Справа № 511/3219/14-ц
Номер провадження: 2/511/1058/14
Роздільнянський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Роздільнянський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

при секретарі
Кириловій І.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Роздільна
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з житлового будинку без
надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2014р. ОСОБА_1 звернулася з
позовом до суду в порядку ст.ст. 317, 319, 383,
386, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 156, 162 ЖК
України та ст.ст. 55, 19, 26, 41 Конституції
України, згідно якого просила виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з будинку за адресою
АДРЕСА_1 м. Роздільна, який належить
позивачу на праві приватної власності.

В обґрунтування позову зазначала,
що вона являється власником будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
м.Роздільна Одеської області. На даний
час в будинку проживає її онук ОСОБА_2
та його співмешканка ОСОБА_3, без
реєстрації. Відповідачі ведуть
аморальний спосіб життя, в
добровільному порядку залишити житло
не бажають, ОСОБА_2 рішенням суду з
реєстрації знятий примусово.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала, наполягала
на їх задоволенні у повному обсязі,
мотивувавши тим, що у відповідності до
правоустановчих документів вона є
власником будинку за адресою АДРЕСА_1 м.
Роздільна. Відповідач ОСОБА_2 є її
онуком, який на підставі рішення суду
від 08.09.2006 року знятий з реєстрації за
зазначеною адресою. Після вказаного
рішення суду ОСОБА_2 домоволодіння
покинув, але через деякій час
повернувся та попросив тимчасового
проживання на короткий строк разом зі
своєю дружиною ОСОБА_3, на що вона
погодилася та дозволила проживати їм
разом. Але потім відповідачі стали
зловживати спиртними напоями,
дебоширити, потім її побив онук, на що
вона звернулася до міліції. 27.10.2014р. її
побила ОСОБА_3, по вказаному факту вона
також звернулася до міліції.

Крім того позивач надала
пояснення, що будь-яких заходів примусу
до відповідачів не приймалося, ніяких
документів з цього приводу у неї не має;
будь-якого договору з ними по будинку
вона не укладала.

Наполягала на закінченні
судового слідства та просила виселити
відповідачів, оскільки вони пиячать та
вона не може знаходитися дома.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнали у повному обсязі, надали
аналогічні пояснення та зазначали, що
вселилися до вказаного будинку з
дозволу бабусі 4 роки тому, оскільки не
мали будь-якого іншого житла. Спочатку
все було добре, але потім бабуся стала
не давати їм жити, робити ремонт та
обробляти город. Заперечували факт
зловживання алкоголем та
неправомірної поведінки Також ОСОБА_2
підтвердив в судовому засіданні, що він
є онуком позивачу, а ОСОБА_3 є його
дружиною, будь якого договору з бабусею
вони не укладали та ніяких заходів
примусу до них не приймалося, їм нічого
не відомо про порушені кримінальні
справи за фактам побиття бабусі,
оскільки їх до міліції не викликали.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що на підставі заповіту,
посвідченого Роздільнянською
державною нотаріальною конторою
Одеської області 25.09.2001 року і
зареєстрованого в реєстрі за № 4147,
спадкоємцем зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5
року, є ОСОБА_1, що проживає
АДРЕСА_1.(а.с.9).

Спадкове майно, на яке видано
свідоцтво, складається з житлового
будинку з господарчими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1, Одеської
області, розташованого на земельній
ділянці 2408 кв.м. На вказаній земельній
ділянці знаходиться один глинобитний
житловий будинок, зазначений в плані
літерою «А», житловою площею - 10,70 кв.м.
та господарчі споруди: сарай - «Б»,
сарай «В», сарай - «Г».

З свідоцтва про одруження виданого на
підставі актового запису № 61, серії
НОМЕР_1 від 26.07.2003року, вбачається, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружилась 26.07.2003
року з ОСОБА_6, та після одруження
обрала прізвище «ОСОБА_1».(а.с.12).

Право власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_1,
зареєстровано КП «Одеським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості», що
підтверджується Витягом про державну
реєстрацію прав за № 31328740 від 16.09.2011
року.(а.с.11).

Згідно технічного паспорта на житловий
будинок за реєстраційним номером 11-56
від 05.09.2011 року власником будинку за
адресою: Одеська область, м.Роздільна,
АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1.(а.с.16).

Згідно довідки за №2145 від 16.10.2014 року
виданої Виконавчим комітетом
Роздільнянської міської ради, ОСОБА_1,
фактично зареєстрована та проживає у
вищевказаному будинку та до складу її
сім'ї входять ОСОБА_7, 1985р.н., - онука та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, - правнучка, які
також зареєстровані в цьому ж
будинку.(а.с.10).

Згідно домової книзі підтверджується
наявність запису в довідці, в будинку
дійсно прописані власник будинку
ОСОБА_1, її онука з правнучкою.
Відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстрації
з відміткою «за рішенням суду».(а.с.20-21).

Факт проживання відповідача ОСОБА_2 та
його співмешканки ОСОБА_3 без
реєстрації за вищевказаною адресою
підтверджується актом який склав
депутат міської ради м.Роздільна Алієв
Г.Т. 17.10.2014 року.(а.с.8).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, являється
інвалідом загального захвату та
отримує пенсію у розмірі 284.69 грн., що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_2 виданого 05.10.2004 року УПФУ в
Роздільнянському районі Одеської
області.(а.с.15).

Заочним рішенням Роздільнянського
районного суду по справі № 2-1345/2006 від
08.09.2006 року відповідач ОСОБА_10,
примусово знятий з реєстрації з
будинку АДРЕСА_1

Згідно талона - повідомлення № 927 від
27.10.2014 року від ОСОБА_1, прийнято до
Роздільнянського РВ заяву про
нанесення тілесних ушкоджень.(а.с.23;25).

27.10.2014 року ОСОБА_1 зверталась до лікаря
з скаргою на біль в правому
передпліччі. З її слів вона була побита
жінкою онука 18.10.2014 року, що
підтверджується відповідним записом в
амбулаторній картці позивача.(а.с.24).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпоряджання
своїм майном власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про
виселення.

Вирішення питання про наявність
правових підстав для виселення особи з
житлового будинку залежить від
вирішення питання про правомірність
набуття права користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства,
від ставлення до своїх обов'язків по
утриманню житла, а також відношення до
прав та свобод інших співмешканців.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу,
зокрема, його дружина, діти і батьки.
Членами сім'ї власника будинку може
бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з ним і
ведуть з ним спільне господарство.

Частинами 1 та 2 вказаної норми
передбачено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ст. 157 ЖК України та
ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно п. 17 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України N 2 від
12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
Житлового кодексу України" при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення)

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не було подано доказів, які б
підтверджували систематичне порушення
відповідачами правил співжиття, факти
їх антигромадської поведінки та вжиття
до них заходів попередження та
громадського впливу, які виявились
безрезультатними.

Наявні в матеріалах справи докази
порушення кримінальної справи за
заявою позивача не підтверджує доводи
позовної заяви. Із змісту вказаних
документів не вбачається, що предметом
перевірки була неправомірна поведінка
відповідачів по відношенню до своєї
бабусі та вжиття до відповідачів
заходів попередження.

З врахуванням того, що позбавлення
житла можливе лише на підставі закону,
який регулює житлові правовідносини,
суд вважає, що відсутні правові
підстави для виселення відповідачів на
підставі ст. 116 ЖК України, крім того
посилання у позовній заяві на
застосування в тому числі і ст.ст. 317, 319,
383, 386, 405 ЦК України та ст.ст. 55, 19, 26, 41
Конституції України є також не
обгрунтованими, оскільки вказані норми
закону не регулюють житлові
правовідносини між власником житла та
членами його сімі`та не можуть бути
підставою для виселення без
застосуванням спеціальної норми
закону, тому в задоволенні позову
належить відмовити у повному обсязі за
недоведеністю .

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 209, 212, 214, 215, 218,
294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з
житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Роздільнянський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
не були присутні в судовому засіданні,
з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на його
перегляд після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О. В. Іванова