Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2014 р.
Справа № 608/1175/14-ц

Номер провадження2/608/417/2014

Чортківський районний суд
Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивачки ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Чорткові справу
цивільного судочинства за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових
коштів,--:

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась в суд з вищезазначеним
позовом в якому вказала, що наприкінці
грудня 2006 року вона за усною
домовленістю щодо оформлення належним
чином документів на купівлю
незавершеного будівництвом будинку по
АДРЕСА_1 в мікрорайоні Золотарка в м.
Чорткові передала відповідачці 32 000
доларів США, що в еквіваленті по курсу
долара на той час становило 166 000
гривень (в ході судового розгляду
справи позивачка збільшила ціну позову
до 376 320 гривень). При цьому документів,
що посвідчують право власності, вона
від відповідачки не вимагала, а також
не вимагала від неї ніякої розписки.

Впродовж 2008-2012 років вона
оформила всі документи на право
власності на незавершений
будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1 в м. Чорткові.

26 березня 2013 року ОСОБА_4
звернулася в Чортківський районний суд
з позовом до неї про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та рішень Білівської
сільської ради. За результатами
розгляду цивільної справи в суді
першої інстанції та в апеляційному
суді їй стало відомо, що незавершений
будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1 в м. Чорткові не належав
відповідачці, що єдиним власником
будинку є ОСОБА_4.

З огляду на те, що відповідачка,
отримавши від неї кошти в сумі 32 000
доларів США, шляхом замовчування не
повідомила її про те, що вона не
являється власником будинку, жодних
умов усної домовленості щодо
оформлення документів на будинок не
виконала, договір купівлі-продажу
укладений не був, а тому вважає, що
грошові кошти відповідачка отримала
безпідставно.

З врахуванням таких обставин,
посилаючись на вимоги ст.ст. 1212 та 1213
Цивільного кодексу України в позовній
заяві позивачка просить стягнути з
відповідачки в її користь безпідставно
отримані грошові кошти в розмірі
еквівалентному 32 000 доларів США на час
ухвалення рішення.

В судовому засіданні позивачка та
її представник позовні вимоги
підтримують, просять їх задовольнити з
мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов не визнає, посилаючись
на те, що грошей від позивачки вона не
отримувала.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що в кінці
грудня 2006 року між сторонами було
укладено усну угоду щодо
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом будинку по АДРЕСА_1 в с.
Біла Чортківського району (мікрорайон
Золотарка) та оформлення в зв'язку з цим
належних документів для набуття
позивачкою права власності на
вищезазначений будинок.

Впродовж 2006-2012 років позивачка
оформила правовстановлюючі документи
на земельну ділянку та на житловий
будинок за вищезазначеною адресою.
Однак, рішенням Чортківського
районного суду від 12 листопада 2013 року
правовстановлюючі документи на ім'я
позивачки були визнані незаконними та
скасовані, оскільки власником
нерухомого майна є ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11
Цивільного процесуального кодексу
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка звернулась в суд з
даним позовом з підстав, визначених
ст.ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу
України, посилаючись на безпідставне
отримання відповідачкою грошових
коштів в сумі 32 000 доларів США.

З приводу застосування положень
вищезазначених статей правова позиція
викладена в постанові судових палат у
цивільних та у господарських справах
Верховного Суду України від 2 жовтня 2013
року у справі № 6-88цс13.

Як зазначено в згаданій постанові
загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 вищезазначеного
Кодексу регулює випадки набуття майна
або його збереження без достатніх
правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного
набуття, збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті
1212 ЦК України безпідставно набутим
майном є майно, набуте особою або
збережене нею у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави.

Відповідно до частини першої,
пункту 1 частини другої статті 11, частин
першої та другої статті 509 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. До підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, належать договори
та інші правочини. Зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із частиною першою статті
177 ЦК України об'єктами цивільних прав
є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової
підстави розуміється такий перехід
майна від однієї особи до іншої, який
або не ґрунтується на прямій вказівці
закону, або суперечить меті
правовідношення і його юридичному
змісту. Тобто відсутність правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК
України встановлено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та
другою статті 205 ЦК України правочин
може вичинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті
207 ЦК України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Системний аналіз положень
частини першої, пункту 1 частини другої
статті 11, частини першої статті 177,
частини першої статті 202, частин першої
та другої статті 205, частини першої
статті 207, частини першої статті 1212 ЦК
України дає можливість дійти висновку
про те, що чинний договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим
чи збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої
статті 1212 ЦК України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зі сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню іншій стороні на
підставі статті 1212 ЦК України тільки за
наявності ознаки безпідставності
такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

При цьому суд, виходячи з правової
позиції Верховного Суду України
(постанова № 6-122цс14 від 24 вересня 2014
року), зазначає також, що той факт, що
договір сторонами укладено у формі, яка
не відповідає вимогам закону, не
свідчить про те, що він не є укладеним.
Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України
застосовуються тоді, коли майно
передано на виконання юридично ще не
укладеного договору.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного
правочинну недійсним або його
розірвання не надано, суд приходить до
висновку про недоведеність позовних
вимог позивачки щодо безпідставного
отримання відповідачкою коштів в
розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилається позивачка як на
підставу позовних вимог. Таким чином, у
разі виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

Суд вважає, що судові витрати в
справі слід покласти на сторони в тих
розмірах, що вони фактично понесли.

З врахуванням наведеного,
керуючись ст.ст. 11, 177, 202, 205, 207, 509, 1212, 1213
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
57, 60, 79, 81, 88, 212, 213, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Відмовити за недоведеністю в
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів.

Судові витрати покласти на
сторони в тих розмірах, що вони
фактично понесли.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги апеляційному суду
Тернопільської області через
Чортківський районний суд
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
В. І. Парфенюк