження
майном на випадок своєї смерті ОСОБА_7
не залишив, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК
України право на спадкування одержали
спадкоємці за законом першої черги -
його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 128, 131).

Судом встановлено, що з серпня 1992 р. і до
дня своєї смерті ОСОБА_7 проживав
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
позивачем по справі ОСОБА_2 у житлі
останньої за адресою: АДРЕСА_2. При
цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_7 як чоловік та
дружина були пов'язані спільним
побутом, взаємною моральною та
матеріальною підтримкою, мали взаємні
права і обов'язки та спільний бюджет.

Вказані обставини підтверджуються
довідкою ЖБК «Арсеналець-26» від 03.01.2014
р. № 3 (а.с. 9), актом ЖБК «Арсеналець-26»
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу від 03.01.2014 р. № 3 (а.с. 10), листами,
які направлялись ОСОБА_7 за
вищевказаною адресою (а.с. 11, 12),
спільними фото ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.
20-21), даними медичних карт
стаціонарного хворого ОСОБА_7, у яких
місцем його проживання зазначено
квартиру АДРЕСА_2, а близьким родичем
хворого - позивача по справі ОСОБА_2 (а.с.
24, 196), а також показаннями численних
свідків.

За клопотанням позивача були допитані
її подруги і колеги по роботі ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, сусідка
ОСОБА_12, комендант будинку ОСОБА_13 та
голова ЖБК «Арсеналець-26» ОСОБА_14

Як пояснили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вони знають ОСОБА_2
понад 30 років і підтримують з нею тісні
дружні стосунки. Свідки підтвердили, що
з 1992 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 стали проживати
у квартирі позивача однією сім'єю як
чоловік і дружина. Весь цей час аж до
смерті ОСОБА_7 вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
разом відмічали дні народження та
свята, їздили до родичів один одного, в
2003 р. разом поховали померлого батька
ОСОБА_7, піклувались один про одного.
Весь час ОСОБА_7 серйозно хворів, у
зв'язку з чим систематично проходив
стаціонарне лікування, а років за два
до смерті його стан здоров'я ще більше
погіршився. Догляд за ОСОБА_7
здійснювала і усю необхідну допомогу
надавала лише його дружина, яку він
дуже цінував.

ОСОБА_12 пояснила, що з 1988 р. проживає по
сусідству з ОСОБА_2 В 1992 р. ОСОБА_2
зійшлася з ОСОБА_7 і з того часу вони
проживали разом у квартирі ОСОБА_2 як
чоловік і дружина. ОСОБА_7 тяжко хворів,
часто лікувався у шпиталі, переніс два
інсульти, а з 2012 р. він майже перестав
виходити на вулицю. В розмовах з нею
ОСОБА_7 скаржився, що діти з ним не
спілкуються і говорив про те, що думає
про юридичне оформлення його стосунків
з дружиною. ОСОБА_2 доглядала за
чоловіком, постійно їздила до нього в
шпиталь, вона часто бачила її з сумками.

З приводу стосунків ОСОБА_7 з позивачем
свідок ОСОБА_12 пояснила: «ОСОБА_7 казав:
ОСОБА_2 за життя треба пам'ятник
поставить, ніхто за мною не ухажував
так, як вона».

Як показав ОСОБА_13, на протязі останніх
12 років він працює комендантом будинку
АДРЕСА_2 і весь цей час він знав ОСОБА_7
та ОСОБА_2 як чоловіка та дружину,
завжди бачив їх разом, часто
спілкувався з ОСОБА_7 Останній
розповідав про свої проблеми зі
здоров'ям, скаржився, що діти не
відвідують його в шпиталі. Останні два
роки ОСОБА_7 важко ходив, задихався,
часто сидів у дворі на лаві.

Аналогічні показання дала і свідок
ОСОБА_14, яка очолює ЖБК «Арсеналець-26» з
2003 р.

Допитані за клопотанням представника
відповідачів двоюрідна сестра
відповідачів ОСОБА_15, подруги ОСОБА_4
ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та її кума
ОСОБА_19 також не заперечували факт
тривалого проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_2,
яку ОСОБА_7 називав своєю дружиною.

З огляду на доведеність факту
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у
фактичних шлюбних відносинах на
протязі 21 року, за приписом ст. 1264 ЦК
України ОСОБА_2 відноситься до
четвертої черги спадкоємців за
законом.

Як на правову підставу своїх вимог про
зміну черговості права на спадкування,
позивач ОСОБА_2 посилається на
положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України,
відповідно до яких фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 був
пенсіонером МВС, учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС першої
категорії, інвалідом 2 групи (а.с. 29, 30).

З висновку проведеної у справі
судово-медичної експертизи (висновок №
320/14 від 23.10.2014 р.) вбачається, що з 1989 р. у
ОСОБА_7 було діагностовано
захворювання серцево-судинної системи:
гіпертонічна хвороба та ішемічна
хвороба серця. З 1994 р. у нього був
встановлений атеросклероз судин
головного мозку і мало місце гостре
порушення мозкового кровообігу, а з 1998
р. було вперше виявлено цукровий діабет
ІІ типу середнього ступеня тяжкості в
стадії декомпенсації. В 2005 р. у ОСОБА_7
мали місце ускладнення гіпертонічної
хвороби та атеросклерозу у вигляді
гострого порушення мозкового
кровообігу (інсульту), наслідком якого
був «правобічний геміпарез» та
психоорганічний синдром зі стійкою
церебрастенією, вираженим
інтелектуально-мнестичним зниженням
судинного ґенезу. В 2006 р. йому було
встановлено діагноз «Універсальна
діабетична ангіопатія ІІ-ІІІ Б.
Органічна полінейропатія. МКБ. Камінь
правої нирки, Сольовий діатез. ХПН 0
ст.», а з 2007 р. - «Хронічна сенсорна
туговухість». З приводу вищевказаних
захворювань ОСОБА_7 з 2006 р. щорічно, з 2009
р. - двічі на рік, а з 2012 р. - тричі на рік,
проходив комплексне медичне
обстеження та відповідне
медикаментозне лікування в
неврологічному, кардіологічному
відділеннях та відділенні променевої
патології шпиталю ГУ МВС України в м.
Києві. Протягом останнього року життя
ОСОБА_7 4 рази лікувався у відділенні
променевої патології та один раз у
кардіологічному відділенні.

Проаналізувавши медичну документацію
ОСОБА_7, судово-медична експертна
комісія ДУ «Головне бюро
судово-медичної експертизи МОЗ
України» прийшла до висновку, що
останні 5 років до моменту смерті у
ОСОБА_7 мала місце тяжка хронічна
системна патологія судин, обтяжена
супутніми захворюваннями, яка
характеризувалася
прогресивно-рецедивуючим перебігом,
наявність якої обмежувала його
життєдіяльність, а тому викликала
необхідність стороннього догляду та
допомоги (а.с. 216-231).

Вказаний висновок, даний
кваліфікованими, компетентними і не
зацікавленими у справі експертами, суд
вважає достовірним і покладає його в
обґрунтування рішення, оскільки він
базується на даних медичної
документації спадкодавця та
узгоджується з показаннями свідків,
які тривалий час спілкувалися з сім'єю
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, і підтвердили, що за
станом здоров'я ОСОБА_7 потребував
стороннього догляду та допомоги.

Показання ж свідків, допитаних на
прохання представника відповідачів,
які стверджували, що протягом 2010-2013 рр.
ОСОБА_7 гарно виглядав і на здоров'я не
скаржився, суд відкидає як суб'єктивні
і такі, що суперечать об'єктивному
доказу, яким є медична документація
спадкодавця. При цьому суд враховує, що
вказані свідки не були близькими
знайомими ОСОБА_7 та бачились з ним лише
випадково, а отже могли і не знати про
його реальний стан здоров'я.

Та обставина, що ОСОБА_7 з лютого 2004 р. по
31 січня 2013 р. працював в ПрАТ
«Бліц-Інформ» на посаді розклеювача
оголошень (а.с. 155), не спростовує
висновку про його потребу в сторонній
допомозі та догляді, оскільки вказана
робота не потребує значних фізичних чи
інтелектуальних зусиль і не вимагає
дотримання будь-якого робочого графіку
та внутрішнього трудового розпорядку.
Окрім того за поясненнями ОСОБА_2,
підтвердженими показаннями свідків,
визнаних судом правдивими, протягом
останнього року вона виконувала цю
роботу за чоловіка.

