Справа №476/261/14-ц 26.11.2014 26.11.2014 26.11.2014
Провадження №22-ц/784/3141/14 Суддя
суду 1-ї інстанції - Чернякова Н.В.
Доповідач апеляційного суду -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Колосовського
С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В.,
Ямкової О.О.,

із секретарем судового
засідання - Яценко Л.В.,

за участю:

представника позивача -
ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_5 -

ОСОБА_4

на рішення Єланецького районного суду
Миколаївської області від 15 жовтня 2014
року, ухвалене за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про повернення безпідставно
отриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_6 пред'явив
зазначений позов до ОСОБА_5, який
обґрунтував наступним.

У вересні 2007 року він та ОСОБА_5
домовилися про укладення договору
оренди належної відповідачці
земельної ділянки площею 13,24 га строком
на 49 років.

Однією з умов відповідачки була
передача орендної плати наперед за всі
49 років у сумі 70 585 грн.

Він погодився із вказаною пропозицію і
26 вересня 2007 року передав їй зазначену
суму, про що ОСОБА_5 склала розписку.

8 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_5 було
укладено договір оренди
вищезазначеної земельної ділянки.

Однак його реєстрація належним чином
здійснена не була, у зв'язку з чим
судовим рішенням його було визнано
неукладеним.

Посилаючись на викладене, позивач
вважав, що відповідачка безпідставно
отримала вищезазначені кошти, а тому
просив стягнути з неї кошти в сумі 70 585
грн., три відсотки річних в сумі 22 839
грн.55 коп. та інфляційні втрати в сумі 142
935 грн.72 коп.

Заперечуючи проти задоволення позову,
ОСОБА_5 вказувала, що надана позивачем
розписка про отримання нею коштів не
має відношення до договору оренди
земельної ділянки, оскільки він
визнаний неукладеним.

Крім того, відповідачка у своїх
запереченнях вказувала на пропуск
ОСОБА_6 трирічного строку для звернення
до суду із вказаними позовними
вимогами, рахуючи його з дати написання
розписки - 26.09.2007 року.

Рішенням Єланецького районного суду
Миколаївської області від 15
жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено
частково. З ОСОБА_5 на
користь позивача стягнуто
безпідставно отримані кошти в сумі 70 585
грн. та судовий збір в сумі 705 грн.85 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідачка через свого представника
подала на нього апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що стягнення з відповідачки
безпідставно отриманих коштів в сумі 70
585 грн. є обґрунтованим у відповідності
до ст.1212 ЦК України.

Колегія погоджується з таким висновком
суду, з огляду на таке.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до постанов Верховного Суду
України від 02 жовтня 2013 року у
справі №6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року
у справі №6-122цс14, які
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковими для застосування всіма
судами України, у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 ЦК України, у
тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно позивачу. У
разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі. Правила
ст.1212 ЦК України застосовуються тоді,
коли майно передано на виконання
юридично ще не укладеного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 26
вересня 2007 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_5
за користування протягом 49 років
належною їй земельною ділянкою площею
13,24 га суму розміром 70 585 грн., про що
ОСОБА_5 склала розписку.

08 жовтня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5
склали та підписали договір оренди
даної земельної ділянки, який належним
чином зареєстровано не було (а.с.5-6).

Рішенням Єланецького районного суду
Миколаївської області від 13.03.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 16 травня 2013 року, яке
відповідно до ст.61 ЦПК України є
преюдиційним, встановлено, що
зазначений договір оренди земельної
ділянки від 08.10.2007 р. є неукладеним,
оскільки він не був зареєстрований у
встановленому законом порядку (а.с.14-15,
74).

Встановивши зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідачки безпідставно
отриманих коштів у сумі 70 585 грн.,
оскільки вона їх отримала на виконання
юридично неукладеного договору оренди.

Посилання відповідачки на пропуск
позивачем строку позовної давності, як
на підставу відмови у позові, колегія
суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 261 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Про порушення свого права позивач
дізнався після ухвалення 13.03.2013 року
Єланецьким районним судом
Миколаївської області рішення, яким
було встановлено факт не укладення між
сторонами договору оренди земельної
ділянки.

Із позовом про стягнення з
відповідачки безпідставно отриманих
коштів відповідач звернувся 28 березня
2014 року, тобто у межах строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для зміни або скасування
рішення суду, оскільки воно є законним
та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Єланецького районного суду
Миколаївської області від 15
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: