Справа № 136/1244/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" липня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ст. державний
виконавець відділу ДВС Липовецького
РУЮ Ковалівська Т.В. про звільнення від
сплати заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
обґрунтовуючи підставність своїх
позовних вимог наступним чином.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 21.08.2006 р. із
нього, ОСОБА_1, стягнуто на користь
відповідача, ОСОБА_2, аліменти на
утримання дочки - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 по
158 грн. 10 коп., сина ОСОБА_6 по 123 грн., а
разом в сумі 281.10 грн., щомісячно,
починаючи стягнення з 31.07.2006 року і до
повноліття дітей.

З серпня 2006 року по даний час з нього,
ОСОБА_1, в рахунок сплати аліментів,
регулярно, без будь-яких затримок
утримуються кошти з його пенсії по
інвалідності в розмірі 281 грн. 10 ком.
щомісячно, оскільки він є інвалідом ІІ
групи внаслідок захворювання.

15 квітня 2014 року Липовецький районний
суд Вінницької області розглянувши
заяву ОСОБА_2, про виправлення описки в
рішенні Липовецький районний суд
Вінницької області від 21.08.2006 року по
справі №2-525/06р., ухвалив виправити
описку, допущену в рішенні суду
Липовецький районний суд Вінницької
області від 21.08.2006 року по справі
№2-525/06р., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів. Резолютивну
частину рішення суду було викладено в
новій редакції: «Стягнути аліменти з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання
дочки - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% від
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, щомісячно на кожну
дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006
року і до досягнення дітьми повноліття.
Раніше виписаний виконавчий лист
відізвати як втративший чинність».

26.05.2014 року старший державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Липовецького
районного управління юстиції
Ковалінська Т.В. провела розрахунок
його, ОСОБА_1, заборгованості по сплаті
аліментів станом на 01.06.2014 року, згідно
якого його борг перед відповідачем по
сплаті аліментів з 31.07.2006 року по 01.06.2014
року склав в розмірі 21 870 грн. 72 коп.

Ураховуючи те, що заборгованість по
сплаті аліментів була визначена без
урахування обставин, які мають істотне
значення, зокрема: з серпня 2007 року по
жовтень 2013 року дочка ОСОБА_5 проживала
разом з батьком (платником аліментів)
та перебувала повністю на його
утриманні; позивач хворіє на тяжку
хворобу (саркома IV стадії, що
призводить до тяжких наслідків
(відмова внутрішніх органів)) і
потребує значних коштів для лікування.
А також виникла вказана заборгованість
по аліментах не з його, ОСОБА_1, вини як
боржника, тому позивач просив суд
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, яка
утворилась за період з 01.08.2006 року по
01.06.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_10 позовні
вимоги підтримали з підстав, що
викладені у позовній заяві просили суд
позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_11 позовні вимоги не визнали. Свою
правову позицію з вирішення даного
питання вони висловили у письмовому
запереченні, яке додали до матеріалів
цивільної справи, аргументувавши його
наступним чином.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.
119 ЦПК України, оскільки позивачем у
позовній заяві не викладено обставин,
якими він обґрунтовує свої позовні
вимоги та не зазначено докази, які їх
підтверджують, а саме, що позивач не
може працювати у зв'язку із тяжкою
хворобою.

Так, на переконання відповідача,
твердження позивача про те що він не
може працювати у зв'язку із тяжкою
хворобою є значно перебільшеним так, як
із копії доданої до позовної заяви
індивідуальної програми реабілітації
інваліда заповненої « 05» червня 2014 року
за № 921 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває
на II групі інвалідності з « 03» лютого 2009
року та потребує відновної терапії п.1.13
згідно Наказу МОН № 57 від 07.02.2008 р.
протягом року та медичного
спостереження протягом року. Разом з
тим, в цій же індивідуальній програмі
реабілітації інваліда щодо трудової
реабілітації зазначено, що позивач не
потребує пристосування та створення
робочого місця з урахуванням безпеки
та особливостей потреб інваліда, також
зазначено, що позивачу протипоказано
помірне (значне) фізичне, динамічне і
статичне навантаження. Також позивачем
не надано ніяких доказів про те, що він
проходив лікування з часу перебування
на інвалідності.

Крім того, з отриманих відомостей в
мережі Інтернет з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, вид діяльності: код
КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт, відомості про припинення
діяльності фізичної особи-підприємця в
ЄДР відсутні. Таким чином на
переконання відповідача позивач не
зазначив всіх відомостей та обставин,
які матимуть значення для правильного
вирішення справи, а також приховав свої
доходи від підприємницької діяльності.
Також, на думку відповідача, позивачем
не надано доказів про неможливість
працевлаштування чи про неможливість
здійснення підприємницької
діяльності.

Відповідно до змісту позовної заяви,
позивач наголошує на тому, що з серпня
2007 року по жовтень 2013 року дочка
позивача, ОСОБА_5, проживала разом з ним,
платником аліментів, та перебувала на
його утриманні. Однак, відповідач
переконана, що дане твердження
позивача взагалі не заслуговує на
увагу так, як не надано абсолютно
ніяких доказів проживання дочки разом
з батьком, а тим більше доказів про
утримання дитини, натомість долучені
чеки про оплату комунальних послуг.
Навпаки, позивач як батько міг би
поцікавитись чи вистачає його
аліментів та доходів дружини для
утримання та нормального розвитку його
дітей, а також чи вистачає коштів його
дружини на оплату тих же комунальних
послуг якими також користуються його
діти. Крім того, місце проживання дочки,
ОСОБА_5, не може бути підтверджене
копією табеля навчальних досягнень та
медичною карткою так, як і позивач, і
відповідач по справі проживають в
одному населеному пункті.

Разом з цим, діти постійно потребують
нормального харчування, одягу, усе це
потребує значних коштів, однак
відповідач сама не здатна в повній мірі
цього забезпечити, а відповідач
ухиляється від утримання дитини, його
виховання, не піклується про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний розвиток.

Крім наведеного, позивач не надав
доказів того, що заборгованість за
аліментами виникла у зв'язку з його
тяжкою хворобою або іншою обставиною,
що має істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, відповідач
просила суд в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_2 про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами - відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - старший
державний виконавець відділу ДВС
Липовецького РУЮ у Вінницькій області
Ковалінська Т.В. в судове засідання не
з'явилась, надавши суду заяву, в якій
зазначила про розгляд справи у її
відсутності, при вирішенні спору
поклалась на розсуд суду.

За правилами ч.2 ст.158 ЦПК України, особи,
які беруть участь наділені правами
заявляти клопотання про розгляд справи
у їх відсутності.

В порядку ст.180 ЦПК України судом було
допитано наступних свідків.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що
проживає по сусідству із позивачем, а
тому бачила, що спільна дитина сторін
ОСОБА_5 проживала значний час біля
батька ОСОБА_1, на її думку до 2010 року,
оскільки останні три роки вона була
відсутня за місцем свого постійного
проживання, так як їздила до дочки
погостювати. ОСОБА_5 дружила з її
онучкою, яка трішки за віком менша за
неї, вони постійно гралися. Бачила, що
ОСОБА_1 возив доньку до школи та забирав
її, а ще сина своєї другої дружини, з
якою жив на той час. Також вказала на те,
що ОСОБА_1 купував дитині одяг, оскільки
їй відомо про поїздки батька до
Хмельницького.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що з 2012
року по 2013 роки дитина сторін ОСОБА_5
проживала з батьком у АДРЕСА_2. Тоді до
школи у Турбів її возив батько. Пізніше
вони жили в АДРЕСА_1, і з школи дитину
також забирав батько.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона є
матір'ю позивача, а тому їй достовірно
відомо, що її онучка ОСОБА_5 проживала з
батьком десь 6,5 - 7 років, а пішла жити до
матері рік тому у 2013 році. Батько
піклувався про дитину, повністю її
утримував, купував усі необхідні речі,
продукти харчування, шкільні
приналежності, забрав у них із дому
комп'ютер для дітей. Був період, коли і
син ОСОБА_6 жив також біля батька,
батько піклувався і про нього,
утримував його по мірі можливостей.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона є
сусідкою позивача, її вікна виходять на
подвір'я ОСОБА_15, а коли ОСОБА_1 мав за
дружину ОСОБА_21, то вони товаришували
та ходили один до одного в гості, а тому
їй добре відомо, що дитина ОСОБА_5 з 2007
року жила біля батька, в школу вона
ходила від них. З травня 2008 року
приходила часто до батька, проте
стверджувати, що вона там проживала,
ОСОБА_17 не стала. Останній раз дитину
ОСОБА_5, вона, ОСОБА_17, бачила у 2013 році у
батька.

Суд, вислухавши пояснення сторін
даного спору, вивчивши та дослідивши
матеріали цивільної справи, повно
з'ясувавши обставини справи,
перевіривши їх доказами в їх
сукупності та давши їм оцінку, дійшов
до висновку про таке.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 21 серпня 2006 року
було присуджено з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 158 гривень 10 коп.
та сина ОСОБА_6 по 123 гривні, а разом по 281
гривні 10 коп. щомісячно, починаючи
стягнення з 31 липня 2006 року і до
повноліття дітей.

Вказане рішення суду набуло законної
сили 01.09.2006 року та було звернуто до
виконання шляхом видачі виконавчого
листа, який був переданий стягувачем на
виконання до відділу ДВС Липовецького
РУЮ у Вінницькій області.

Як убачається із Довідки до акта огляду
медико - соціальною експертною
комісією серія 10 ААВ виданої 05.06.2014
року, ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ
групи загального захворювання,
інвалідність встановлена до 01.07.2015
року.

Відповідно до Виписок з медичної карти
амбулаторного, стаціонарного хворого
ОСОБА_1 за 2011 -2014 року, ОСОБА_1 перебуває
під наглядом лікаря онколога. А додані
до матеріалів справи медичні документи
вказують на онкологічне захворювання
ОСОБА_1 (саркома ІV стадії).

Згідно Довідки - атестату виданої
управлінням Пенсійного фонду України в
Липовецькому районі 05.06.2014 року за №
11-31-480, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває в
управлінні на обліку та отримує пенсію
по І групі "А" інвалідності з 03.02.2009 року
по 28.02.2011 року, а по ІІ групі
інвалідності з 01.03.2011 року по 30.06.2015
року.

Відповідно до довідки виданої цим же
управлінням Пенсійного фонду України в
Липовецькому районі 05.06.2014 року за
№11-31-479, з пенсійних виплат ОСОБА_1 в
період з лютого 2009 року по червень
включно 2014 року проводяться
відрахування аліментів.

15.04.2014 року ухвалою Липовецького
районного суду Вінницької області було
виправлено описку в рішенні
Липовецького районного суду від 21.08.2006
року у цивільній справі №2-525/06 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та викладено резолютивну
частину рішення суду в наступній
редакції: «Стягнути аліменти з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2, на утримання дочки -
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% від
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, щомісячно на кожну
дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006
року і до досягнення дітьми повноліття.
Раніше виписаний виконавчий лист
відізвати як втративший чинність».

Ухвала суду від 15.04.2014 року набрала
законної сили 22.04.2014 року.

На виконання вищевказаної ухвали суду,
державним виконавцем Ковалінською Т.В.
станом на 01.06.2014 року було проведено
перерахунок аліментів з урахуванням
нового розміру встановленого судом (30%
від прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, щомісячно на кожну
дитину), які стягувались із ОСОБА_1 та
визначено заборгованість по сплаті
аліментів, яка утворилась за період з
01.08.2006 року по 01.06.2014 року у розмірі 21 870,72
гривні.

Позивач, не погодившись із нарахованою
державним виконавцем заборгованістю,
просив суд звільнити його від сплати
такої заборгованості.

Судом встановлено, що правовідносини,
які виникли між сторонами є сімейними,
а відтак регулюються відповідними
положеннями Сімейного кодексу України.

Статтею 197 ч. 2 СК України, передбачено,
що за позовом платника аліментів суд
може повністю або частково звільнити
його від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Заборгованість це сума фінансових
зобов'язань, грошових боргів, що
підлягає погашенню, поверненню в
певний термін. У даному випадку
необхідно виходити із презумпції вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти на утримання дитини та
прострочила виконання зобов'язання,
яка і повинна доказувати протилежне.

У свою чергу, у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. за N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
зазначено, що на платника аліментів не
можна покладати юридичну
відповідальність (стягнення
неустойки), якщо заборгованість по
аліментах утворилася з незалежних від
нього причин (п. 22).

Аналізуючи здобуті у справі докази
судом встановлено, що заборгованість
позивача перед відповідачем по сплаті
аліментів на утримання їх двох
спільних дітей виникла в результаті
проведеного розрахунку державним
виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ
Ковалінською Т.В. станом на 01.06.2014 року
після звернення до виконання ухвали
Липовецького районного суду
Вінницької області від 15.04.2014 року, яка
набула законної сили 22.04.2014 року. До
дати проведення перерахунку державним
виконавцем заборгованості по
аліментах у ОСОБА_1 перед відповідачем
не було, на що вказує довідка видана
ВДВС Липовецького РУЮ від 07.07.2014 року
№5695/02-26, а також вказана обставина не
оспорювалась сторонами спору.

Відповідно до вказаної ухвали суду від
15.04.2014 року, судом було виправлено
описку в рішенні Липовецького
районного суду від 21.08.2006 року у
цивільній справі №2-525/06 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та резолютивну частину
рішення суду про стягнення із ОСОБА_1
аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання двох їх спільних дітей у
твердій грошовій сумі по 281,10 гривень
щомісячно, фактично змінено та
стягнуто аліменти з позивача в розмірі
30% від прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, щомісячно на кожну
дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006
року і до досягнення дітьми повноліття.
Раніше виписаний виконавчий лист
відізвано як такий, що втратив
чинність».

У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі", судам
надано наступні роз'яснення, що
вирішуючи питання про виправлення
описок чи арифметичних помилок,
допущених у судовому рішенні (рішенні
або ухвалі), суд не має права змінювати
зміст судового рішення, він лише усуває
такі неточності, які впливають на
можливість реалізації судового
рішення чи його правосудності. Проте
якщо неправильне визначення стягнутої
суми було наслідком, наприклад,
застосування закону, який не підлягав
застосуванню, то підстав для
виправлення арифметичних помилок
немає.

Судом з'ясовано, що ухвалою суду від
15.04.2014 року при виправленні
арифметичних помилок фактично змінено
розмір присуджених до стягнення
аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
на утримання їх дітей із визначенням
мінімального розміру аліментів
встановлених законодавцем на дитину.
Визначений судом розмір аліментів (30%)
не є сталим, оскільки змінювався
законодавцем. Відтак наведене зумовило
утворення заборгованості позивача за
судовим рішенням від 21.08.2006 року, однак
така ухвала суду набула законної сили,
а відтак підлягала до обов'язкового
виконання.

Крім наведеного, зібрані у справі
докази вказують на те, що з лютого 2009
року по 28.02.2011 року позивач мав
інвалідність І групи "А", з 01.03.2011 року по
30.06.2015 року йому встановлена ІІ група
інвалідності, у зв'язку із онкологічним
захворюванням, проходив Індивідуальну
програму реабілітації інваліда, йому
протипоказане помірне (значне) фізичне,
динамічне і статичне навантаження.

Наведені обставини свідчать, що
позивач має тяжку хворобу, будучи
інвалідом ІІ групи є непрацездатною
особою.

Крім того, із показів свідків ОСОБА_18,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17 було
встановлено, що спільна дочка сторін
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з серпня
2007 року по жовтень 2013 року проживала
разом із батьком ОСОБА_1.

Із наданих відповідачем доказів
з'ясовано, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
05.06.2009 року по 23.01.2010 року проживала з
батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Вказані обставини з'ясовані судом
відповідно до довідок виданих
виконавчим комітетом Турбівської
селищної ради від 04.07.2014 року №1383, 1384, 1385
та Актами обстеження матеріально -
побутових умов життя ОСОБА_2 від 04.07.2014
року складених комісією у складі
вуличного депутата Семенюк О.В., ОСОБА_20
та інших членів.

Встановлені судом розбіжності щодо
періоду проживання дитини біля батька
не є досить суттєвими та не
спростовують факту проживання дитини з
разом батьком та перебування її у
період проживання з батьком на його
повному утриманні, у той час коли також
з ОСОБА_1 проводилось стягнення
аліментів на цю ж дитину.

Також, не заслуговують на увагу доводи
відповідача стосовно можливості
відповідача працевлаштуватись та його
реєстрація в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємці, оскільки предметом
даного спору є заборгованість по
аліментах, яка нарахована державним
виконавцем позивача перед
відповідачем, а не вирішення питання
про зміну розміру аліментів у сторону
збільшення.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України, визначено
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про задоволення позову,
оскільки судом встановлено, що
заборгованість позивача по аліментах
утворилась не з його вини, а
встановлені у даній справі обставини
мають істотне значення та є підставою
для повного звільнення позивача від
сплати нарахованої державним
виконавцем заборгованості по
аліментах за період з серпня 2006 року,
тобто з 01.08.2006 року по день проведеного
розрахунку - 01.06.2014 року.

На підставі викладеного ст. 197
Сімейного кодексу України, постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. за N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами - задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
від сплати заборгованості по аліментах
на користь ОСОБА_2 на утримання дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка утворилась за період з
01.08.2006 року по 01.06.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко