АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/5511/14
інстанції - Бондарєва І.В.
Справа № 645/4499/14
Доповідач -Коровін С.Г.
Категорія: - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення
процентів за користування коштами,
трьох процентів річних та неустойки , -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року позивач в особі
свого представника ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
процентів за користування коштами,
трьох процентів річних та неустойки ,
вказуючи, що 30.03.2011 р. відповідач
позичила у позивача 17000 доларів США, про
що сторони уклали нотаріально
посвідчений договір позики. В
подальшому відповідач грубо порушила
порядок та строки виконання своїх
зобов'язань за укладеним договором,
повернула лише 250 доларів США, у зв'язку
з чим 21.01.2013 р. позивач був змушений
звернутись до суду з позовом про
стягнення боргу. Ухвалою Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 03.04.2013 р.
затверджено мирову угоду, укладену між
сторонами, якою узгоджені порядок і
строки повернення відповідачем боргу у
загальному розмірі 22800 доларів СІЛА, та
закрито провадження у справі.

Незважаючи на значні поступки,
відповідач проігнорувала досягнуті
сторонами в мировій угоді
домовленості, порушила передбачені її
умовами свої обов'язки і борг
позивачеві не повернула.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь наступні
суми:

- з підстав, передбачених ст.536, 1048
ЦК України, проценти за користування
позикою на рівні облікової ставки НБУ,
у розмірі 1599 доларів США;

- з підстав, передбачених 1050, 625 ЦК
України, 3% річних від прострочених суми
боргу (за прострочення виконання
зобов'язань) у розмірі 675 доларів США;

- з підстав, передбачених ст.551 ЦК
України, п.7 договору позики, штраф у
розмірі 3,0 % за кожний день прострочення
повернення суми боргу, у розмірі 246 482
долари США.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
позовні вимоги підтримала та пояснила,
що позивач не отримував виконавчий
лист про стягнення боргу за мировою
угодою, затвердженою ухвалою
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 03.04.2013 р., та не пред'являв його до
ВДВС для виконання.

Відповідач ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явилася.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 09 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення
процентів за користування коштами,
трьох процентів річних та неустойки -
відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено
питання про скасування рішення суду
першої інстанції як такого, що не
відповідає обставинам справи і вимогам
закону. Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення про задоволення позову і
стягнення з відповідача
заборгованості за договором в сумі 248765
доларів США, за курсом НБУ на час
ухвалення рішення. В судовому
засіданні представник апелянта
пояснив, що на час розгляду справи
офіційний курс долара до гривні
складає 1295,2882 грн. за 100 доларів США.
Враховуючи зазначений офіційний курс
гривен до долару США представник
позивача посив стягнути з відповідача
3222107 грн. 11 коп.

В судове засідання ОСОБА_7 в
черговий раз е з'явилася. Направлені за
адресою, яка мається в матеріалах
справи, судові повістки відповідачу
вручити не представилося можливості,
оскільки за рекомендованими поштовими
відправленнями вона не з'являється.
Враховуючи наведене, а також
передбачені ст. 303-1 ЦПК строки розгляду
апеляційних скарг, колегія вважає
можливим розглянути справу у
відсутність відповідача.

Заслухавши доповідача,
представника позивача, перевіривши
обставини справи колегія вражавважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення по задоволення позовних
вимог.

Як встановлено судом, ухвалою
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 03.04.2013 р. затверджено мирову угоду,
укладену між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, згідно
умов якої відповідач погодилась
повернути позивачеві борг у загальному
розмірі у загальному розмірі 22800
доларів США, у тому числі відсотків за
користування позикою на рівні
облікової ставки НБУ, 3% річних від
простроченої суми боргу, та неустойки
(пені), у порядку та строки, визначені
угодою.

Цією ж ухвалою суду закрито
провадження у справі № 645/617/13-ц за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення
боргу.

Як пояснив в суді першої
інстанції і підтвердив в апеляційному
суді представник позивача відповідач
після укладення мирової угоди і
закриття провадження у справі про
стягнення боргу жодної суми
передбаченої мировою угодою не
сплатила. Позивач звертався до
виконавчої служби із заявою про
відкриття виконавчого провадження і
надавав відповідні виконавчі листи,
але виконавча служба відмовляла у
відкритті виконавчого провадження, що
підтверджується постановою від 29.07.2013
року (а.с.64). після неодноразових скарг
стягуюча на дії державного виконавця
виконавче провадження було відкрито
лише 20.06.2014 року (а.с.66,67). Доказів на
підтвердження того, що виконавче
провадження закінчено у зв'язку із
повним стягненням боргу суду не надано.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_7 в суді першої інстанції борг
визнала і погодилася на укладення
мирової угоди, яка визнана судом
ухвалою від 03 квітня 2013 року (а.с.21,22).
Доказів про повернення довгу,
визнаного судовим рішенням ОСОБА_7 не
надала.

У відповідності до вимог ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
виконавчий лис до виконання позивачем
не пред'являвся і це може свідчити про
те, що свої зобов'язання боржник
виконав добровільно, а позивач за цим
позовом не надав доказів невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
повернення боргу в розмірі 16750 доларів
США.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо. Такий
висновок суду ґрунтується на
припущеннях, що протерічіть вимогам ч.4
ст.60 ЦПК України. Позивачем надано
докази на підтвердження того, що
виконавчий лист направлявся на
виконання, але постановою державного
виконавця Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби від 29.07.2013
року відмовлено у прийнятті до
провадження виконавчого документу та
відкритті виконавчого провадження з
посиланням на те, що в резолютивній
частині виконавчого листа №645/617/13-ц
відсутні заходи примусового виконання
рішення суду. Як пояснив представник
позивача виконавче провадження за цим
виконавчим листом було відкрито після
оскарження дій державного виконавця
тільки 20.06.20ё14 року. Жодної суми за цим
виконавчим листом е стягнуто, мано, на
яке можливо накласти арешт у боржника
відсутнє.

Суд першої інстанції не перевірив ці
обставини допустив неповноту у
з'ясуванні фактичних обставин справи і
ухвалив помилкове рішення. Колегія
вважає, що таке рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
від 03.04.2013 року встановлено, що ОСОБА_7
повинна повернути ОСОБА_5
заборгованість по простроченим
зобов'язанням у загальному розмірі - 22800
доларів США. Зазначена сума визнана
боржником і ухвала суду про стягнення
цієї суми не скасована.

У відповідності до ч.1 ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Належним
виконанням зобов'язання є виконання,
прийняте кредитором, у результаті
якого припиняються права та обов'язки
сторін зобов'язання. Боржником не
надано доказів на підтвердження
виконання свого зобов'язання. Оскільки
боржник свої грошові зобов'язання не
виконав, то ці зобов'язання не
припинилися. За таке невиконання
зобов'язання відповідач несе
цивільно-правову відповідальність,
передбачену законом та умовами
укладеного між сторонами договору
позики.

З матеріалів справи вбачається, що в
першій позовній заяві позивач просив
стягнути заборгованість за договором
позики з часу укладення договору 30.03.2011
року по час звернення з позовом до суду
- 21.01.2013 року. За цією позовною заявою
позивач просив стягнути з відповідача
за користування позиченими коштами
проценти за період з 21 січня 2013 року по
день звернення до суду з цим позовом, а
саме до 27 травня 2014 року у
відповідності до встановленого
Національним Банком України рівня
облікової ставки. Сума процентів за
користування коштами (16750 доларів США) в
період з 21 січня 2013 року по 27 травня 2014
року складає 1599 доларів США, а саме з
21.01.2013 року по 10.06.2013 року (140 днів),
облікова ставка 07,50, сума - 481 долар США;
в період з 10.06.2013 року по 13.08.2013 року (64
дні), облікова ставка 0,70, сума - 205
доларів США; з 13.08.2013 року по 15.04.2014 року
(245 днів) облікова ставка 06,50, сума - 730
доларів США; за період з 15.04.2014 року по
27.05.2015 року (42 дні) облікова ставка 09,50,
сума - 183 долари США. Колегія вважає, що
позивач за зазначений період
обґрунтовано вимагає 1599 доларів США.

Відповідно до ст1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позик, він обов'язаний сплатити грошову
суму у відповідності до ст 625 ЦК
України. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем
отримані в борг долари США, а не
національна валюта України гривня
позивач обґрунтовано не вимагає
стягнення індексу інфляції за
зазначений час, але обґрунтовано
просить стягнути з відповідача 3%
річних за час прострочення виконання
зобов'язання. За період з 12 січня 2013
року по 27 травня 2014 року за 491 день ця
сума складає - 675 доларів США.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України
невиконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою.

У відповідності до ст 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Згідно ст. 551 ЦК України редметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно п.7 договору позики сторони
домовилися про те, що позичальник
повинен сплатити на користь
позикодавця неустойку у вигляді штрафу
в розмірі 3% за кожен день прострочення
від простроченої поверненням суми
боргу. За прострочення повернення суми
боргу - 16750 доларів США протягом 502 днів
з 21 січня 2013 року по 27 травня 2014 року
сума складає 246482идоларів США.

Вимоги позивача суд вважає
обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню Загальна сума стягнення
складає у доларах США - 1599 +675 + 246482 =248756
доларів США.

За курсом нацбанку на час ухвалення
рішення сума боргу складає 248756 доларів
СШАЧ1295,2882 =3222107 грн.11 коп.

Саме така сума підлягає стягненню
з відповідача.

Колегія скасовує рішення суду першої
інстанції і ухвалює нове рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 09 липня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позовні
вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
3222107 грн.11 коп.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -