АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8179/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 415/3008/14-ц Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «ЛЖЕК №5» на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 22 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «ЛЖЕК №5»
про зміну формулювання наказу
звільнення та стягнення вихідної
допомоги,-

в с т а н о в и л а:

У серпні ОСОБА_1 звернулась до
суду із вищевказаним позовом до КП
«ЛЖЕК №5» про зміну формулювання
наказу звільнення та стягнення
вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що вона з
01.03.2012 року на підставі наказу № 12 від
01.03.2012 року була прийнята на роботу на
посаду головного бухгалтера КП «ЛЖЕК №
5». У зв'язку з неодноразовим порушенням
трудового законодавства керівником КП
«ЛЖЕК № 5» - Карповим В.Б. 26 червня 2014
року написала заяву про звільнення за
ч. З ст. 38 КЗпП України у зв'язку з
порушенням вимог трудового
законодавства та колективного
договору в частині недодержання
строків виплати заробітної плати, з
виплатою вихідної допомоги.

Заява була зареєстрована 26.06.2014 року,
вх. №51. Підставою звільнення є акт
перевірки додержання суб'єктами
господарської діяльності
законодавства про працю та
загальнообов'язкового державного
соціального страхування № 12-09-171/0018,
припис № 12-09 171/0018-0012 від 11.03.2014 року
територіальної державної інспекції з
питань праці в Луганській області.

До трудової книжки був внесений запис,
який не відповідає поданій нею заяви,
тобто звільнення було здійснено за ст.
38 КЗпП України.

Видача трудової книжки та повернення
розрахунку було здійснено 09.07.2014 року,
недивлячись на те, що наказ про
звільнення датований 01.07.2014 роком.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 22 жовтня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково,
змінено формулювання звільнення у
трудовій книжці ОСОБА_1: запис № 25
«звільнити за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України» змінено на «звільнити за
ч. З ст. 38 КЗпП України у зв'язку з
невиконанням законодавства про працю,
умов колективного договору в частині
невиплати заробітної плати». Стягнуто
з КП «ЛЖЕК № 5» на користь ОСОБА_1
допомогу у розмірі трьохмісячного
середнього заробітку відповідно до ст..
44 КЗпП України в сумі 12486 грн.. 96 коп..
Стягнуто з Комунального підприємства
«ЛЖЕК № 5» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 01.07.2014 року по 08.07.2014 року
включно в сумі 1849 грн.. 92 коп..

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, КП «ЛЖЕК №5» подало
апеляційну скаргу, в якій порушує
питання про його скасування та
ухвалення нового рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник відповідача вказує,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено розглядом справи та не
заперечується сторонами ОСОБА_1 на
підставі наказу № 12 від 01.03.2012 року була
прийнята на роботу на посаду головного
бухгалтера КП ЛЖЕК № 5.(а.с.5).

26 червня 2014 року позивачка написала
заяву про звільнення відповідно до ч. З
ст. 38 КЗпП України у зв'язку з
порушенням вимог трудового
законодавства та колективного
договору в частині недодержання
строків виплати заробітної плати, з
виплатою вихідної допомоги. Заява була
зареєстрована 26.06.2014 року, вх.. №51.

Відповідно до наказу від 01.07.2014 року №
22-к/а ОСОБА_1 звільнена з займаної
посади за власним бажанням ст.. 38 КЗпП
України (а.с.6).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив надані
сторонами докази на підтвердження
доводів своїх позовних вимог та
заперечень на позов, встановив
фактичні обставини справи, правильно
визначився з юридичною природою
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами, і законом, що їх регулює.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд виходив із того, що звільнення
останньої за власним бажанням за ст.. 38
КЗпП України з 01 липня 2014 року було
проведено відповідачем з порушенням
трудового законодавства.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 215
ЦПК України суд у своєму рішенні привів
мотиви, з яких вважав встановленою
наявність фактів якими позивач
обґрунтував доводи позову, правильно
застосував зазначені в рішенні
нормативно-правові акти.

Так, за змістом ст.. 38 КЗпП України
працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним на невизначений строк
трудовий договір. При цьому строк
розірвання трудового договору і його
правові підстави залежать від причин,
які спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. В разі, якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення працедавцем трудового
законодавства ( ч.3 ст. 38 КЗпП України),
не підтверджуються, або працедавцем не
визнаються, останній не вправі
самостійно змінювати правову підставу
розірвання трудового договору на ч. 1
ст. 38 КЗпП України).

Працедавець не вправі самостійно
змінювати визначену працівником
причину звільнення.

Тож суд правильно дійшов висновку про
необхідності внести зміни в
формулювання у трудовій книжці
позивача та застосував нормативні акти
щодо наслідків порушення трудового
законодавства.

Згідно ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. При звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при
припиненні трудового договору в
наслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору ( статті 38 чи 39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухваленні рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На виконання вимог діючого
цивільно-процесуального законодавства
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх доводів про те, що невиплата КП
ЛЖЕК №5 ОСОБА_1 в день її звільнення
всіх сум, що належать їй від
підприємства, а саме: нарахованої
заробітної плати та вихідної допомоги,
сталася саме з вини останньої.

Судова колегія також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що з урахуванням встановленого
порушення «ЛЖЕК №5» строків розрахунку
з ОСОБА_1 та вини у цьому саме
відповідача, з останнього підлягає
стягненню на користь позивача і
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку: з травня 2014 року та червня
2014 року позивачем відпрацьовано 19 та 17
днів відповідно, тому ця кількість
становить 18 днів (19+17/2). Середньоденна
заробітна плата становить 231грн.24 коп. (
4380,30+ 3944,29): 36) Середньомісячна заробітна
плата складає 4162,32 грн. ( 231,24x18).
Тримісячний середній заробіток
складає 12 486,96 грн.( 4162,32x3).

Суд першої інстанції, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, ухвалив
законне рішення на основі повно в
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

За ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства ЛЖЕК №5 - відхилити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 22 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -