Номер провадження: 22-ц/785/7060/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
публічного акціонерного товариства
„Укргазпромбанк" - Ганькевича Віктора
Володимировича на заочне рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 27 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу укладеним, визнання
права власності, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Овідіопольського районного суду
Одеської області до ОСОБА_4 з позовом
про визнання права власності на
автомобіль, посилаючись на те, що 24
червня 2012 року він передав ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., що на
момент передачі в еквіваленті склало 25
000 доларів СІЛА, за автомобіль марки
"MERCEDES- BENZ", 2008 року випуску, модель S550,
тип - легковий сєдан, номер шасі НОМЕР_4.
Ними досягнуто згоди по всіх істотних
умовах договору купівлі-продажу
зазначеного автомобіля, який у цей же
день був переданий позивачу за актом
прийому-передачі. Факт отримання
грошових коштів підтверджується
письмовою розпискою, в якій ОСОБА_4
також зобов'язався до 01 вересня 2012 року
зняти автомобіль з обліку і
переоформити його в установленому
законом порядку на позивача. Але свого
обов'язку не виконав, в зв'язку з чим
просив визнати укладеним договір
купівлі-продажу автомобілю та визнати
за ним право власності на нього.

Заочним рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від 27
січня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3
задоволено. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки
"MERCEDES-BENZ", 2008 року випуску, МОДЕЛЬ S550, тип
- легковий сєдан, номер шасі НОМЕР_4,
номерний знак НОМЕР_1, укладеним 24
червня 2012 року між ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, і
ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3.
Визнано за ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, право власності на
автомобіль марки "MERCEDES-BENZ", 2008 року
випуску, МОДЕЛЬ S550, тип - легковий сєдан,
номер шасі НОМЕР_4, номерний знак
НОМЕР_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ПАТ „Укргазпромбанк" -
Ганькевич В.В. звернувся до
апеляційного суду Одеської області з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати заочне рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 27 січня 2014 року та
ухвалити нове, яким відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при ухваленні заочного
рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість заочного
рішення в межах позовної заяви та
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення
їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними. Неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Позивач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_5 будучи належним
чином повідомленими, в засідання
судової колегії не з`явилися.

Через канцелярію апеляційного
суду представник ОСОБА_5 надала
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги ПАТ
„Укргазпромбанк" з визначенням нової
дати розгляду апеляційної скарги не
раніше 22.10.2014 року у зв`язку із
відпусткою та виїздом за межі м. Одеси.
Заява датована 07.10.2014 року, подана до
канцелярії апеляційного суду 08.10.2014
року. Судові повістки про судове
засідання на 15-00 г. 09.10.2014 року.
представником ОСОБА_5 отримана та її
довірителем ОСОБА_3 отримані кожним
09.09.2014 року - тобто за місць до дати
проведення судового засідання.

Належних доказів про заздалегідь
куплені квитки, путівку на лікування
або відпочинок, замовлені візи,
заброньований мотель з доданням наказу
на відпустку, представником ОСОБА_5 до
заяви про відкладення судового
засідання не додано і в самій заяві
представник не зазначила, коли у неї
виникла необхідність у виїзді за межі
Одеської області.

Заяви від позивача ОСОБА_3 про
відкладення розгляду апеляційної
скарги ПАТ „Укргазпромбанк" у зв`язку
із відсутністю свого представника та
необхідністю заміни представника чи
неможливістю здійснювати захист своїх
прав самостійно, до апеляційного суду
не надходило.

Судова колегія, враховуючи
заперечення щодо відкладення розгляду
справи з боку представника ПАТ
„Укргазпромбанк" - апелянта по справі,
виходячи з ч.1 ст. 305 ЦПК України вважає,
що за вказаних обставин, відсутні
підстави щодо визнання не явки
позивача ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції
такою, що відбулася з поважних причин,
внаслідок чого відсутні підстави для
відкладення апеляційного розггяду
скарги.

Тому, виходячи з ч. 2 ст. 305 ЦПК
України судова колегія вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
ПАТ „Укргазпромбанк" без присутності
позивача ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що:

- автомобіль марки "MERCEDES-BENZ", 2008 року
випуску, модель S550, тип - легковий сєдан,
номер шасі НОМЕР_5 належав ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6, виданого
РЕВ-1 при УДАІГУМВС України в Одеській
області 18.06.2008 р.;

- 24.06.2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
зазначеного автомобілю в простій
письмовій формі. Вартість автомобілю
сторони погодили у сумі 200000,00 грн., що в
еквіваленті на той момент часу
складало 25000,00 доларів США.;

- 24.06.2012 р. ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові
кошти в сумі 200000,00 грн., що
підтверджується написаною останнім
власноручно письмовою розпискою. У цей
же день, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4
автомобіль, оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_6, а також ключі в 2-х примірниках,
що підтверджується актом
прийому-передачі автомобіля;

- З червня 2012 року по грудень 2013 року
вказаний автомобіль проходив технічне
обслуговування на станції
«Мерседес-Бенц» м.Одеса. Замовником
виступав ОСОБА_3, який також здійснював
і оплату за виконанні СТО роботи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля дійсним та визнаючи право
власності на автомобіль, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору купівлі-продажу, відбулося
повне фактичне його виконання,
відповідач безпідставно не вживає
належних заходів до переоформлення
автомобіля у встановленому законом
порядку.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна.

Згідно частини 3 ст.640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або його державній
реєстрації, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Підстави та порядок набуття права
власності на транспортні засоби чітко
визначені чинним законодавством.

Так, статтею 34 Закону України «Про
дорожній рух» встановлено обов'язкову
державну реєстрацію, перереєстрацію,
та облік транспортних засобів та їх
власників, що здійснюються
відповідними підрозділами
Державтоінспекції МВС України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху.
Власники транспортних засобів та
особи, які використовують їх на
законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

Крім того, відповідно до «Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року, у редакції чинної
на момент укладення спірного правочину
, передбачено порядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією
(перереєстрацією) власником придбаного
транспортного засобу на підставі
документів, що підтверджують право
власності.

Вищезазначеним Порядком
встановлюється єдина на території
України процедура державної
реєстрації (перереєстраціі), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до ; транспортних засобів
та мопедів (далі - транспортні засоби),
оформлення та видачі реєстраційних
документів і номерних знаків.

Порядок є обов'язковим для всіх
юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів,
виробляють чи експлуатують їх.
Представники власників транспортних
засобів виконують обов'язки та
реалізують права таких власників у
межах наданих їм повноважень.

Відповідно до п. 7 Порядку власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники (далі -
власники) зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Строк
державної реєстрації продовжується у
разі подання документів, які
підтверджують відсутність можливості
своєчасного її проведення власниками
транспортних засобів (хвороба,
відрядження або інші поважні причини).
Експлуатація транспортних засобів, що
не зареєстровані (не перереєстровані) у
підрозділах Державтоінспекції (крім
транспортних засобів, зареєстрованих
до набрання чинності цим Порядком) та
без номерних знаків, що відповідають
державним стандартам, а також
ідентифікаційні номери складових
частин яких відповідають записам у
реєстраційних документах або знищені
чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери; договори
та угоди, укладені на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби; копія
рішення суду, засвідчена в
установленому порядку, із зазначенням
юридичних чи фізичних осіб, які
визнаються власниками транспортних
засобів, марки, моделі, року випуску
таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин; довідка органу соціального
захисту населення або управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
рахування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, що виділили автомобіль
або мотоколяску; акт
приймання-передачі транспортних
засобів за формою згідно з додатком 6,
виданий підприємством-виробником або
підприємством, яке переобладнало чи
встановило на транспортний засіб
спеціальний пристрій згідно із
свідоцтвом про погодження конструкції
транспортного засобу щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху,
із зазначенням ідентифікаційних
номерів такого транспортного засобу та
конкретного одержувача; митна
декларація на бланку єдиного
адміністративного документа на
паперовому носії або електронна митна
декларація, або видане митним органом
посвідчення про реєстрацію в
підрозділах Державтоінспекції
транспортних засобів чи їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери; договір фінансового лізингу;
акт про проведений аукціон або
постанова та акт про передачу майна
стягувану в рахунок погашення боргу,
видані органом державної виконавчої
служби.

Для проведення перереєстрації
транспортних засобів, зазначених в
абзаці другому цього пункту, до
підрозділів Державтоінспекції
подаються засвідчені підписами сторін,
що скріплені печатками, акти приймання-
передачі транспортних засобів із
зазначенням їх кольору, марки, моделі,
року випуску, ідентифікаційних номерів
складових частин (далі - реквізити), а
для проведення перереєстрації
транспортних засобів у разі їх
відчуження документи, що встановлюють
право власності на транспортні засоби,
разом із зазначеними актами.

Судова колегія звертає увагу на те, що
сторонами при укладенні договору
відчуження транспортного засобу
зазначений порядок було порушено,
оскільки до органу державної
автоінспекції власник транспортного
засобу із відповідною заявою з
доданням документів, що підтверджують
правомірність придбання спірного
автомобілю не звертався (довідка
рахунок відповідної форми, видана СПД,
діяльність якого пов`язана з
реалізацією транспортних засобів,
засвідчений у встановленому порядку
договір тощо).

Втім, як вбачається зі документів,
доданих до апеляційної скарги, власник
транспортного засобу ОСОБА_4 на час
укладення договору у червні 2012 року і в
подальшому апріорі не міг звернутися
до нотаріуса за посвідченням
договору купівлі-продажу та до органів
ДАІ для зняття автомобіля з обліку для
продажу на території України, оскільки
спірний автомобіль перебував як об`єкт
застави під обтяженням з 13.06.2010 року
терміном дії до 13.06.2014 року (а. с. 44).

Дані обставини судом першої інстанції
не встановлювалися і не перевірялися.

Крім того, районний суд у якості
правого обґрунтування набутого
висновку про визнання договору
купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_3
і ОСОБА_4 - укладеним, послався на ст. 220
ЦК України, не врахувавши, що договір
купівлі-продажу автомобіля не
передбачає обов`язкового
нотаріального посвідчення. Також є
помилковим посилання суду першої
інстанції на ст. 392 ЦК України, оскільки
норма даної статті надає можливість
власнику пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Тобто норма даної статті
регулює правовідносини власника з
особи з іншою, яка не визнає такого
права. В даному випадку позивач
юридично право власності на
автомобіль не набув, а намагався
визнати за собою таке право в судовому
порядку. При таких обставинах ст. 392 ЦК
України не підлягає застосуванню.

Як роз`яснено у абз. 6 п. 8 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочину
недійсним» № 9 від 06.11.2009 року вимога
про визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть
заявлятися лише вимоги, передбачені
главою 83 книги п'ятої ЦК України.

До вступу оскаржуваного заочного
рішення від 27.01.2014 року в законну силу,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Одеській області
накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно ОСОБА_4 в межах
відкритого виконавчого провадження за
виконавчим листом виданим
Дніпровським районним судом м. Києва
про стягнення з ТОВ «Стройтехснаб» та
ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ
«Укргазпромбанк» заборгованості на
загальну суму 5717817 грн. 36 коп.

Враховуючи викладене, оскаржуване
заочне рішення не може залишатися в
силі і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу
укладеним, визнання права власності.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
„Укргазпромбанк" Ганькевича Віктора
Володимировича - задовольнити
частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу укладеним, визнання
права власності .

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова