Справа № 219/1231/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2014 р.Артемівський
міськрайонний суд Донецької області у
судді
за участю: позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача :
Артемівської міської ради -Купліченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Артемівської міської ради та ОСОБА_4
про визнання рішення комісії по
питанням захисту прав дитини при
виконкомі Артемівської міської ради
«про визначення місця проживання
дитини за місцем проживання батька
від 03.09.2013р. неправомірним та
визначення місця проживання дитини за
місцем проживання матері»
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Артемівської міської ради
та ОСОБА_4 про визнання рішення комісії
по питанням захисту прав дитини при
виконкомі Артемівської міської ради
про визначення місця проживання
дитини за місцем проживання батька
від 03.09.2013р. неправомірним та
визначення місця проживання їхньої
дочки - малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4
за місцем проживання матері.В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказала, що з відповідачем ОСОБА_4 вона
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
30.03.2001 року. 20.05.2004 р. рішенням
Київського районного суду м. Донецька,
яке набуло законної сили 20.02.2004 року,
шлюб укладений з відповідачем був
розірваний. Від шлюбу вони з
відповідачем мають дочку - ОСОБА_5,яка
після розірвання шлюбу проживала у
сім'ї позивачки . Позивач вказує, що за
час її проживання разом із дочкою на
протязі 9 років відповідач декілька
разів приїжджав до дочки і вона не
перешкоджала його спілкуванню з
дитиною. 23 липня 2013 року відповідач
забрав дочку до себе в м.Донецьк для
відпочинку на морі. Але через декілька
днів зателефонував та повідомив, що
вона віднині не побачить дочки ,бо
дочка залишиться мешкати з ним у м.
Донецьку і він подав заяву до органу
опіки та піклування з питання
визначення місця проживання дитини..
Рішення комісії по питанням захисту
прав дитини при виконкомі
Артемівської міської ради від 03.09.2013р.
за №9 місцем мешкання дитини - дочки
ОСОБА_6 було визначено місце мешкання
батька у АДРЕСА_1. Позивач вважає
вказане рішення незаконним, таким що
протиричить інтересам дитини,оскільки
яких-небудь об'єктивних підстав для
зміни місця проживання дитини не
було,вона добросовісно виконувала свої
батьківські обов'язки по вихованню
дочки,створила усі необхідні умови
для її життя та виховання, має
нормальний образ життя, що
підтверджується відомостями з ОШ-5 м.
Артемівська за місцем навчання дитини,
актом обстеження житлово-побутових
умов від 09.08.2013 р. ,характеристикою
голови квартального комітету. На
засіданні комісії був врахований
висновок спеціаліста -психолога ,який
вона вважає непрофесійним, абсурдним
та не об'єктивним,оскільки дочка 12
років мешкала з матір 'ю ,участь батька
в вихованні дитини була епізодичною. В
зв'язку з вказаним, позивачка просила
суд: визнати рішення комісії по
питанням захисту прав дитини при
виконкомі Артемівської міської ради
від 03.09. 2013 року за № 9 неправомірним та
визначити місце проживання
малолітньої дитини - дочки ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання
позивачки ОСОБА_1 за адресою :
АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі, суду пояснила, що відповідач
забрав дитину і на теперішній час вона
позбавлена можливості спілкуватися з
дочкою. На дитину здійснюється
негативний вплив. При прийнятті
рішення орган опіки та піклування не
дав їй можливості вирішити питання та
захистити свої права. Малолітня дочка
зареєстрована за місцем проживання
матері та є співвласницею будинку у
АДРЕСА_2,де вона і проживала та мала усі
необхідні умови для мешкання та
розвитку. В теперішній час у м. Донецьку
панує ДНР , ведуться періодичні
обстріли міста. М. Артемівськ
знаходиться з початку липня під
контролем України,військові дії тут не
ведуться, обстрілів не має, тож за
вказаних обставин було б доцільним в
інтересах дитини - її дочки ОСОБА_6
мешкати разом з матір'ю , але ОСОБА_4
чинить у цьому перепони. Більш того ,
дитина їй повідомила, що вони на разі не
живуть у м. Донецьку, батько вивіз її у
м. Південно-Українськ
Дніпропетровської області, де дитина
не має належних умов для проживання та
навчання. Батько дочки створив для неї
складні умови для проживання та
навчання, що позначається також на
психічному стані здоров'я дитини, яка
наразі не має постійного місця
проживання та необхідних умов для
розвитку. Такі дії відповідача вона
вважає доказом того, що батько ОСОБА_4
разом з співмешканкою обмежує волю
дочки , привчає її до волоцюжницього
життя, примушуючи її жити в
екстремальних умовах в незнайомому
місті, прикривається дитиною як
біженкою для отримання певних пільг
для себе за новим місцем проживання.
Відповідач перешкоджає її спілкуванню
з дочкою та забороняє дочці
спілкуватися з нею,тому вона
спілкується з дочкою лише по телефону.
Вона також вважає сумнівною копію
наданого суду пенсійного посвідчення
на ім'я ОСОБА_4 ,оскільки за віком він не
може бути пенсіонером,а інші відомості
відсутні. Просила заявлені нею вимоги
задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача Артемівської міської ради
позовні вимоги не визнала, суду
пояснила, що до них звертався батько з
питанням про перелік документів, які
необхідно надати для вирішення питання
щодо визначення місця мешкання дитини.
Для надання висновку на комісію,
службою була проведена повна
перевірка: були вивчені матеріально -
побутові умови, зібрані характеризуючи
матеріали. Обом сторонам була надана
можливість надати і пояснення, і
документи. Рекомендації психолога
приймалися до уваги при прийнятті
рішення. Вважає,що підстав для
скасування рішення не має, бо це
рішення має рекомендувальний характер.
Просила відмовити у задоволенні
позову.

Відповідач ОСОБА_4та його представник
неодноразово викликалися до суду разом
із донькою, якій вже виповнилося більше
десяти років з метою врахування думки
дитини. Але відповідач і його
представник до суду не з ' явилися
жодного разу.

У письмових запереченнях викладених у
заяві про перегляд заочного рішення
(а.с.79-82) відповідач ОСОБА_4 вказав, що
дочка ОСОБА_6 до 01.08.2013 р. мешкала з
матір'ю ,а потім приїхала до нього на
вихідні і відмовилася повертатися до
матері,пояснюючи страхом та боязкістю
після телефонних погроз з боку матері.
За весь цей час він сумлінно виконував
свої батьківські обов'язки
,підтримував матеріально з 2003р.,з часу
розлучення ,відсилав банківські
перекази,останні роки передавав кошти
власно у руки ,крім того на ньому лежали
обов'язки (забезпечення
одягом,побутовими предметами,шкільні
витрати і навіть продукти ) кожного
року возив доньку на відпочинок,дбав
про її духовний та фізичний розвиток.
Йому суд повідомляв про необхідність
явки до суду разом з ОСОБА_5, але він не
з'явився до суду ,бо пересування з
Донецька до Артемівська дуже
погрозливе для життя. Так було -23.04.2014
р.,05.05.2014 р.,30.05.2014 р.. Ситуація у м.
Артемівську ,на його думку, була і є
погрозливою для життя. Відповідач
вважає, що «наші сім'ї християнські і
ми є вільними людьми ,а тому не повинні
платити свободою своїх дітей за нашу
любов до них». Він також вказує, що
доказом прагнення дитини жити з ним ,є
те, що під час обстеження умов
проживання батька представниками
служби у справах дітей Київської
районної у м.Донецьку ради, зі слів
дитини встановлено ,що вона бажає
проживати разом з татом (а.с.18),у
висновку трьох спеціалістів
психологів (а.с.14) чітко вказано, що
ОСОБА_5 саме в батька бачить свою
родину,до того ж вона вважає своєю
родиною також співмешканку батька
ОСОБА_7. Наведеної позиції ОСОБА_5
дотримується і на цей день. Він привчає
дитину бути дорослою , навчає її
терпимості та рівності , не вживає
ненормативну лексику ,бо чув, що мати
таку лексику вживає і після цього дочка
плаче. Позивачка допускає на адресу
дитини ОСОБА_5 образи та ультиматуми
,що,як вважає відповідач , є винятковою
підставою для розлучення з матір'ю
задля найкращих інтересів дитини,бо
матір жорстоко поводиться з дитиною.
Між матір'ю та дитиною не має етичного
контакту,а батько піклується про
ОСОБА_5 ,її стан здоров'я ,що
підтверджують копії процедурних
листів. Орган опіки фактично попередив
своїм рішенням психологічне насилля в
сім'ї . Він заявляє ,що не чинить
перешкод матері у спілкуванні з
дочкою,а навпаки були спроби їх
примирити. Позивачка за весь час
проживання дочки з ним жодного разу не
привітала дочку . Він думає,що
позивачка хоче забрати дочку, щоб
отримувати від нього аліменти,бо він
раніше давав їй значні суми .Будинок, у
якому живе дитина,дійсно був
подарований ним старшій дочці
ОСОБА_8,але та позитивно ставиться до
проживання в ньому ОСОБА_5. Його
співмешканка має гарні стосунки з
ОСОБА_5, дружить з нею,а з чоловіком мами
у неї погані стосунки. Просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Після відміни заочного рішення по
даній справі відповідач неодноразово
повідомлявся про день час та місце
слухання справи, але на порушення вимог
закону щодо обов'язку добросовісно
користуватися своїми процесуальними
правами та добросовісно виконувати
процесуальні обов'язки відповідач ,в
останній раз повідомлений СМС-
повідомленням ,яке він отримав (а.с.109
зворот) до суду із дочкою не з'явився,
відомостей про причини неявки суду не
повідомив , ,не надав суду можливості
перевірити його доводи та вияснити
думку малолітньої дочки. Суд приходить
до висновку ,що відповідачем без
поважних причин по справі створена
тяганина і він недобросовісно
користується своїми правами та не
виконує покладений законом на нього
обов'язок з'явитися до суду разом з
дочкою,про який йому відомо, щоб
зробити неможливим розгляд справи. За
таких обставин суд,враховуючи, що такою
тяганиною порушуються права дитини
ухвалив слухати справу заочно на
підставі наявних доказів, оскільки
відповідач не побажав надати суду інші
докази та підтвердити належним чином
подані і створив тяганину по справі.

Суд, заслухавши пояснення з'явившихся
сторін та їхніх представників
,дослідивши матеріали справи
встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням
Київського районного суду м. Донецька
від 20.05.2004 року розірвано шлюб між
позивачкою та відповідачем,який був
укладений 30.01.2001 року (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про народження
ОСОБА_5 вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та
її батьком є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ,яка 07.08.2010
року уклала шлюб з ОСОБА_10 та їй було
присвоєно його прізвище (а.с.5,
зворот,а.с. 6).

Згідно сімейного законодавства при
спільному проживанні батьків
здійснення батьківських прав складає
невід'ємну частину життя сім'ї. Коли
батьки проживають окремо, вони
самостійно визначають, з ким з них
повинна проживати дитина. Головне тут
не те, де дитина юридично
зареєстрована, а те, з ким фактично вона
проживає. Факт окремого проживання
батьків неминуче веде до фактичного
обмеження батьківських прав того з
батьків, хто живе окремо від дитини. При
розв'язанні цього спору суду належить
визначити, кому з батьків надати
перевагу, хто стане безпосереднім
вихователем дитини. При цьому інший з
батьків не втрачає своїх прав та
обов'язків. Він стає носієм права на
спілкування з дитиною та права брати
участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК).

Судом встановлено, та не оспорюється
сторонами по справі, що після
розірвання шлюбу неповнолітня ОСОБА_5
мешкала разом із матір'ю до 25.07.2013 року.
В подальшому дитина стала мешкати
разом із батьком.

Згідно ст.. 161 Сімейного Кодексу України
- якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом.

З тексту оглянутої судом заяви ОСОБА_4
на ім'я начальника служби по справам
дітей Артемівської міської ради,
вбачається, що він просить визначити
місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_5 разом з ним за адресою : АДРЕСА_1.

Судом встановлено, та підтверджено
належними доказами, що при прийнятті
рішення за вказаними заявами органом
опіки та піклування було проведено
перевірку та зібрано певний
матеріал,який був також оглянутий у
судовому засіданні :

За місцем проживання позивачка ОСОБА_1
характеризується добре (а.с.11).

Згідно характеристик малолітньої
ОСОБА_5 вона характеризується за час
проживання з матірю добре, мати та
вітчим приділяють велику увагу
вихованню дочки.,батько ОСОБА_4 за час
навчання дитини школу не
відвідував.(а.с.19,20).

Як видно із довідки ОСОБА_4 мешкає за
адресою : АДРЕСА_1, склад сім 'ї- дружина
ОСОБА_11. (а.с.17).

Відповідно до Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї
відповідача від 15.08.2013 року за адресою:
АДРЕСА_1, будинок двоповерховий та
належить на праві власності ОСОБА_8. У
будинку 4 кімнати. В будинку проживає
відповідач ОСОБА_4 та його дружина
ОСОБА_11 та без реєстрації проживає
малолітня ОСОБА_5 . Зареєстрована, але
не проживає ОСОБА_81985 р.н.- сестра.
ОСОБА_5 проживає на другому поверсі . У
кімнаті є двоспальне ліжко ,шафа,
комп'ютерний стіл,ноутбук,комп'ютерне
крісло,книжкова шафа ,крісло, туалетний
столик, тумба під телевізор, телевізор.
Обстежений будинок має задовільний
санітарно-технічний стан, та у ньому
створені належні умови для проживання
та виховання дитини. (а.с.18).

Як вбачається з Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї
позивачки від 09.08.2013 року за адресою :
АДРЕСА_2 , сім'я в складі чотирьох
чоловік проживає в одноповерховому
будинку, який складається з двох жилих
кімнат, кухні,ванни та туалету.
Власниками житла є позивачка та
малолітня ОСОБА_5 по 1/2 частині
будинку. Санітарно-гігієнічний стан
житла задовільний . Для дитини є окрема
кімната, в якій вона проживає разом з
молодшим братом. В кімнаті є спальне
ліжко окреме, стіл з комп'ютером , шафа
для одягу. Висновки комісії щодо умов
проживання дитини відсутні ,є
посилання на те ,що слід внести питання
про встановлення місця проживання
дитини ОСОБА_5 на розгляд комісії.
Такий висновок є таким що не
відповідає вимогам закону, оскільки
фактично не зроблено висновку про те
якими є ці умови, належними чи
неналежними задовільними чи
незадовільними ,добрими чи поганими
для проживання та розвитку дитини ,а
тому не зрозуміло чому комісія дійшла
висновку про необхідність
встановлювати місце проживання дитини
на комісії (а.с.22).

Довідки про доходи позивачки та
відповідача під час розгляду питання
про визначення місця проживання
малолітньої дочки комісією по питанням
захисту прав дитини при виконкомі
Артемівської міської ради не
витребувались та не брались до уваги.

У подальшому відповідач надав суду
ніким не завірену копію пенсійного
свідоцтва (а.с.88) ,яка за тих обставин, що
оспорюється позивачкою та не
підтверджена суду у встановленому
законом порядку не може бути
допустимим доказом по справі .
Відомостей про розмір пенсії чи інших
доходів відповідач суду не надав. Отже
доводи позивачки про те, що відповідач
не має доходів та не може належним
чином утримувати дитину ,не
спростовані відповідачем ОСОБА_4.

Заяви від дружини відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_11,яка мешкає з ним за вказаною
ним адресою та власниці будинку
проживання по АДРЕСА_1 , - повнолітньої
ОСОБА_8 щодо згоди на сумісне
проживання з ними у вказаному будинку
малолітньої ОСОБА_5 відсутні та під час
розгляду питання про визначення місця
проживання малолітньої дитини дане
питання не обстежувалось.

Суд зазначає, що навіть після перегляду
заочного рішення ,відповідач ОСОБА_4 не
надав суду у встановленому законом
порядку доказів наявності такої
згоди,лише послався ,що така згода
нібито існує.

В матеріалах комісії також відсутні
дані щодо висновків психіатра та
нарколога по відношенню до сторін , як
позивачки так і відповідача, з яким в
теперішній час мешкає неповнолітня
дитина.

При вирішенні спору суд виходить з
принципу рівності прав і обов'язків
обох батьків (ст. 141 СК), надаючи
перевагу тому з них, хто може
забезпечити найбільш сприятливі умови
виховання дитини.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

До матеріалів справи додані копії
Протоколу № 9 засідання комісії з
питань захисту прав дитини
Артемівської райдержадміністрації від
03.09.2013 року (а.с.12-13).

Згідно витягу з цього протоколу
комісією по питанням захисту прав
дитини при виконкомі Артемівської
міської ради визначено місце
проживання малолітньої ОСОБА_5 за
місцем проживання батька дитини ОСОБА_4
(а.с. 8).

Порядок провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної з
захистом прав дитини затверджений
Постановою КМУ від 24.09.2008 р. N866. Зокрема
відповідно до п. 72. для розв'язання
спору, що виник між батьками, щодо
визначення місця проживання дитини,
один з батьків подає службі у справах
дітей за місцем проживання дитини
заяву, копію паспорта, довідку з місця
реєстрації (проживання), копію
свідоцтва про укладення або розірвання
шлюбу (у разі наявності), копію
свідоцтва про народження дитини,
довідку з місця навчання, виховання
дитини, довідку про сплату аліментів (у
разі наявності). Під час розв'язання
спорів між батьками щодо визначення
місця проживання дитини служба у
справах дітей має захищати інтереси
дитини з урахуванням рівних прав та
обов'язків матері та батька щодо
дитини. Працівник служби у справах
дітей проводить бесіду з батьками та
відвідує їх за місцем проживання, про
що складає акт обстеження
житлово-побутових умов. Під час
вирішення питання щодо визначення
місця проживання дитини береться до
уваги ставлення батьків до виконання
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
стан здоров'я дитини та інші обставини,
що мають істотне значення. Місце
проживання дитини не може бути
визначене з тим із батьків, який не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або вживає
наркотичні засоби, своєю поведінкою
може зашкодити здоров'ю та розвитку
дитини. Після обстеження
житлово-побутових умов, проведення
бесіди з батьками та дитиною служба у
справах дітей складає висновок про
визначення місця проживання дитини і
подає його органу опіки та піклування
для прийняття відповідного рішення.

Суд вважає, що оскаржуване рішення було
постановлено з урахуванням рішення
комісії з питань захисту прав дитини,
складеного за результатами документів
наданих батьками, але при прийнятті
рішення не в повній мірі були вивчені
доводи позивачки щодо ставлення
батьків до виконання батьківських
обов'язків, не були з'ясовані обставини,
що призвели до виникнення спору між
батьками щодо місця проживання дитини,
не достатньо вивчені умови життя
батьків . При цьому не були витребувані
довідки від психіатра та нарколога
щодо батьків, не були витребувані заяви
від власниці будинку та дружини
відповідача щодо їх згоди на постійне
чи тимчасове мешкання у будинку за
місцем проживання батька, який йому не
належить. Комісією всупереч вимог ст.161
СК України не було враховано , що
відповідач не має самостійного
доходу,що підтверджує відсутність
будь-яких відомостей про такий дохід .
Не витребувані такі відомості щодо
доходу і у позивачки.

Суд змушений погодитися з доводами
позивачки про те, що сам протокол № 9
від 03.09.2013 року містить недостовірні
дані про те, що голосували «за»
прийняття рішення 17 членів комісії, в
той час як у ньому вказано,що були
присутні лише 15 осіб.(а.с.12-13).

За таких обставин прийняте рішення
комісії не може бути визнаним
правомірним, оскільки ґрунтується на
неповно вивчених та недостовірних
даних.

Що стосується доводів відповідача
ОСОБА_4 щодо того що позивачка нібито
жорстоко поводиться з дитиною та
вживає ненормативну лексику,а також
інших обставин, які написані
відповідачем нібито зі слів
малолітньої дитини, то відповідач
позбавив суд можливості перевірити ці
доводи у судовому засіданні,
заслухавши дитину, а значить такі
твердження з посиланням на думку
дитини є недоведеними. Враховуючи
викладене, з урахуванням досліджених в
судовому засіданні обставин справи суд
доходить висновку, що позовні вимоги
слід задовольнити.

При цьому суд також враховує ,що згідно
ст.. 160 Сімейного Кодексу України - місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

З досягненням віку 10 років у дитини
з'являється право не тільки бути
вислуханою і почутою, але й право брати
активну участь у вирішенні своєї долі,
зокрема, у визначенні місця проживання.
Якщо воля дитини не буде врахована,
дитина має можливість сама звернутись
за захистом своїх прав до органів опіки
та піклування.

Судом встановлено ,що під час розгляду
питання щодо визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_5 комісія,
незважаючи на відсутність згоди між
батьками не заслухала та не врахувала
думку малолітньої ОСОБА_5 щодо
визначення її місця проживання,
порушивши таким чином її права.

Разом з тим на пропозицію суду
забезпечити явку малолітньої дитини
ОСОБА_5 до суду відповідач не
відреагував жодним чином. За таких
обставин суд не має можливості
врахувати її думку і при прийнятті
рішення судом.

Декларація прав дитини від 20 листопада
1959 р. містить принцип 6, за яким дитина
може бути розлучена з матір'ю лише у
винятковій ситуації.

Тому суд приходить до висновку , що
проживання дитини, яка є малолітньою,
разом з своєю матір'ю не зашкодить
нормальному розвиткові дитини та буде
відповідати розумності проживання
дитини з своєю матір'ю.

Сам по собі факт проживання дитини на
даний період часу з відповідачем по
справі не є достатньою підставою для
визначення в судовому порядку місця
проживання дитини з батьком, бо
виключних обставин для закріплення
такого проживання дитини з батьком та
розлучення з своєю матір'ю на даний час
не існує.

Доводи позивача про те, що у м.
Артемівську нібито існує загрозливе
становище викликане АТО ,не відповідає
дійсності, оскільки з початку липня
м.Артемівськ звільнили від ДНР і в
ньому налагоджене мирне життя ,усі
установи та школи працюють у
звичайному режимі. Напроти , у м.
Донецьку ,де знаходиться оселя ,у якій
мешкав відповідач з дочкою , вже
тривалий час панує ДНР та відсутні
нормальні умови для проживання та
навчання, а також розвитку дитини. За
таких обставин, які в певній мірі є
винятковими та які також враховує суд
приймаючи дане рішення, в інтересах
дитини є доцільним задовольнити
позовні вимоги позивачки, визначивши
місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем
проживання матері у м. Артемівську
Донецької області.

Судові витрати по справі слід
розподілити у відповідності з вимогами
ст.88 ЦПК України.

Керуючись Декларацією прав дитини від
20 листопада 1959 р. ,ст.ст. 3, 9 Конвенції
про права дитини, ст. 15 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.ст.3,4,5,11,60,88,
212, 214, 215, 367 ЦПК України ,ст.ст. 19, 141, 153, 157,
159, 160, 161, 162, 163, 180-184, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до
Артемівської міської ради та ОСОБА_4
визнання рішення комісії по питанням
захисту прав дитини при виконкомі
Артемівської міської ради «про
визначення місця проживання дитини за
місцем проживання батька від 03.09.2013р.
неправомірним та визначення місця
проживання дитини за місцем
проживання матері» - задовольнити
повністю.

Визнати рішення комісії по питанням
захисту прав дитини при виконкомі
Артемівської міської ради «про
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем
проживання батька від 03.09.2013р. за №9 -
неправомірним.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання
матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області в 10-денний строк з
дня його проголошення ,а собами, які
були відсутні під час його
проголошення в той же строк з дня
отримання його копії.

Головуючий суддя
О.П.Харченко