22-ц/775/1382/2014(м)
Головуючий у І інстанції Шиян В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якої діє ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 25
липня 2014 року в справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
вартості послуг за договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду із позовом до
відповідачки ОСОБА_2 про стягнення
вартості послуг за договором.
Посилалася на те, що 02 липня 2012 року
уклала з відповідачкою договір про
надання ріелторських послуг вартість
яких сторони визначили у 1 000 доларів
США. Позивачка виконала свої
зобов'язання за договором, знайшовши
для відповідачки варіант придбання
квартири, проте остання її послуг не
оплатила. Тому просила стягнути на свою
користь вартість наданих послуг за
договором про надання ріелторських
послуг в сумі 11 650 грн., а також судові
витрати у справі по сплаті судового
збору в сумі 229 грн. 40 коп. та оплати
правової допомоги в сумі 600 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 25 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 було задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
вартість послуг в розмірі 11 680 грн.,
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. та
вартість юридичних послуг в сумі 600
грн., а разом - 12 509 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах якої діє ОСОБА_3, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачки адвоката
ОСОБА_3, який просив скаргу
задовольнити, пояснення позивачки
ОСОБА_4 та її представника адвоката
ОСОБА_5, які просили залишити рішення
суду без змін, дослідивши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
між сторонами укладений договір про
надання ріелторських послуг, який
повністю виконаний позивачкою і
оскільки відповідачка відмовляється
оплатити надані їй послуги, вартість
цих послуг необхідно стягнути з неї у
національній валюті, виходячи із
встановленого сторонами договору їх
розміру у 1 000 доларів США за офіційним
курсом Національного Банку України на
день ухвалення рішення.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Встановлено, що 02 липня 2012 року між
сторонами укладено договір про надання
послуг, який сторони назвали
«гарантійне зобов'язання покупця до
договору про завдаток» (а.с. 4).

За умовами цього договору, ОСОБА_4
прийняла на себе зобов'язання щодо
забезпечення підготовки всіх
необхідних для здійснення майбутнього
правочину документів: довідка БТІ,
експертна оцінка, довідка про
зареєстрованих осіб, довідки про
відсутність заборгованості по оплаті
комунальних послуг. При цьому сторони
договору визначили вартість послуг
позивачки в розмірі 1 000 доларів США.

Заперечуючи проти укладеного договору,
відповідачка в своїй апеляційній
скарзі зазначала, що він є нікчемним,
оскільки є доповненням та невід'ємною
частиною договору про завдаток,
укладеного між продавцем та покупцем
квартири, якого станом на 02 липня 2012
року не існувало. Крім того, спірний
договір не містить її обов'язку
оплатити надані послуги, які фактично
їй не надавалися та яких вона не
замовляла.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Досліджуючи укладений між сторонами
спірний договір, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що цей
договір насправді є договором про
надання послуг, оскільки містить в собі
перелік послуг, їх вартість та
підписаний особою, яка надає послуги, і
особою, яка їх споживає.

Крім, того, відповідачка своєю
розпискою від 02 серпня 2012 року
підтвердила, що за спірним договором
ОСОБА_4 їй надавалися ріелторські
послуги, які вона зобов'язалася
оплатити (а.с. 169).

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Нікчемність договору (ч. 2 ст. 215 ЦК
України) з підстав зазначення в ньому,
що він є невід'ємною частиною іншого
договору, який на справді не укладався,
законом не встановлена. З позовом про
визнання спірного договору недійсним
відповідачка до суду не зверталася.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
вважає вищезазначені доводи
апеляційної скарги безпідставними,
такими, що суперечать закону та
встановленим обставинам справи.

Між тим, не можна погодитися з
висновком суду щодо розміру стягнутої
заборгованості з оплати послуг.

Як вбачається з розписки від 02 серпня
2012 року, відповідачка зобов'язалася
оплатити послуги, надані позивачкою, в
розмірі 500 доларів США до 01 березня 2013
року. При цьому в розписці зазначено, що
сума договору зменшена в зв'язку з
неплатіжоспроможністю ОСОБА_2

Оскільки ця розписка підписана також
позивачкою і остання підписала її без
зауважень, апеляційний суд вважає, що
вона погодилася на зменшення вартості
своїх послуг до 500 доларів США і тому
заборгованість з їх оплати підлягає
стягненню з відповідачки саме в цьому
розміру. Тому рішення суду в цій
частині необхідно змінити, стягнувши
заборгованість виходячи з офіційного
курсу Національного Банку України,
встановленого на час ухвалення рішення
апеляційним судом у 1500,7932 грн. за 100
доларів США, тобто у розмірі 7 503 грн. 97
коп. (500 доларів США * 1500,7932 грн. / 100
доларів США).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

В обґрунтування понесених витрат на
оплату правової допомоги позивачкою
суду надана довідка про сплату 600 грн.
адвокату ОСОБА_5 за надання юридичної
допомоги - консультація та складання
позовної заяви (а.с. 23).

Проте з цієї довідки не можна визначити
протягом якого часу надавалися послуги
адвокатом, що унеможливлює розрахунок
граничного розміру компенсації витрат
на правову допомогу.

Доказів оплати послуг адвоката за
участь в судових засіданнях позивачкою
суду не надано, а тому рішення суду в
частині стягнення з відповідачки
витрат на правову допомогу необхідно
скасувати та в задоволенні цих вимог
відмовити.

Згідно із ч. 5 ст. 88 ЦПК України
апеляційний суд також змінює розподіл
судових витрат у справі.

Оскільки позивачка просила стягнути
заборгованість у 1 000 доларів США, а
апеляційний суд, змінюючи рішення суду,
задовольняє позовні вимоги на 50%
стягуючи 500 доларів США, позивачці
підлягає відшкодуванню лише 50%
сплаченого нею судового збору, тобто 114
грн. 70 коп. (229 грн. 40 коп. * 50%).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якої діє ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
25 липня 2014 року в частині стягнення
вартості послуг та відшкодування
судового збору - змінити, а в частині
стягнення витрат на оплату правової
допомоги - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення витрат на оплату
правової допомоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
вартість послуг за договором від 02
липня 2012 року в сумі 7 503 грн. 97 коп. та
судові витрати у справі пов'язані зі
сплатою судового збору в сумі 114 грн. 70
коп., а разом - 7 618 грн. 67 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді