Провадження №22-ц/784/3089/14
Головуюча першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем
України

2014 р., грудня місяця, 01 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової
Т.В.

при секретарі: Богуславській
О.М.

з участю:

відповідача - ОСОБА_3

представників:

позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Миколаєві
цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_6 на рішення
Центрального районного суду Миколаєва
від 18.09.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_6 до Редакції газети
Миколаївської обласної ради «Рідне
Прибужжя» ( далі - газета «Рідне
Прибужжя») та ОСОБА_3 про захист честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

09.09.2013 р. ОСОБА_6 звернувся з
позовом до газети «Рідне Прибужжя» та
ОСОБА_3 про захист честі, гідності,
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди,

Позивач зазначав, що газета
«Рідне Прибужжя» в статті ІНФОРМАЦІЯ_1»
від ІНФОРМАЦІЯ_2. поширила про нього
недостовірну інформацію, яка ганьбить
його честь, гідність, ділову репутацію
та завдала йому моральної шкоди.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив про визнання інформації
викладеної у статті такою, що порочить
його честь гідність та ділову
репутацію; спростування недостовірної
інформації на сторінках тієї ж газети
шляхом публікації тексту судового
рішення; заборонити редакції газети
розміщувати на сторінках газети
негативну та недостовірну інформації
про нього особисто та членів його сім'ї;
відшкодувати йому завдану моральну
шкоду солідарно за рахунок редакції і
за рахунок автора статті ОСОБА_3 у
розмірі 50.000 грн.

Рішенням Центрального районного
суду Миколаєва від18.09.2014 р.
постановлено про відмову у задоволенні
вимог ОСОБА_6

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та судочинства.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах,
визначених ст.. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Кожна фізична особа має право на
захист у судовому порядку своєї честі,
гідності та ділової репутації.

Зазначені права, згідно зі
статтею 3 Конституції України,
визнаються найвищою соціальною
цінністю.

Захист цих прав від
неправомірного посягання шляхом
поширення неправдивої, недостовірної
інформації, гарантовано статтями 297,
299, 275, 277, 280 ЦК України.

Зокрема, статтею 277 ЦК України
запроваджені обмеження вираження
свободи слова, які полягають в
наявності у особи права вимагати
спростування недостовірних та таких,
що принижують честь та гідність,
відомостей.

Такими ж гарантіями захисту
наділено і право людини вільно
поширювати інформацію про іншу особу,
за виключенням випадків обмеження
цього права, визначених статтею п. 2 ч. 1
ст. 302 ЦК України та п. 2 ст. 10 Конвенції
про захист прав і основних свобод
людини ( далі - Конвенція)

Зазначена норма Конвенції
зокрема встановлює, що обмеження
свободи слова є легітимними, коли це
покликано необхідністю захисту
репутації або прав інших осіб.

В той же час, відповідно до
тлумачень зазначеної норми Конвенції
Європейським судом, межі припустимої
критики особи, яка добровільно
презентує себе як публічну, мають бути
більш широкими, аніж приватної особи,
оскільки публічна особа неминуче та
свідомо виставляє себе, свої вчинки і
слова на прискіпливий розгляд як
журналіста так і широкої громадськості
(рішення Євросуду у справі «Лінгенс
проти Австрії» 1986 р.)

При цьому, Євросуд зазначив, що
вимоги плюралізму у демократичному
суспільстві обумовлюють здійснення
свободи слова не лише у формах і за
змістом, які не є нейтральними,
необразливими, а і в таких, які
викликають почуття образи, обурення
або занепокоєння.

В справі «Де Хес і Гійзельс проти
Бельгії» (1997 р.) Евросуд, крім того,
зауважив, що ст. 10 Конвенції захищає не
тільки висловлені повідомлення та
думки, а й форму їх вираження.

До того ж, свобода журналіста
включає право на можливу дозу
перебільшення і навіть провокації.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачі на протязі 2013-214 р. р.
здійснили публікацію декількох статей,
присвячених висвітленню конфлікту,
який виник між численною групою членів
садівничого товариства «Солнечная
поляна» на чолі з його головою ОСОБА_8
та депутатом обласної ради ОСОБА_6, який
разом з дружиною користується у
товаристві двома земельними ділянками
разом з побудованими на них садовим
будинком та оздоровчими спорудами.

