АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий
суддя / По-батькові >.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю представників позивача
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника
відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 , третя особа
на стороні позивача ОСОБА_1, про
визнання недійсним договору дарування
частки квартири, визнання недійсним
договору купівлі-продаж квартири та
скасування запису про право власності
в Державному реєстрі, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4, інтереси якої за
довіреністю представляє ОСОБА_1, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 03 вересня 2014 року,-

встановила:

В січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом зняття з
реєстрації та примусового виселення.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору дарування частки
квартири, визнання недійсним договору
купівлі-продаж квартири та скасування
запису про право власності в
Державному реєстрі.

Посилалася на те, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 10.01.1995 року ОСОБА_5, ОСОБА_1 та їй,
ОСОБА_4 була безоплатно передана в
спільну сумісну власність квартира
АДРЕСА_1.

В 2013 році їй стало відомо, що 06.09.2011
року її мати ОСОБА_5, скориставшись її
довіреністю, виданою на ім'я ОСОБА_6,
оформила договір дарування її частки
квартири на своє ім'я.

____________________________________________________________________

22ц-1479 / 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Волошин
С.О.

Категорія 21
доповідач Савчук М.В.

08.01.2014 року ОСОБА_5 продала спірну
квартиру ОСОБА_6 за 10850 гривень, яка, в
свою чергу, пред'явила позов до неї і
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом зняття з реєстрації та
примусового виселення.

Вказує, що її волевиявлення не
відповідало внутрішній волі і не
було спрямоване на передачу ОСОБА_5
частки квартири безоплатно. Вважає, що
у

відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК
України, договір дарування 1/3 частки
квартири від 06.09.2011 року є недійсним,
оскільки вчинений без додержання вимог
ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України.

Вважає, що укладення договору
дарування стало можливим ще й тому, що
ОСОБА_5 домовилася із своєю подругою
ОСОБА_6 на фактичне незаконне
позбавлення її права власності.
Відповідачка ОСОБА_6 не може вважатися
добросовісним набувачем квартири,
оскільки не оглядала її, знала, що
квартира перебуває у спорі між її
батьками, ціна квартири не відповідає
її фактичній вартості.

Просила визнати недійсним
договір дарування 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 від 06.09.2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі № 2679 та
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від
08.01.2014 року, посвідченого приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі № 94;
скасувати запис про право власності №
4183020 в Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно на спірну квартиру за
ОСОБА_6

Ухвалою суду від 03 вересня 2014
року первинний позов залишено без
розгляду.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 03
вересня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 , третя особа
на стороні позивача ОСОБА_1, про
визнання недійсним договору дарування
частки квартири, визнання недійсним
договору купівлі-продаж квартири та
скасування запису про право власності
в Державному реєстрі, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
інтереси якої за довіреністю
представляє ОСОБА_1, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову у
повному обсязі.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам і матеріалам
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених випадків,
статтею 61 цього Кодексу. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

По справі встановлено, що
розпорядженням № 12862 від 01.01.1995 року
Управління власності Чернівецької
міської ради народних депутатів
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45,18
кв.м. передано у спільну сумісну
власність ОСОБА_5 та членам її сім`ї
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та видано свідоцтво про
право власності на житло.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 14
вересня 2010 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4
до ОСОБА_1 задоволено, яким припинено
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 та визнано за кожним
із співвласників по 1/3 ідеальній
частці.

08.10.2010 року, знаходячись у м. Афіни
Грецької республіки, ОСОБА_4 оформила
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_6
подарувати її матері - ОСОБА_5 належну
їй на праві приватної власності 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 з терміном дії
довіреності до 08.10.2012 року.

06.09.2011 року ОСОБА_4 (дарувальниця),
від імені якої за довіреністю діяла
ОСОБА_6, та ОСОБА_5 (обдарована) уклади
договір дарування 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується копіями
договору дарування та витягу про
державну реєстрацію.

26.12.2013 року рішенням апеляційного
суду Чернівецької області скасовано
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 04 жовтня 2013 року
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3
частку у спільній частковій власності
у квартирі АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_5
на його користь 90 980 грн., що знаходяться
на рахунку ТУ ДСА України в
Чернівецькій області. Визнано за
ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку
спірної квартири. Вирішено питання
щодо судових витрат.

08.01.2014 року між ОСОБА_5 (продавцем)
з однієї сторони та ОСОБА_6 (покупцем) з
другої сторони укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 10
850 грн., що підтверджується копіями
договору дарування та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, частинами першою, третьою,
п'ятою статті 203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
оспорювані договори дарування та
купівлі-продажу вчинені у формі,
встановленій договором, за змістом не
суперечать вимогам закону,
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало внутрішній волі.
Позивачем не доведено належними
доказами обставини, на які посилався як
на підставу своїх вимог.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, оскільки при
розгляді справи суд першої інстанції
вірно встановив всі обставини по
справі, дослідив представлені
сторонами докази, дав їм належну
оцінку, застосував відповідні норми
матеріального права.

Необґрунтованими є посилання апелянта
на те, що в неї не було внутрішньої волі
на дарування своєї частки квартири без
отримання грошової компенсації,
оскільки матеріалами справи
стверджується, що апелянтом було
видано довіреність на ім'я ОСОБА_6, де
останню було уповноважено подарувати
ОСОБА_5 належну їй на праві приватної
власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1,
укласти та підписати договір дарування
1/3 частки зазначеної квартири.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно ч. 1 ст. 238 ЦК України представник
може бути уповноважений на вчинення
лише тих правочинів, право на вчинення
яких має особа, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Отже, апелянтом було добровільно
видано довіреність на дарування своєї
частки квартири матері. Зазначена
довіреність нею не оспорена та не
скасована. Тому договір дарування
частки квартири, укладений ОСОБА_6 від
імені ОСОБА_4, відповідає вимогам
статті 203 ЦК України, підстав для
визнання його недійсним не вбачається.

Безпідставними також є доводи апелянта
про наявність зловмисної домовленості
ОСОБА_6 із ОСОБА_5 під час укладення
договору купівлі-продажу квартири, щоб
позбавити її та батька ОСОБА_1 житла,
оскільки такі доводи не підтверджені
належними доказами.

Встановлено, що під час укладення
договору дарування представник діяла
виключно у спосіб та в межах,
визначених позивачем в довіреності, а
тому посилання на ст. 232 ЦК України
також є необґрунтованим.

Довіреність було видано позивачкою на
вчинення конкретної дії щодо
визначеної особи - дарування частки
квартири матері ОСОБА_5, що й було
зроблено відповідачкою ОСОБА_6, тому
безпідставними є посилання апелянта
на ст. 717 ЦК України, а відсутність
наміру подарувати власну частку майна
у спірній квартирі не підтверджена
доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦК
України.

Дослідженими судом доказами
підтверджено, що на момент
посвідчення договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_5 була належним
власником спірної квартири. В
результаті укладення договорів
дарування та купівлі-продажу настали
реальні правові наслідки.

23.04.2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 26.12.2013 року
скасовано, залишено в силі рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 04 жовтня 2013 року.

Таким чином ОСОБА_1 поновлено в його
правах на 1/3 частку у спільній
власності вказаної квартири, який не є
позивачем по даній справі і не
звертався з позовом до суду про захист
свого права власності.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
з'ясував обставини справи, на які
сторони посилалися як на підставу для
своїх вимог і заперечень, правильно
застосував закон, що регулює спірні
правовідносини, та дійшов правильного
висновку про відмову у позові. Таким
чином, рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Доводи апелянта про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, на думку апеляційного суду, не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, на правильність
висновків суду не впливають та їх не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,
інтереси якої за довіреністю
представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 03 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: