АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3878/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №635/2133/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
18 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Циркунівської
сільської ради Харківського району,
ОСОБА_4, Реєстраційної служби
Харківського району Харківської
області про визнання угоди дійсною,
визнання права власності на земельну
ділянку та недобудований житловий
будинок, про визнання рішення
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії та визнання державного акту на
землю недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

05 березня 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, який
неодноразово уточнював та в останній
редакції просить визнати дійсним
укладений між ним та ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,15 га, що розташована на
території Циркунівської сільської
ради Харківського району Харківської
області та розташованого на ній
недобудованого житлового будинку, що
розташовані в АДРЕСА_2, визнати за ним
право власності на вказане нерухоме
майно, зобов'язати реєстраційну службу
Харківського районного управління
юстиції провести державну реєстрацію
права власності на спірне майно,
визнати недійсним рішення
Циркунівської сільської ради від 22
березня 2005 року про надання ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки в
АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний
акт про право власності на вказану
земельну ділянку виданий відповідачу
ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог,
ОСОБА_2 зазначає, що між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 25 квітня 2008 року укладено
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки за вказаною адресою,
а також розташованого на ній
недобудованого будинку готовністю
46%,договір нотаріально посвідчений та
зареєстрований в Державному реєстрі
правочинів, тобто відповідач ОСОБА_3
набула право власності на зазначене
майно. 02 лютого 2011 року між
відповідачем ОСОБА_3 та позивачем у
простій письмовій формі укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки з розташованим на ній
недобудованим будинком, відповідно до
якого позивач передав ОСОБА_3 грошові
кошти в розмірі 24000 гривень за придбане
майно, а остання зобов'язалася
нотаріально посвідчити укладений
договір купівлі-продажу. Відповідач
ОСОБА_3видала нотаріально посвідчену
довіреність на ім'я ОСОБА_6 з метою
реєстрації останньою права власності
ОСОБА_3 на спірне майно та
нотаріального посвідчення договору.
Але до 25 червня 2011 року право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку та
недобудований будинок зареєстровано
не було, а тому нотаріальне посвідчення
договору купівлі-продажу цього майна
неможливе. 25 червня 2011 року між ОСОБА_3
та позивачем було укладено та
нотаріально посвідчено попередній
договір, відповідно до якого ОСОБА_3
зобов'язалася до 25 червня 2014 року
продати, а позивач купити земельну
ділянку з розташованим на ній
недобудованим будинком. Проте, на запит
довіреної особи ОСОБА_3 - ОСОБА_6 Центром
Державного земельного кадасту
повідомлено, що обліковується
прийнятий обмінний файл щодо
оформлення права власності на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_2, на ім'я
ОСОБА_4, тому нотаріальне посвідчення
договору купівлі-продажу неможливо.
Крім того, під час судового розгляду
справи позивачем було з'ясовано, що на
ім'я ОСОБА_4 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку за
вказаною адресою. Відповідно довідки
Циркунівської сільської ради вул.
Данилевського та АДРЕСА_2, це одна й та ж
вулиця, тому ОСОБА_2 вважає, що рішення
сільської ради було винесено незаконно
та підлягає скасуванню. Також позивач
вважає, що оскільки між ним та
відповідачем ОСОБА_3 виконані всі
істотні умови договору купівлі-продажу
спірної земельної ділянки з
розташованим на ній недобудованим
будинком, договір може бути визнаний
дійсним, а позивач таким, що набув право
власності на спірне нерухоме майно.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача
Циркунівскої сільської ради
Гавриленко О.В. у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на укладання між ним та
відповідачем ОСОБА_3 договору
купівлі-продажуземельної ділянки та
недобудованого будинку, який складено
у простій письмовій формі, проте копія
договору до позовної заяви не додатна,
крім того, недотримання нотаріальної
форми посвідчення та відсутність
державної реєстрації такого договору
тягне за собою його нікчемність. Також,
представник відповідача зазначив, що
ОСОБА_3 не зареєструвала за собою право
власності на спірне майно, у зв'язку з
чим не мала прав власника на відчуження
цього майна. Щодо позовних вимог про
визнання незаконним рішення
Циркунівської сільської ради про
надання в приватну власність ОСОБА_4
земельної ділянки та визнання
недійсним державного акту на землю
представник відповідача зазначив, що
позивачем не додано до позовної заяви
доказів про те, що земельна ділянка, яка
належала ОСОБА_5 та надана ОСОБА_4 є
однією ж самою частиною земельної
поверхні, також позивачем не визначено
у чому саме полягає незаконність
оскаржуваного рішення Циркунівської
сільської ради.