Здійснюючи оспорену публікацію,
яка на червень 2013 р. вже набрала
характеру суспільної дискусії, автор з
метою привернення більшої уваги
суспільства для законного вирішення
конфлікту, використав такі вирази, які
викликали у позивача почуття образи та
приниження.

З доданих до справи статті
ІНФОРМАЦІЯ_1» від ІНФОРМАЦІЯ_2.,
письмового звернення групи садоводів
товариства Солнечная поляна» до
редакції газети «Рідне прибужжя»,
фототаблиці із зображенням вулиць та
об'єктів загального користування
товариства ( а.с.7-9, 11-16, 22, 93) заперечень
відповідача щодо змісту публікацій та
інших матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 та група інших дачників
товариства з вул. Абрикосової дійсно,
звели металеві ворота, якими
відгородили її від іншої частини
товариства, вважаючи свої дії
правомірними та такими, що запобігають
розкраданню їх майна на дачних
ділянках.

Інша група дачників на чолі з
головою товариства ОСОБА_8 вважає такі
дії ОСОБА_6 та інших садоводів
неправомірними і такими, що створюють
перешкоди для проходу як до річки та і
до поруч розташованого лісу.

Підчас демонтажу воріт відбулася
сутичка з участю садоводів з вул..
Абрикосової, які заважили виконанню
припису відповідного органу влади.

Наполягаючи саме на такій версії
спірних правовідносин, група на чолі з
головою товариства звернулася до
органів влади для усунення порушення
закону та до редакції з метою
висвітлення конфлікту та захисту своїх
прав.

Саме за таких обставин конфлікт
набрав значного розголосу у місті
Миколаєві.

Встановлене дає підстави вважати,
що в публікаціях поширена інформація,
яка підлягає захисту, оскільки
стосується не приватної поведінки
позивача, а має значний суспільний
інтерес.

Адже суспільство має знати не
тільки про перебіг такого значного
конфлікту, а й про те, яким чином органи
влади, до яких звернулися дачники,
виконують свої повноваження для його
вирішення.

Застосування в публікації таких
виразів, як «високопоставленій дачник;
«нувориш»; «хамское поведение»;
«группа поддержики, которую дачники,
очевидно по внешнему виду определили
«бандюганами»; «что за «кулисами»
«помощник депутата» пробовал каким-то
образом «порешать вопрос»; «дело грубо
сфальсифицировано»; зарвавшийся от
своїй безнаказанности мажор», дійсно є
такими, що можуть обурювати особу, якої
вони стосуються та певною мірою є
перебільшенням.

Але в той же час, вони поширені в
цензурній і не лайливій формі; не
являються звинуваченнями у вчиненні
кримінального злочину; за своїм
змістом вони є оціночними, а тому не
підлягають спростуванню.

Застосування таких виразів у
демократичному суспільстві
виправдане необхідністю захисту
суспільного інтересу, є допустимим
проявом гарантованої свободи
журналіста.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини справи, дав
належну оцінку наданим доказам і
прийшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову, правильно виходячи
з того, що обмеження свободи слова є
легітимними лише тоді, коли це
покликано необхідністю захисту
репутації фізичної особи від
розголошення негативної інформації,
яка стосується виключно її особистого
життя, в той час, як мова у оспорюваній
публікації йде виключно про поведінку
депутата підчас перебігу конфлікту у
публічні сфері.

Доводи апеляційної скарг про те,
що стаття містить посилання на
недостовірні факти, які мають бути
спростовані, не заслуговують на увагу,
оскільки із змісту публікації
вбачається, що оспорювані
висловлювання є узагальненою та
критичною оцінкою журналістом
поведінки ОСОБА_6, як депутата у
перебігу суспільного конфлікту і не
відносяться до переліку інформації,
яка стосується виключно його
особистого життя, право на захист, якої
від неправомірного посягання має кожна
особа.

При цьому, вимоги національного
законодавства і міжнародного права з
питань свободи вираження поглядів
полягають у тому, що обмеження свободи
слова буде обґрунтованим лише у тому
випадку, коли воно відповідатиме
закону, матиме легітимну мету та буде
необхідним у демократичному
суспільстві.

Встановлене не дає підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від
18.09.2014 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України.

Головуючий: О.І.
Галущенко

Судді:

Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова