Справа № 2/331/1495/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
місто
Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в
складі :

головуючого судді -
Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі -
Постарнак М.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача -
Лопухова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», треті особи: приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Жовтневий
відділ державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, про визнання виконавчого
напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року
таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання
виконавчого напису № 235, вчиненого 04
лютого 2010 року таким, що не підлягає
виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 24 квітня 2014 року
ним з Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя отримано позовну заяву АТ
«Дельта Банк» про зняття з
реєстраційного обліку та виселення,
відповідно до якої йому стало відомо
про те, що на примусовому виконанні у
Жовтневому ВДВС ЗМУЮ перебуває
виконавчий напис № 235, вчинений 04
лютого 2010 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про звернення стягнення
на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на
праві власності ОСОБА_3, для
задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у
розмірі 825933,07 грн. Про порушення свого
права, а саме існування оскаржуваного
виконавчого напису він дізнався саме 24
квітня 2014 року.

04 лютого 2010 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий
напис № 235 про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_2 для задоволення вимог
ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 825933,07 грн.,
що належить йому на праві власності.
Він же є позичальником за кредитним
договором № 0 від 05 серпня 2008 року
та іпотекодавцем на підставі договору
іпотеки, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі № 3852.

Вважає виконавчий напис таким, що
вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_4 з
порушенням норм діючого законодавства
України, з наступних підстав.

Так, під час вчинення виконавчого
напису приватним нотаріусом ОСОБА_4
були порушені вимоги ст.ст. 87, 88 Закону
України «Про нотаріат» щодо
безспірності заборгованості та п. 284
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5,
оскільки банківською установою не були
надані документи щодо безспірності
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

На підставі викладеного, просить
визнати таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис № 235 від
04.02.2010 р., вчинений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, згідно якого для
задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у
розмірі 825933,07 грн. було звернуто
стягнення на квартиру АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності ОСОБА_3

В процесі розгляду справи, не змінюючи
предмету позову, позивач уточнив коло
осіб-учасників процесу залучивши до
розгляду у справі в якості третьої
особи приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_1 в
суді позовні вимоги свого довірителя
підтримав та просив суд їх
задовольнити в повному обсязі,
додатково зазначивши, що про отримання
копії позовної заяви ПАТ «Дельта Банк»
про зняття з реєстраційного обліку та
виселення саме 24 квітня 2014 року, з якої
ОСОБА_3 дізнався про існування
виконавчого напису, йому відомо саме зі
слів його довірителя ОСОБА_3

Представник відповідача Лопухов В.А. в
суді проти позовних вимог заперечував,
посилаючись на те, що строк звернення з
позовом до суду, передбачений ст. 257 ЦК
України, сплинув у лютому 2013 року, а
ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом у
липні 2014 року. Крім того, вважає, що
строк позовної давності сплинув і у
зв'язку з тим, що посилання ОСОБА_3 на те,
що лише у квітні 2014 року стало відомо
про існування виконавчого напису № 235,
вчиненого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, оскільки у листопаді 2010
року ОСОБА_3 звертався з аналогічним
позовом до Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя, який ухвалою Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 01
березня 2011 року був залишений без
розгляду. На підставі викладеного,
просив суд застосувати строк позовної
давності та у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 у судове засідання не
з'явився, хоча про день та час судового
розгляду був повідомлений належним
чином. Причини неявки суду не
повідомив. Заяв або клопотань, які б
перешкоджали розгляду справи від нього
не надходило.

Вивчивши матеріали справи, взявши до
уваги пояснення представників
позивача та відповідача, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Належною формою кредитного договору на
підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
і виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Матеріалами справи встановлено, що 05
серпня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було
укладено Кредитний договір № 0
(надалі - Кредитний договір), відповідно
до умов якого, Банк надав позичальнику
кредит в сумі 90000 доларів США строком до
04 серпня 2036 року.

05 серпня 2014 року між банківською
установою та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 3852, за яким ОСОБА_3
передано у заставу банківській
установі квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 4-7)

04 лютого 2010 року банк звернувся до
приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
із заявою вчинити виконавчий напис на
Іпотечному договорі реєстровий №
0/3 від 05 серпня 2008 року, який
укладено між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ОСОБА_3, в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3, що
виникла у зв'язку із невиконанням
договірних зобов'язань за кредитним
договором № 0 від 05 серпня 2008 року.