Представник відповідача
реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції Аксаєв
А.В. у судове засідання не з'явився,
надав суду заперечення, в яких просив
розглянути справу за його відсутності,
в частині позовних вимог щодо визнання
дійсним договору купівлі-продажу
дійсним та визнання за позивачем права
власності, просив суд розглядати
справу на розсуд суду, В обґрунтування
заперечень за позовом в частині
зобов'язання реєстраційної служби
зареєструвати за позивачем право
власності, представник відповідача
зазначив наступне. Для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає до органу державної реєстрації
прав заяву та документи, необхідні для
такої реєстрації, а також сплачує
державне мито за надання витягу з
державного реєстру прав. Позивач не
звертався до реєстраційної служби із
заявою про державну реєстрацію права
власності на спірні земельну ділянку
та недобудований будинок, така заява не
розглядалася реєстраційною службою,
тому з боку останньої не було порушень
прав позивача. У випадку надходження до
реєстраційної служби такої заяви, вона
буде розглянута у відповідності до
норм чинного законодавства України.

Представник відповідача
реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції ОСОБА_10
надав письмові заперечення проти
позову, просив закрити провадження по
справі в частині позовних вимог про
зобов'язання реєстраційної служби
провести державну реєстрацію права
власності позивача на спірне майно,
відмовити у задоволенні позовних вимог
в іншій частині, оскільки вони є
необґрунтованими, а також зазначив, що
зобов'язання судом органів виконавчої
влади та місцевого самоврядування на
здійснення певних дій можливо тільки у
разі виникнення спору в порядку
адміністративного судочинства. Спір
між позивачем та реєстраційною службою
відсутній, оскільки позивач не
звертався за реєстрацією свого права
власності та не отримував відмову
здійснити таку реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_4 та її
представник - ОСОБА_11 у судовому
засіданні заперечували проти позову,
просили у задоволенні позовної заяви
відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, про день, час та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, причини неявки суду не
повідомила.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Циркунівської
сільської ради Харківського району,
ОСОБА_4, Реєстраційної служби
Харківського району Харківської
області про визнання угоди дійсною,
визнання права власності на земельну
ділянку та недобудований житловий
будинок, про визнання рішення
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії та визнання державного акту на
землю недійсним, - відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом першої
інстанції всіх обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірну оцінку
доказів.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального
кодексу України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 209
Цивільного кодексу України, правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін. Нотаріальне
посвідчення правочину здійснюється
нотаріусом або іншою посадовою особою,
яка відповідно до закону має право на
вчинення такої нотаріальної дії,
шляхом вчинення на документі, в якому
викладено текст правочину,
посвідчувального напису.

Відповідно до ст. 210 Цивільного кодексу
України, правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Перелік органів, які
здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу
України, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 Цивільного
кодексу України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного
кодексу України, право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного
кодексу України, договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу
України, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного
кодексу України, земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу
України, правовий акт органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Рішенням Циркунівської сільської ради
№ 208 від 12 квітня 1994 року ОСОБА_12 було
передано земельну ділянку площею 1500
кв.м. з земель Циркунівської сільської
ради по АДРЕСА_2 для будівництва
житлового будинку та надвірних
будівель. На підставі вказаного
рішення 09 березня 1998 року
Циркунівською сільською радою
Харківського району Харківської
області на ім'я ОСОБА_13 видано
державний акт на право приватної
власності на землю.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_13, від імені
якого діяла ОСОБА_14 на підставі
довіреності, та ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, відповідно до якого ОСОБА_13
передав у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,15 га, розташовану на
території Циркунівської сільської
ради Харківського району Харківської
області в АДРЕСА_2, надану для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку.
Договір посвідчено приватним
нотаріусом Харківського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_15 та зареєстровано в
Державному реєстрі правочинів за №
2869144. Крім того, 25 квітня 2008 року між
ОСОБА_13, від імені якого діяла ОСОБА_14
на підставі довіреності, та ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
недобудованого житлового будинку,
відповідно до якого ОСОБА_13 передав у
власність ОСОБА_3 будинок житловий
незакінчений будівництвом готовністю
46% за АДРЕСА_2. Договір посвідчено
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_15 та
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів за № 2868924.

Як вбачається з довідки Міськрайонного
управління Держкомзему у м. Люботин і
Харківському районі Харківської
області від 06 вересня 2012 року № 4606,
правовстановлюючі документи, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2
обліковуються на ім'я попереднього
власника.

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_3 набула право власності на
земельну ділянку та розташований на
ній недобудований житловий будинок з
моменту державної реєстрації
договорів купівлі-продажу, але не
зареєструвала своє право власності
відповідно до ч. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», в
редакції закону, яка діяла на час
придбання нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_2, бажаючи придбати
земельну ділянку з недобудованим
житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2,
14 червня 2011 року передав відповідачу
ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 240000 грн.,
про що остання склала розписку, а також
зобов'язалася підготувати необхідні
документи для посвідчення договору
купівлі-продажу у нотаріуса. Крім того,
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено та
нотаріально посвідчено державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори ОСОБА_16
попередній договір, відповідно до
якого ОСОБА_3 зобов'язалася продати
ОСОБА_2, а останній зобов'язався купити
земельну ділянку загальною площею 0,15
га та розташований на ній
недобудований житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2
цього договору, договір
купівлі-продажу спірного майна повинен
бути укладений у термін до 24 червня 2014
року з моменту підписання попереднього
договору за суму 240000 гривень, для чого
ОСОБА_3 повинна мати всі необхідні
документи.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
оформили договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки та
розташованого на ній недобудованого
будинку шляхом складання ОСОБА_3
розписки про отримання нею від ОСОБА_2
грошової суми за продане майно.

Згідно з вимогами ст.ст. 657, 210, 640
Цивільного процесуального кодексу
України, до моменту державної
реєстрації договір купівлі продажу
юридично не є укладеним. Суд може
визнати дійсним, лише нікчемний
договір, а не договір, який не було
укладено. Оскільки договір не був
укладений то визнання його дійсним на
підставі ст. 220 ЦПК України, суперечить
нормам процесуального та
матеріального права.

Оскільки попереднім договором від 24
червня 2011 року встановлено строк
укладення основного договору, а саме - 24
червня 2014 року, позивач станом на час
звернення до суду із позовом не набув
право вимоги укладання договору
купівлі-продажу нерухомого майна у
судовому порядку.

Виходячи з того, що договір
купівлі-продажу спірного майна між
позивачем та відповідачем ОСОБА_17 не
був укладений, суд не вбачав підстав
визнання за позивачем права власності
на земельну ділянку та розташований на
ній недобудований будинок в АДРЕСА_2 та
зобов'язання провести державну
реєстрацію цього права.

Однією з вимог позивача була вимога про
скасування рішення Циркунівської
селищної ради про надання ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки
та визнання державного акту на землю
недійсним. В обґрунтування
незаконності рішення Циркунівської
сільської ради позивач посилався на те,
що земельна ділянка, надана в 2005 році
відповідачу ОСОБА_4 на той час належала
ОСОБА_12

Суд вважав вказані позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню у зв'язку з
наступним.

Рішенням ХХІІ сесії VI скликання
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області від 22 березня 2005 року, за заявою
ОСОБА_4 останній надано в приватну
власність земельну ділянку площею 0,15
га в АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку. На
підставі зазначеного рішення 08 вересня
2006 року ОСОБА_4 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку,
яка розташована по АДРЕСА_1.

Позивач, в обґрунтування незаконності
рішення Циркунівської сільської ради
посилався на наступні довідки
виконавчого комітету Циркунівської
сільської ради:

Відповідно до довідки від 27 серпня 2008
року № 564, згідно земельно-кадастрової
книги Циркунівської сільської ради
земельна ділянка ОСОБА_18 зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з
розбіжностями записів в документах
стосовно найменування АДРЕСА_2,
оскільки у деяких документах е запис
«АДРЕСА_2» Циркунівська сільська рада
підтверджує, що це одна й та ж сама
вулиця.

Відповідно до довідки від 19 травня 2013
року № 385, рішення виконавчого комітету
Циркунівської сільської ради про
перейменування АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2
відсутні.

Позивачем не було надано суду належних
та допустимих доказів, на
підтвердження того, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 є тою ж самою
частиною земельної поверхні що й по
АДРЕСА_2, їх установлені межі та місце
розташування повністю співпадають.
Інформація Циркунівської сільської
ради про те, що АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 є
однією й тою ж самою вулицею не є
підставами вважати, що спірна земельна
ділянка, що належала ОСОБА_13 була
передана у власність ОСОБА_4, оскільки
належним та допустимим доказом на
підтвердження цієї обставини може бути
лише землевпорядна документація.

Таким чином, позивачем не доведена
незаконність рішення Циркунівської
сільської ради та наявність підстав
для скасування державного акту про
право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1.

Аналізуючи зміст ст. 393 Цивільного
кодексу України, на яку позивач
посилався у позовній заяві, право
звернення до суду із позовом про
визнання незаконним акту органу
місцевого самоврядування у разі
порушення його прав має власник майна,
яким не є позивач у справі.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 27 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: