АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4249/14
Головуючий І інстанції - Скотар
Справа №643/4030/13-ц
Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Коваленко І.П.,
Довгаль А.П.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3
в особі його представника ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в особі її представника ОСОБА_4
на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 30 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що позичив ОСОБА_3 певну суму
коштів, що підтверджується
власноручними розписками останнього, а
саме: двома розписками від 12.11.2012 року
на суму 16500 доларів США та 38500 доларів
США, строком повернення коштів за
кожною до 12.12.2012 року; розпискою від
19.02.2013 року на 55000 доларів США, строком
повернення до 18.03.2013 року; розпискою від
22.07.2013 року на 80000 доларів США, строком
повернення коштів до 22.08.2013 року.

ОСОБА_7 поручився за виконання ОСОБА_3
своїх зобов'язань за борговою
розпискою від 19.02.2013 року та
зобов'язався погасити заборгованість
за нею в передбачений строк в разі
невиконання ОСОБА_3 умов розписки.

До теперішнього часу кошти
відповідачами не повернуті, просив
стягнути з ОСОБА_3 загальну
заборгованість за борговими
розписками в сумі 1448309,52 грн. з
урахуванням відсотків та курсу долара
до гривні на день подання позову, а
також солідарно з обох відповідачів
594840 грн. - борг за розпискою від 19.02.2013
року з урахуванням відсотків.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов в повному обсязі .

ОСОБА_3 позов визнав частково, а саме в
межах суми основного боргу за
розписками, вказавши, що вважає
незаконним нарахування позивачем
процентів на суму боргу на рівні
облікової ставки Національного банку У
країни, так як на протязі тривалого
часу сплачував останньому за кожною
розпискою по 10% від суми позики, що
загалом склало близько 200000 доларів США.

ОСОБА_7 визнав позов частково.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 30 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_6 заборгованість за договором
позики від 12.11.2012 року в розмірі 392565,25
грн.; за договором позики від 22.07.2013 року
в розмірі 815720 грн.; за договором позики
від 12.11.2012 року в розмірі 168242,25 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6, заборгованість за
договором позики від 19.02.2013 року в
розмірі 560807,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 судовий збір в сумі 1827 грн. з
кожного.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_5
в особі представника ОСОБА_4 просять
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовити в повному обсязі.
Посилаються на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
ОСОБА_3 зазначає, що він сплачував
позивачу відсотки і брав кошти в
національній валюті, тому у суду не
було підстав для перерахунку стягнених
коштів відповідно до вартості
іноземної валюти. ОСОБА_5 зазначила, що
про отримані в борг кошти вона, як
дружина відповідача нічого не знала,
тому у суду не було підстав для
задоволення позову.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарги не підлягають
задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, стягуючи з
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 кошти суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами були укладені договори
позики, відповідачі отримали кошти,
проте до цього часу не повернули їх.

Вказаний висновок судова колегія
вважає вірним.

Встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на
протязі 2012-2013 років укладено ряд
договорів позики, що підтверджується
відповідними розписками (а.с. 23, 25, 27,29 ).

За виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
договором позики від 19.02.2014 року
поручився ОСОБА_7 (а.с. 25), проте за
жодною з розписок в передбачений строк
відповідачі своїх зобов'язань не
виконали і борг не повернули, що
останніми не спростовується.

Між сторонами існувала усна
домовленість про сплату ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_6 за користування позикою
щомісячно 10% від суми,кожної розписки і
ця домовленість виконувалась ОСОБА_3 до
січня 2014 року.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530
ЦК України).

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
стягнувши з відповідачів на користь
позивача кошти, отримані ними за
договорами позики.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі
на те, що їй не було відомо про
отримання її чоловіком у борг грошей,
та посилання ОСОБА_3 в своїй
апеляційній скарзі на те, що гроші він
отримував у національній валюті -
гривні і тому проведений судом
перерахунок еквівалентно доларам США є
невірним, судовою колегією не
приймаються.

Відповідно до вимог ст. ст. 61, 65 СК
України, гроші, інше майно, отримані та
використані за договором, укладеним
одним із подружжя в інтересах сім'ї, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а такий договір
створює обов'язки для другого з
подружжя.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

На підставі вказаного положення
чинного законодавств, сторонами було
визначено грошовий еквівалент
зобов'язання (суми позики) у іноземній
валюті - доларах США.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно - правовим актом.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційні скарги і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі його
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі
її представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 30 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді