Справа № 458/278/14
Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/4567/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Турківського
районного суду Львівської області від
12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
виконавчий комітет Нижньовисоцької
сільської ради Турківського району
Львівської області про стягнення
аліментів на утримання батька, -

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням Турківського
районного суду Львівської області від
12 травня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Нижнє Висоцьке
Турківського району Львівської
області, в користь ОСОБА_2 аліменти в
твердій грошовій сумі - по 200 грн.
щомісячно, починаючи із 03.03.2014 року до
змін у матеріальному, соціальному
становищі або стану здоров'я.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те,
що на момент відкриття провадження у
справі, подані позивачем докази на
підтвердження позовних вимог, зокрема
довідка МСЕК від 24.12.3012 року та
посвідчення інваліда ІІ групи,
втратили чинність, а тому відсутні
будь-які інші письмові докази, які б
підтверджували незадовільний стан
позивача та його потребу в
матеріальній допомозі, а також про
лікування позивача та понесення ним з
цього приводу витрат.

Вказує, що призначена пенсія позивачу,
забезпечує ОСОБА_2 прожитковий мінімум.
Вважає, що його матеріальний стан
значно гірший, ніж в позивача, оскільки
не має постійного заробітку і на його
утриманні є неповнолітня дитина.

Просить рішення Турківського
районного суду Львівської області від
12 травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, на підтримання
апеляційної скарги, пояснення позивача
ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 172 СК України
дитина, повнолітні дочка, син
зобов'язані піклуватися про батьків,
проявляти про них турботу та надавати
їм допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

Статтею 205 СК України передбачено, що
суд визначає розмір аліментів на
батьків у твердій грошовій сумі і (або)
у частці від заробітку (доходу) з
урахуванням матеріального та
сімейного стану сторін. При визначенні
розміру аліментів та додаткових витрат
суд бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Одночасно право батьків на утримання
від повнолітніх дочки, сина, відповідно
до ст. 202 СК України та п.21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за №3
від 15.05.2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного Кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», не є абсолютним та залежить
від двох умов - непрацездатності
батьків та їх потреби у матеріальній
допомозі.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач є сином позивача, який є
інвалідом 2 групи по зору і у зв'язку з
цим є непрацездатним. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровані в одному будинку в с.
Штуківець Турківського району
Львівської області.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач потребує
матеріальної допомоги, незважаючи на
отриману ним пенсію у розмірі 894 грн.

В силу ст. 205 СК України суд визначає
розмір аліментів на батьків у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін. При визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд
бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
прожитковий мінімум" прожитковий
мінімум - не вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування (далі - набір
продуктів харчування), а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Як видно із визначення, встановленого
законом, прожитковий мінімум не
включає в себе вартість лікування,
проведення ремонтів, пересування
зв'язку із перебуванням на
стаціонарному лікуванні. А тому
посилання позивача на те, що він
потребує допомоги із боку сина, суд
визнає вагомими і такими, що
заслуговують на увагу.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції правильно визначив
розмір аліментів, врахувавши при цьому
стан здоров'я та матеріальне становище
позивача, наявність інших дітей,
матеріальне становище відповідача,
який є молодою, здоровою, працездатною
людиною, яка не сплачує аліменти,
періодично працює, не мас інвалідності.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те. що у власності позивача
є два будинки та автомобіль, оскільки
їх існування не створює для позивача
додаткових джерел доходів, окрім
пенсії, яка дорівнює прожитковому
мінімуму на непрацездатну особу, інших
джерел доходів він не має і не може мати
у зв'язку із інвалідністю другої групи.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Турківського районного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.