04 лютого 2010 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий
напис № 235 про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві
власності ОСОБА_3, який є позичальником
та іпотекодавцем за кредитним
договором № 0 від 05 серпня 2008 року
на підставі договору іпотеки,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі № 3852. За рахунок коштів,
отриманих від реалізації зазначеної
квартири, на яку звертається стягнення,
нотаріусом запропоновано задовольнити
вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за період з 01
лютого 2009 року по 27 січня 2010 року в
розмірі 824233,07 грн., з яких:
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування кредитом -
812489,60 грн.; пеня - 11743,47 грн., а також
витрати пов'язані із вчиненням
виконавчого напису - 1700,00 грн.. (а.с. 14)

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: з копії позовної заяви ОСОБА_3 до
ПАТ «УкрСиббанк», третя особа:
підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області, про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, адресованої
Жовтневому районному суду м. Запоріжжя
та підписаною ОСОБА_3 11 листопада 2010
року, ОСОБА_3 на момент звернення із
вказаним позовом до суду було
достовірно відомо існування спірного
виконавчого напису. (а.с. 56-57)

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 01 березня 2011 року позовна
заява ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк»,
третя особа: підрозділ примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
залишена без розгляду. (а.с. 58)

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та
АТ «Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, внаслідок якого у АТ «Дельта
Банк» виникло право вимоги за
кредитним договором № 0 від 05
серпня 2008 року, укладеним між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3. (а.с. 8-11)

17 травня 2013 року Жовтневим відділом
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції на підставі вказаного
виконавчого напису нотаріуса від 04
лютого 2010 року реєстровий № 235,
внаслідок заміни стягувача було
відкрито виконавче провадження ВП №
37942818 щодо звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 15)

Як вбачається з вхідного штампу
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
(вх.. № 17520 від 10.07.2014р.) з позовом ОСОБА_3
звернувся до Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя 10 липня 2014 року. (а.с. 1)

АТ «Дельта Банк» в особі представника
Лопухова В.А., реалізуючи свої права,
передбачені ст. 27 ЦПК України, подало
заперечення проти позову з посиланням
на застосування судом позовної
давності. (а.с. 51)

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем при зверненні до суду з
позовом про визнання виконавчого
напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року
таким, що не підлягає виконанню
пропущено строк позовної давності.

Аналізуючи перелічені норми
матеріального та процесуального права,
суд приходить до висновку, що зібрані у
справі докази вказують на відсутність
підстав задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», треті
особи: приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Жовтневий ВДВС ЗМУЮ, про визнання
виконавчого напису № 235, вчиненого 04
лютого 2010 року таким, що не підлягає
виконанню.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3
цієї ж статті Закону, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування та питання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому слід зазначити, що
доказування не може ґрунтуватися лише
на припущеннях.

Посилання позивача на те, що про
існування виконавчого напису № 235,
вчиненого 04 лютого 2010 року, йому стало
відомо лише 24 квітня 2014 року є
безпідставними та неспроможними,
оскільки, як встановлено судом, у
листопаді 2010 року ОСОБА_3 вже
реалізував своє право на звернення до
суду з позовом про визнання
зазначеного виконавчого напису таким,
що не підлягає задоволенню, який
ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 01 березня 2011 року був
залишений без розгляду.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання позивача на те, що при
вчиненні оспорюваного виконавчого
напису нотаріусом ОСОБА_4 не були
належним чином перевірені документи,
надані банківською установою, оскільки
зазначений факт без вивчення
нотаріальної справи з приводу вчинення
виконавчого напису встановити не
можливо, а стороною позивача на
підтвердження вказаного факту не
зазначено та не надано суду належного
та допустимого доказу. Крім того,
представник позивача з відповідними
клопотаннями до суду не звертався.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212,
214-215 ЦПК України, ст. 256 ЦК України,
Законом України «Про іпотеку», Законом
України «Про нотаріат», положеннями
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», треті особи:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Жовтневий відділ державної виконавчої
служби Запорізького міського
управління юстиції, про визнання
виконавчого напису № 235, вчиненого 04
лютого 2010 року таким, що не підлягає
виконанню, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Н.Г.Скользнєва

27.11.2014