АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/9442/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Максюти Ж.І.,
Повєткіна В.В.

при секретарі:
Видюковій Ю.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна та боргових зобов'язань,
витребування майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення часу проживання чоловіка
та жінки однією сім'єю без реєстрації
шлюбу та визнання майна особистою
приватною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про поділ майна та
боргових зобов'язань(а.с.4-7).

Позивач зазначав, що з ОСОБА_3
проживав однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з жовтня 2010 року по січень 2014
року, мають малолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбних відносин з
листопада 2010 року по січень 2014 року
придбали наступне майно: квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 106 000 грн.; телевізор LG
660 Smart TV 47, вартістю 13 179 грн.; планшет
Іраd, вартістю 5000 грн., який купувався
одним чеком з телевізором; холодильник
«Самсунг», вартістю 8500 грн.; перфоратор
«Ритм», вартістю 550 грн.; ноутбук
«Самсунг», вартістю 3300 грн.; вхідні
двері, вартістю 2600 грн.; миючий пилосос
«Зельмер», вартістю 2800 грн.; газову
колонку, вартістю 800 грн.; телевізор,
вартістю 1500 грн.; велосипед «Україна»,
вартістю 600 грн.; мобільний телефон Samsunq
Galaху SЗ вартістю 6000грн. Загальна
вартість придбаного майна за час
сумісного проживання становить 150 829
грн.

Крім того, йому на праві приватної
власності належить майно, що було
придбано за особисті кошти до
спільного проживання з відповідачкою,
а саме: тумба під телевізор, вартістю 600
грн.; пилосос «Самсунг», вартістю1670
грн.; кухонний комбайн «Мрія», вартістю
300 грн.; комод сіро-білий, вартістю 1200
грн.; дріль «Дніпро», вартістю 250 грн.;
електроінструмент дисковий «Штерн»,
вартістю 600 грн.; ДВД-плейєр, вартістю 600
грн.; ігрова приставка «Sony PlayStation»,
вартістю 1500 грн.; диван, вартістю 1500
грн.; покривало з зображенням лева,
вартістю 400 грн.; подушки маленькі 2 шт.,
вартістю 150 грн. кожна. Всього майна на
суму 8920 грн.

Зазначена майно ОСОБА_3 утримує у
себе і не бажає йому повернути.

В інтересах сім'ї були укладені
наступні кредитні договори:

Кредитний договір №401269947 від 12
вересня 2012 року, укладений з ПАТ
«Альфа-Банк» на придбання телевізора LG
660 Smart TV 47, вартістю 18 179 грн.;

Кредитний договір від 24 липня 2013
року, укладений з ПАТ «Платинум Банк»
на суму 17 700 грн. на поточні потреби, які
витратили на ремонт квартири;

Кредитний договір №1 від 27.03.2013
року на придбання мобільного телефону
Samsunq Galaху SЗ та Sony Experia Gold на суму 11 000грн.

На загальну суму 46 879 грн., Ѕ частка
якого складає 23 439,50 грн.

Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_2 просив визнати за ним право
власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1;
розділити спільно нажите майно,
виділивши йому: телевізор LG 660 Smart TV 47,
вартістю 13 179 грн.; ноутбук «Самсунг»,
вартістю 3300 грн.; перфоратор «Ритм»,
вартістю 550 грн.; мобільний телефон Samsunq
Galaху SЗ вартістю 6000грн., всього майна на
суму 23 029 грн.; відповідачці виділити
наступне майно: холодильник «Самсунг»,
вартістю 8500 грн.; вхідні двері, вартістю
2600 грн.; миючий пилосос «Зельмер»,
вартістю 2800 грн.; газову колонку,
вартістю 800 грн.; телевізор, вартістю 1500
грн.; велосипед «Україна», вартістю 600
грн.; планшет Іраd, вартістю 5000 грн.,
всього майна на суму 21 800 грн.; стягнути
з нього на користь відповідачки
різницю поділеного майна у сумі 1229 грн.;
витребувати у відповідачки та
зобов'язати передати зазначене ним
належне йому на праві власності майно;
розподілити боргові зобов'язання за
кредитними договорами.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
встановлення часу проживання чоловіка
та жінки однією сім'єю без реєстрації
шлюбу та визнання майна особистою
приватною власністю(а.с.61-63).

В обгрунтування вимог ОСОБА_3
зазначила, що з ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада
2010 року до жовтня 2011 року, що
встановлено рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 грудня 2011 року по справі
№2-5080/2011, яким з ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на її користь на утримання
спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До проживання з ОСОБА_2 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_5 з 16.11.1996 року, від шлюбу з
яким має доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 загинув від
блискавки, цей нещасний випадок
відбувся на виробництві. Постановою
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
17.09.2002 року їй та донці призначена
одноразова страхова виплата в розмірі
66637,80 грн. з виплатою 15.10.2002 року.

На отримані вказані грошові кошти
вона придбала 26 липня 2013 року квартиру
АДРЕСА_1, тобто в період, коли вже не
проживала ОСОБА_2 однією сім'єю.

Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_3 просила встановити факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
листопада 2010 року до жовтня 2011 року;
визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_3

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 вересня 2014 року ОСОБА_2 у
задоволенні позову до ОСОБА_3 про поділ
майна та боргових зобов'язань,
витребування майна,
відмовлено(а.с.132-137).

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3
та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з листопада 2010 року по
жовтень 2011 року. В іншій частині
зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення заявленого ним
позову та про відмову ОСОБА_3 в
задоволенні зустрічного позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин щодо періоду проживання з
ОСОБА_3 однією сім'єю та обставин
придбання зазначеного ним майна, у тому
числі спірної квартири, та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права(а.с.147-149).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
визначені ст.16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов'язок сторони довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу передбачено п.5 ч.1 ст.256 ЦПК
України.

Як видно із справи, обгрунтовуючи
заявлений позов щодо поділу наведеного
у позовній заяві майна, ОСОБА_2
посилався на факт придбання такого
майна в період проживання з ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
жовтня 2010 року по січень 2014 року.

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають спільну дитину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 грудня 2011 року(справа
№2-5080/2011) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
стягнуті аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6
частини заробітку(доходу). При цьому,
рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з листопада 2010 року до
жовтня 2011 року(а.с.46).

Як видно із справи, у липні 2012 року
ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнутих
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, в позовній заяві зазначав, що в
листопаді 2010 року створив сім'ю з
ОСОБА_3, яка розпалася в листопаді 2011
року(а.с.40-42).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 грудня 2012 року,
ухваленого по справі №429/7137/12 про
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнутих
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, залишеним без змін ухвалою
апеляційної інстанції від 22 листопада
2012 року, встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю з
листопада 2010 року, з листопада 2011 року
проживають окремо(а.с.43-45,82).

Згідно даних довідки виконавчого
комітету Богуславської сільської ради
№673 від 30.05.2014 року ОСОБА_2 проживає та
зареєстрований на території сільської
ради за адресою: с.Богуслав, вул.Карла
Маркса, 43(а.с.10).

Із паспортних даних ОСОБА_3 видно, що
з 22.04.2010 року вона проживала за адресою:
АДРЕСА_2, з 29 липня 2013 року місце її
проживання зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1, в якій також зареєстрований
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.79, 81).

Згідно акту від 17.09.2014 року,
складеного паспортистами КП
«Житлосервіс-2», в квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_2 ніколи не проживав(а.с.80).

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановивши зазначені
обставини та з урахуванням обставин,
встановлених судовими рішеннями, що
набрали законної сили, щодо періоду
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією
сім'єю, а саме з листопада 2010 року по
жовтень 2011 року, суд прийшов до
правильного висновку про задоволення
вимог ОСОБА_3 в частині встановлення
факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з листопада 2010 року по жовтень
2011 року.

Твердження ОСОБА_2 про проживання з
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з жовтня 2010 року по січень 2014 року
не можуть бути взяті до уваги, оскільки
такі твердження спростовуються
вказаними судовими рішеннями, якими
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю з листопада 2010
року по жовтень 2011 року. Доказів,
передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, які
б містили інформацію про підтвердження
доводів про зазначений ОСОБА_2 період
проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 не надав.

Посилання ОСОБА_2 на те, що до справи
долучено документи, фотографії та
допитані свідки, які на його думку
підтвердили обставини спільного
ведення господарства та проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки останні не
свідчать про усталені сімейні
відносини. Крім того, вимог про
встановлення факту проживання з ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період до січня 2014 року ОСОБА_2 не
заявляв.

По справі встановлено, що квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 придбала за договором
купівлі-продажу від 26 липня 2013
року(а.с.58), тобто в період, який
знаходиться за межами періоду
проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю.

Що стосується кредитних договорів,
укладених ОСОБА_2 на придбання
відповідного майна та на поточні
потреби, то із справи видно, що періоди
укладання кредитного договору №401269947
від 12 вересня 2012 року з ПАТ
«Альфа-Банк»(а.с.20), кредитного договору
зі страхуванням життя позичальника
(готівка) №275/4247ВРLС05 від 24 липня 2013 року
з ПАТ «Платинум Банк»(а.с.18),
кредитниого договору №1 від 27.03.2013
року з АТ «Банк Ренесанс капітал»(а.с.23),
також знаходяться за межами періоду
проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю.

Доказів про те, що майно, перелік
якого наведено ОСОБА_2 в позовній заяві,
у тому числі і майно, як таке, що
придбано за особисті кошти до
спільного проживання з ОСОБА_3,
знаходиться у ОСОБА_3 та що остання
утримує це майно, ОСОБА_2 не надав, в той
як відповідно до положень ст.60 ЦПК
України саме сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Таким чином, встановивши зазначені
обставини, суд прийшов до правильного
висновку про недоведеність позову
ОСОБА_2 і обгрунтовано відмовив в його
задоволенні.

Враховуючи викладене, колегія судів
приходить до висновку, що під час
встановлення фактичних обставин
справи судом першої інстанції
дотримані норми процесуального права,
рішення суду відповідає обставинам
справи та діючому законодавству, що
регулює зазначені правовідносини,
доказам у справі суд дав оцінку
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України,
підстав для його скасування не
встановленою.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-