Номер провадження: 22-ц/785/7424/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Заїкіна А.П.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою, усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 31 березня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 Уточнивши
свої позовні вимоги в процесі розгляду
справи, позивач просив суд усунути йому
перешкоди в користуванні 278/1000 частин
квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання
таким, що втратив право користування
житлом, зобов'язати не чинити перешкод
в користуванні квартирою, виселити
відповідача і вселити його, позивача. В
обґрунтування позову позивач та його
представник посилались на те, що
позивач згідно Витягу про державну
реєстрацію за № 35450260 від 11.09.2012 року, є
власником спірних 278/1000 частин
квартири, а відповідач ОСОБА_3
незаконно проживає у вищевказаній
частині квартири та відмовляється
виселитись з неї створює перешкоди
позивачу.

У судове засідання сторони не
з'явились, представник позивача в
письмовій заяві просив розглядати
справу без його участі.

Відповідач за повідомленням пошти від
отримання поштової кореспонденції
відмовився.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 31 березня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.,
перешкоди в користуванні 278/1000
частинами квартири під АДРЕСА_1 у м.
Одесі, шляхом визнання ОСОБА_3, 1954 р. н.
таким, що втратив право користування
квартирою під АДРЕСА_1, яка складається
з 2-х житлових кімнат в тому числі: 1-а
кімната 22,6кв.м., 2-а кімната 15,2 кв. м.,
кухня окрема площею 5,4 кв. м. коридорів
окремих 3,7 і 8,3 кв. м., загальних 7,0 і 5,0 кв.
м., балкону 0,8 кв. м., туалету загальний 1,8
кв. м., передпокій загальний 13,6 житловою
площею 37,8 кв. м., загальною площею
квартири 223, 6 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_3, 1954 р. н., не чинити
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., перешкоди у
користуванні квартирою під АДРЕСА_1 м.
Одесі, що належить йому на праві
власності. Виселено ОСОБА_3, 1954 р. н., з
квартири під АДРЕСА_1 м. Одесі, яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н..

Вселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., в
квартиру під АДРЕСА_1 у м. Одесі, а саме
на житлову площу, що складається з 2-х
житлових кімнат в тому числі: 1-а
кімната 22,6 кв. м., 2-а кімната 15,2 кв. м.,
кухня окрема площею 5,4 кв. м. коридорів
окремих 3,7 і 8,3 кв. м., загальних 7,0 і 5,0 кв.
м., балкону 0,8 кв. м., туалету загальний 1,8
кв. м., передпокій загальний 13,6 кв. м.,
житловою площею 37,8 яка належить ОСОБА_2
на праві власності.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 23.06.2014р. у задоволенні заяви
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду від 31 березня 2014 року
скасувати, і ухвалити нове рішення про
відмову у позові, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечував
представник позивача.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові, з наступних
підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є законним власником
спірних 278/1000 частин квартири, тоді як
відповідач незаконно займає спірне
житло, перешкоджає власнику проживати
в ньому, відмовляється виселитись.

Однак з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам
цивільно-процесуального закону не
відповідає.

Згідно ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
у тому числі шляхом припинення дії, яка
порушує право; власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майно.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення і щодо яких виник
спір.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, згідно витягу про державну
реєстрацію за № 35450260 від 11.09.2012 року, є в
власником 278/1000 частини квартири під
АДРЕСА_1 у м. Одесі.(а.с.5-6) Згідно
довідки-виписки із будинкової книги
від 17.09.2012 року відповідач ОСОБА_3 був
зареєстрованим у спірних 278/1000 частини
квартири (а.с.10), однак після набуття
ОСОБА_2 права власності на житло,
відповідач був знятий з реєстрації.
Так, за довідкою-випискою із будинкової
книги від 14.02.2014 року особовий рахунок
у спірному житлі відкрито на ім'я
ОСОБА_2 та в квартирі ніхто не проживає
і не зареєстрований.(а.с.11) При
відкритті провадження у справі судом
також було витребувано із відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області відомості
щодо місця реєстрації відповідача, і за
отриманими відомостями ОСОБА_3 знятий з
реєстрації по спірному житлу на
підставі втрати права користування
02.02.2013р.. (а.с.17) Будь-яких доказів про те,
що відповідач мешкає в 278/1000 частин
квартири під АДРЕСА_1 у м. Одесі, не
впускає відповідача, створює йому
перешкоди в проживанні у справі немає.
За наданим представником відповідача
(при розгляді заяви про перегляд
заочного рішення) актом опису й арешту
майна, складеним 16 травня 2014 року
державним виконавцем при виконанні
цього рішення, виселення із спірної
частини житла здійснювалось у
присутності іншої особи, а саме ОСОБА_4.
(а.с.46-49) Серед перерахованого в описі
майна жодних документів на ім'я ОСОБА_3
виявлено не було. За зауваженням
ОСОБА_4, вчиненого в кінці акту опису,
перераховане в акті опису майно не є
майном відповідача, воно належить
ОСОБА_5 та йому ОСОБА_4 особисто, і саме
вони мешкають у спірній частині
квартири.(а.с.49) Ані підпису боржника
ОСОБА_3, ані відмітки про його відмову
від підпису згаданий акт не містить.

Зважаючи на встановлене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач не довів належності
відповідача у цій справі. Доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо
неналежності відповідача у цій справі
слід визнати слушними, оскільки
доказів того, що саме відповідач ОСОБА_3
мешкає в спірній частині квартири, і що
саме він будь-яким чином порушує право
власності позивача матеріали справи не
містять. Відтак, свої висновки суд
зробив виключно із припущення, що
забороняється правилами ст. 60 ч. 4 ЦПК
України.

У зв'язку з наведеним інші доводи
апеляційної скарги правового значення
не мають.

Той факт, що невідома особа за місцем
знаходження спірного житла
відмовлялась від отримання поштової
кореспонденції із суду, що звертаючись
до суду з заявами і скаргами відповідач
вказує адресу спірної квартири (
оскільки за паспортом його колишнє
місце реєстрації збереглося),
висновків колегії суддів не
спростовує, а тому заперечення
представника позивача з цього приводу
до уваги не беруться.

За таких обставин, в межах доводів
апеляційної скарги та заперечень
представника позивача, апеляційну
скаргу слід задовольнити, рішення суду
першої інстанції належить скасувати, і
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну каргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 31 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Є.С. Сєвєрова

А.П. Заїкін