Справа №477/932/14-ц 01.12.2014 01.12.2014 01.12.2014
Провадження №22-ц/784/3196/14
Провадження № 22ц/784/3196/14 Головуючий
у 1-й інстанції Глубоченко С.М.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

01 грудня 2014 року
м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Богуславською О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представників відповідача
Луцишина Я.М.,

- представника третьої особи
Безушко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 09 жовтня
2014 року, ухвалене за позовом
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей - Колект» (далі -
ТОВ «Кей - Колект» або Товариство),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк» або Банк), про
визнання нікчемним правочину та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до
суду позов до Банку, в
якому просив визнати нікчемним договір
про надання споживчого кредиту з
Правилами № 0 від 12 вересня 2008
року та зобов'язати Банк провести
перерахунок заборгованості згідно
умов договору про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 від 12
вересня 2008 року.

11 вересня 2014 року ОСОБА_2 збільшив
позовні вимоги та додатково просив
визнати нікчемною і додаткову угоду № 1
до договору № 0.

Позивач зазначав, що 12 вересня 2008
року між ним та Банком укладений
договір про надання споживчого кредиту
з Правилами № 0 на суму кредиту 127
457 дол. США зі сплатою 14, 35 % на рік за
його користування та строком погашення
до 11 вересня 2029 року. Погашення кредиту
та відсотків повинно було
здійснюватися ним щомісячними
платежами в розмірах, встановлених
графіком, який є додатком № 1 до цього
договору.

Того ж дня, між ним і Банком за
банківською програмою «Зірковий час»
укладено договір про надання
споживчого кредиту з Правилами №
0 та додаткова угода № 1 до нього,
за умовами яких Банк повинен був надати
кредит у формі кредитної лінії в
розмірі 8 635, 90 дол. США під 16 % річних до
11 вересня 2029 року для оплати Грейс -
періоду 1.

Ці кошти Банк повинен був направити на
погашення кредиту за вказаним вище
кредитним договором № 0 протягом
шести місяців.

-2-

Проте, у подальшому Банк в
односторонньому порядку відмовився
надати кредит за цим договором,
посилаючись на постанову Правління НБУ
від 04 грудня 2008 року № 413 та
безпідставно підвищив процентну
ставку за кредитним договором №
0, з 14, 35 % до 28, 70 % річних.

Посилаючись на те, що Банк не надав
своєчасної та повної інформації, що
призвело до безпідставного
прострочення виконання зобов'язання за
кредитним договором, положення ст.ст. 11,
18, 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» та ст. ст. 215, 230 ЦК України,
позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року до участі у справі в якості
правонаступника Банку залучено ТОВ
«Кей - Колект», а ПАТ «УкрСиббанк» - як
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 09 жовтня 2014
року відмовлено у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги та визнати
незаконними дії Банку щодо відмови від
надання кредиту на підставі кредитного
договору № 0, зобов'язати
відповідача провести перерахунок
заборгованості та стягнути понесені
судові витрати.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача, посилаючись
на необґрунтованість доводів, просив
відмовити у її задоволенні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відсутні правові
підстави для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції.

Підставою недійсності
правочину, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України,
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами)
наступних вимог, зазначених в ст. 203 ЦК
України. Зокрема, зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним тощо.

Відповідно до цієї статті
підлягають розмежуванню види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220,
ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах, встановлених
законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223,
ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду (п. 4 Постанови Пленуму Верхового
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
право чинів недійсними» № 9 від 06
листопада 2009 року).

-3-

Положеннями ст. 1055 ЦК України
встановлено, що кредитний договір
обов'язково укладається у письмовій
формі, оскільки порушення такої форми
тягне за собою його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його нікчемністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

З матеріалів справи вбачається,
що 12 вересня 2008 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
Банк, і ОСОБА_2 укладений договір про
надання споживчого кредиту з Правилами
№ 0, за яким позивач отримав 127 457
дол. США кредиту зі сплатою 14, 35 % річних
на строк до 11 вересня 2029 року (а.с. 6-7).

Того ж дня, між сторонами в простій
письмовій формі укладено договір про
надання споживчого кредиту з Правилами
№ 0 та додаткова угода № 1, за
умовами яких Банк зобов'язався надати
позивачу кредит у формі кредитної
лінії в розмірі 8 635, 90 дол. США під 16 %
річних до 11 вересня 2029 року шляхом
видачі коштів через касу Банку для
особистих потреб позичальника, а саме
для оплати Грейс - періоду 1 (а.с.8-10).

Ці кошти Банк повинен був направити на
погашення кредиту за кредитним
договором № 0.

З розділу 3 цього договору
вбачається, що позичальник підписанням
договору підтвердив факт ознайомлення
з умовами кредитного договору та
погодився з його умовами та отримав від
Банку інформаційний лист згідно вимог
законодавства України, зокрема, Закону
України «Про захист прав споживачів»
(факт ознайомлення з чим він
заперечував). Тому посилання ОСОБА_2 на
порушення вимог Закону України «Про
захист прав споживачів», є
безпідставним.

З матеріалів справи вбачається,
що 13 лютого 2013 року між Банком на
ТОВ «Кей-Колект» укладено договір
факторингу № 2, за умовами якого Банк
відповідно до витягу з електронної
форми Додатку 1 до цього договору
факторингу відступив ТОВ «Кей- Колект»
право вимоги за даними кредитними
угодами.

Отже, як встановлено, договір про
надання споживчого кредиту з Правилами
№ 0 та додаткова угода № 1 до цього
договору кредиту, вчинені його
сторонами в належній формі, з
дотриманням вимог діючого
законодавства.

Доказів того, що Банк навмисно
ввів позичальника в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
та заперечував наявність або
замовчував існування обставин, які б
могли перешкодити вчиненню правочину,
не встановлено.

З виписки з особового рахунку
вбачається, що на виконання умов
кредитного договору № 0 та
додаткової угоди № 1 в період з
12 вересня 2008 року Банк не здійснив
жодної фінансової операції (а.с. 60).

Між тим, невиконання Банком умов
вказаних кредитного договору та
додаткової угоди на підставі постанови
Правління НБУ № 413 від 04 грудня
2008 року, яка прийнята після їх вчинення,
не свідчить про їх нікчемність.

Інших підстав нікчемності
вказаного кредитного договору та
додаткової угоди, ОСОБА_2 не навів.

-4-

За таких обставин, висновок суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_2 в частині
визнання нікчемними вказаних
кредитного договору та додаткової
угоди з підстав ст.ст. 215, 230 ЦК України, є
вірним.

Також колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відсутність підстав для покладання на
відповідача обов'язку щодо перерахунку
заборгованості згідно умов кредитного
договору № 0.

Обґрунтовуючи ці вимоги позивач
посилався на те, що невиконання Банком
умов кредитного договору № 0 та
додаткової угоди № 1 до цього договору
призвело до виникнення простроченої
заборгованості, з вини Банку, та
безпідставного підвищення в
односторонньому порядку процентної
ставки.

Між тим, умовами кредитного
договору № 0 не передбачено
підстав звільнення відповідача від
цивільної відповідальності у разі
порушення Банком зобов'язань по
кредитному договору № 0.

До того ж, як встановлено,
рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 06 вересня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 квітня 2014 року, з позивача
на користь відповідача стягнута
заборгованість за цим кредитним
договором.

Під час вирішення справи, суди
надали оцінку розрахунку
заборгованості позивача (враховуючи
процентну ставку за користування
кредитом у подвійному розмірі на
прострочену суму основного боргу) та
обставинам щодо невиконання
позичальником умов кредитного
договору № 0 (а.с.129-132).

Тому посилання позивача на те, що
прострочення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 0 виникло з
вини Банку є необґрунтованим.

За такого, висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
покладання на відповідача обов'язку
щодо перерахунку заборгованості, є
вірним.

Вимоги ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про визнання незаконними дій
ПАТ «УкрСиббанк» щодо відмови від
надання кредиту на підставі кредитного
договору № 00 не підлягають
задоволенню, оскільки виходять за межі
підстав даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування або
зміни немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 09 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: