Справа № 2-1063/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства "Компанія Контрфорс" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 12.10.2010 року звернулася в суд
із позовом, який в подальшому уточнила
про стягнення з відповідача 25196 грн. 57
коп. заборгованості по заробітній
платі, 56712 грн. 64 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку.
Свої вимоги мотивує тим, що з 01.01.2009 р.
вона працювала на посаді менеджера з
питань діловодства в ПП «Компанія
Контрфорс» і 15.09.2010 р. була звільнена з
роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, проте у
день звільнення відповідач не провів з
нею розрахунку відповідно до положень
ст. 116 КЗпП України, а тому просить
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі за період 01.01.2009 р.-
15.09.2010 р. у розмірі 25196 грн. 57 коп.,
середній заробіток час затримки
розрахунку за період з 16.09.2010 р. по
01.09.2014 р. у розмірі 56712 грн. 64 коп.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав,
покликаючись на мотиви такого та
збільшив позовні вимоги, просить
стягнути з відповідача 25196 грн. 57 коп.
заборгованості по заробітній платі та
58542 грн. 08 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку за період з
01.01.2009 р. до 15.10.2014 р. Зазначив, що
заборгованість по заробітній платі
позивачу не виплачено по даний час.
Просить позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце слухання справи повідомлявся
належно, причини неявки не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, оскільки
матеріалів справи достатньо для
прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, розглянувши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
позов підставний і підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1
з 02.01.2009 р. працювала на посаді
менеджера з питань діловодства у ПП
«Компанія Контрфорс» /а.с.61/ і 15.09.2010 р.
була звільнений з роботи за п.4 ст.40
КЗпП України /а.с.26/.

Згідно індивідуальних відомостей
Пенсійного фонду України про
застраховану особу ОСОБА_1 номер
облікової картки: НОМЕР_1 в період з
січня 2009 року по червень 2010 року та у
вересні 2010 року ПП «Компанія
Контрфорс» щомісячно нараховувало
позивачці заробітну плату в розмірі 1500
грн., з якої сплачувались обов'язкові
платежі в Пенсійний фонд України
/а.с.216/. У липні та серпні 2010 року
працівнику підприємства ОСОБА_1
заробітна плата не нараховувалась.

Відповідно до платіжних відомостей про
виплату заробітної плати поданих
представником відповідача ПП
«Компанія Контрфорс» за січень 2009 року,
лютий 2009 року, березень 2009 року, квітень
2009 року, травень 2009 року, червень 2009
року, липень 2009 року, серпень 2009 року,
вересень 2009 року позивачка ОСОБА_1
отримала заробітну плату за вказаний
період /а.с.37-46/.

Згідно висновку експерта №53
від 01.08.2014 року Українського
науково-дослідного інституту
спеціальної техніки та судових
експертиз Служби безпеки України
виконавцем підпису від імені ОСОБА_1 у
платіжних відомостях про виплату
заробітної плати за січень 2009 року,
лютий 2009 року, березень 2009 року, квітень
2009 року, травень 2009 року, червень 2009
року, липень 2009 року, вересень 2009 року,
виданих приватним підприємством
«Компанія Контрфорс», є не ОСОБА_1, а
інша особа. У зв'язку з відсутністю
підпису від імені ОСОБА_1 у платіжній
відомості про виплату заробітної плати
за серпень 2009 року, виданої приватним
підприємством «Компанія Контрфорс»,
провести порівняльне дослідження з
підписом ОСОБА_1 у наданих зразках не є
можливим /а.с.201-203/.

Суд приймає до уваги пояснення
представника позивачки про те, що
позивачці нараховувалась, однак на
даний час не виплачена заробітна плата
за весь період її перебування в
трудових відносинах з відповідачем,
оскільки представником відповідача не
надано належних доказів виплати
позивачці заробітної плати, а
представлені суду платіжні відомості
про виплату заробітної плати судом не
приймаються до уваги, оскільки
повністю спростовуються висновком
експерта №53 від 01.08.2014 року, з якого
вбачається, що виконавцем підпису від
імені ОСОБА_1 є невідома особа.

В частині стягнення з відповідача
заробітної плати за період з 01.07.2010 року
по 31.08.2010 року, то суд вважає, що в даній
частині позову слід відмовити,
оскільки згідно представлених
відповідачем актів /а.с.32-35/ позивачка
не з'являлась на роботу, а згідно
індивідуальних відомостей Пенсійного
фонду України про застраховану особу
ОСОБА_1 номер облікової картки: НОМЕР_1
/а.с.216/ в цей же період їй не
нараховувалась заробітна плата, а тому
позов до задоволення в цій частині не
підлягає.

Суд приходить до висновку, що
позов в частині стягнення з
відповідача заробітної плати слід
задоволити частково та стягнути в
користь позивачки 22738 грн. 37 коп.
невиплаченої заробітної плати.

Відповідно до ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст.
117 КЗпП України обов'язок роботодавця
щодо виплати середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку (постанова
Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27
березня 2013 року).

Пунктом 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року,
зокрема, передбачено, що установивши
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановляння
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

На підставі п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМ України
від 08.02.1995р. №100, середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 цього ж порядку,
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів (годин).

Середньоденний заробіток позивачки,
згідно індивідуальних відомостей
Пенсійного фонду України про
застраховану особу ОСОБА_1 номер
облікової картки: НОМЕР_1 /а.с.216/,
становить 57 грн. 17 коп. У зв'язку з чим,
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку /1024 дні/ становить 58542 грн. 08
коп. /1024 дні х 57,17 грн./.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
в користь позивачки з відповідача слід
стягнути 22738 грн. 37 коп. заборгованості
по заробітній платі та 58542 грн. 08 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, а всього - 81280 грн. 45 коп. без
відрахуванням від цієї суми
передбачених законодавством податків
і зборів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з
відповідача слід стягнути в користь
держави 812 грн. 80 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 213-215, 225-226 ЦПК
України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці "
№ 13 від 24 грудня 1999 рок , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Приватного підприємства
«Компанія Контрфорс» //
в користь ОСОБА_1 22738 грн. 37 коп.
заборгованості по заробітній платі та
58542 грн. 08 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку, а всього 81280
/вісімдесят одна тисяча двісті
вісімдесят/ грн. 45 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути із Приватного підприємства
«Компанія Контрфорс» в користь держави
812 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Палюх Н.М.