З огляду на встановлені обставини, суд
вважає доведеним, що ОСОБА_7 протягом
останніх п'яти років внаслідок тяжкої
хвороби потребував спеціального
режиму лікування і харчування і не міг
самостійно забезпечити умови свого
життя, тобто перебував у безпорадному
стані, а необхідний догляд, допомогу та
піклування йому надавала позивач по
справі ОСОБА_2

Відповідачі не надали жодних доказів,
які б підтверджували надання ними
ОСОБА_7 будь-якої допомоги, догляду чи
піклування.

Враховуючи тривалий час спільного
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та
ухилення дітей останнього від
виконання своїх юридичних і моральних
обов'язків по догляду за батьком, суд
вбачає підстави для надання позивачу
права на спадкування разом зі
спадкоємцями першої черги.

При вирішенні вимог про відшкодування
частини витрат на поховання ОСОБА_7, суд
виходить з положень ч. 1 ст. 1232 ЦК
України, відповідно до якої спадкоємці
зобов'язані відшкодувати розумні
витрати, які були зроблені одним із них
або іншою особою на утримання, догляд,
лікування та поховання спадкодавця
позивачем на поховання спадкодавця.

На поховання ОСОБА_7 ОСОБА_2 було
витрачено 8349,44 грн., що підтверджується
накладними, чеками та квитанціями (а.с.
143-150). Необхідність та розумність
зазначених витрат відповідачами не
оспорюється.

Жодної участі у витратах на поховання
батька ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не приймали.

З огляду на те, що до спадкування після
смерті ОСОБА_7 закликаються три особи,
до стягнення з кожного з відповідачів
підлягає третина понесених позивачем
витрат на поховання.

Та обставина, що ОСОБА_2 у грудні 2013 р.
отримала державну допомогу на
поховання, значення для вирішення
даного спору не має, оскільки закон не
обумовлює обов'язок спадкоємців
відшкодувати витрати відсутністю
такої допомоги.

Підстав для визнання за позивачем
права власності на ? частину вкладу
ОСОБА_7 в публічному акціонерному
товаристві Державний ощадний банк
України суд не вбачає, виходячи з
наступного.

За даними територіально
відокремленого безбалансового
відділення № 10026/045 Філії - Головного
управління по м. Києву та Київській
області ПАТ Державний ощадний банк
України, на ім'я ОСОБА_7 відкрито
рахунок на суму 11306,40 грн., при цьому
зазначені кошти є компенсацією,
нарахованою ще в 1997 р. (а.с. 151)

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного Кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набуття ним чинності,
тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки вклад у банківській установі
набутий до 2004 р., правовідносини із
приводу нього не можуть регулюватися
Сімейним Кодексом України, який набув
чинності з 1 січня 2004 року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 на час
внесення вкладу у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7 не перебувала, то
відповідно до змісту ст. 17 Закону
України "Про власність" і з урахуванням
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вона
зобов'язана довести, надавши докази
відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, не лише факт спільного
проживання, а і ступінь її участі у
здійсненні цього вкладу.

Оскільки жодних доказів щодо своєї
участі у набутті спірного вкладу,
позивачем не надано, вимога про
визнання права власності на ? частину
вкладу є недоведеною.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд здійснює розподіл судових витрат
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог та позовних вимог, у
задоволенні яких відмовлено.

Оскільки позовні вимоги немайнового
характеру оплачені судовим збором в
загальній сумі 487,20 грн., і ці вимоги
задоволені, присудженню з кожного з
відповідачів на користь позивача
підлягає по 243,60 грн. судових витрат.
Позовні вимоги майнового характеру,
які оплачені судовим збором в сумі 243,60
грн., задоволені на 50% (позов заявлено на
загальну суму 11219,48 грн., у задоволенні
вимог на суму 5653,20 грн. позивачу
відмовлено), а отже присудженню з
кожного з відповідачів на користь
позивача підлягає по 60,90 грн. судових
витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 в період з серпня 1992 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надати ОСОБА_2 право на спадкування
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
разом зі спадкоємцями першої черги за
законом.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 витрати на поховання
спадкодавця по 2783 гривні 14 копійок з
кожного.

У позові ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину грошового вкладу
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по 304 гривні 50
копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: