Єдиний унікальний номер 725/4516/14-ц
Номер провадження 2/725/1030/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2014 року Першотравневий
районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Чернівецької міської ради,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон неповнолітньої дитини
без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
вказувала, що з 6 липня 2006 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована та постійно проживає
разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та
знаходиться на її утриманні.

Разом з тим, шлюбні та сімейні
відносини із відповідачем у неї не
склались та з червня 2013 року вони
проживають окремо, не підтримують
шлюбних відносин та на даний час у
Першотравневому районному суді м.
Чернівці перебуває на розгляді її
позовна заява про розірвання шлюбу.

Також вказувала на те, що з часу
фактичного припинення шлюбних
відносин, відповідач участі у
вихованні та догляді дитини не приймає,
розвитком дитини не цікавиться, а також
не надає будь-якої матеріальної
допомоги на її утримання та розвиток й
відповідно безпідставно чинить їй
перешкоди у здійсненні нею заходів,
спрямованих на покращення здоров'я
дитини, її фізичний та духовний
розвиток.

У зв'язку з тим, що її
дочка часто хворіє застудними
захворюваннями, для лікування та
профілактики яких, за рекомендаціями
лікарів необхідне періодичне
перебування дитини на морі, а також
вказуючи на те, що виїзд дитини за
кордон сприятиме розширенню
світогляду дитини та добре позначиться
на її духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості, а відповідач
безпідставно у добровільному порядку
не надає згоди на виїзд дитини за межі
України й відповідно таку свою
відмову не обґрунтовує, діючи виключно
в інтересах дитини, просила суд позов
задовольнити та надати дозвіл на
неодноразові виїзди за межі України у
країни СНД, США, Ізраїль, країни
Шенгенської групи та Азіатського
регіону на відпочинок, навчання та
лікування, без дозволу (згоди) батька
дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
супроводі матері дитини ОСОБА_1, а
також дозволити ОСОБА_1 або її
офіційному представнику, без згоди
батька дитини ОСОБА_2 оформлювати
документи для тимчасового виїзду або
супроводу неповнолітньої ОСОБА_4 за
межі України у країни СНД, США, Іраїль,
країни Шенгенської групи або
Азіатського регіону на відпочинок,
навчання та лікування у супроводі
матері ОСОБА_1, до досягнення дитиною
повноліття, а також стягнути
сплачений нею судовий збір.

В судовому засіданні позивачка,
неодноразово уточнюючи позовні вимоги,
позов підтримала та просила суд надати
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України малолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Шенгенської
групи - Італія на відпочинок та
оздоровлення, без дозволу (згоди)
батька дитини ОСОБА_2 у період часу з 1
серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року
включно, у її супроводі як матері
дитини, а також надати їй дозвіл або її
офіційному представнику, без згоди
батька дитини ОСОБА_2 оформлювати
документи для тимчасового виїзду або
супроводу неповнолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країни
Шенгенської групи - Італія на
відпочинок та оздоровлення у її
супроводі, на період часу з 1 серпня 2015
року по 21 серпня 2015 року включно.

Відповідач та його
представник в судовому засіданні
заперечували щодо задоволення позову,
вказуючи на те, що заявлений
позивачем позов є необґрунтований та
безпідставний. Також вказували на те,
що відповідач не ухиляється від участі
в утриманні та вихованні дитини, між
ним як батьком дитини та позивачем
було досягнуто домовленості,
відповідно до якої він щомісячно
сплачує на утримання дочки в
добровільному порядку по 800 грн. та
умови даної угоди ним дотримуються.
Також він приймає участь у вихованні
дитини, проводить з нею час та за
усної домовленості з позивачем,
бачиться з дочкою кожні вихідні,
забираючи її при цьому до себе. Щодо
виїзду дитини за кордон, то він
заперечує, оскільки вважає, що
лікування та оздоровлення дитиною може
бути отримано й на території України,
зокрема на морі у м. Одеса, чи Карпатах.
Крім того, у нього є побоювання, що
позивачка у такий спосіб бажає вивезти
дитину на постійне місце проживання до
Італії, де проживає її мати та він
більше ніколи дочку не побачить, не
зможе приймати участь у її вихованні,
буде позбавлений можливості бачити як
його донька росте та розвивається,
тощо. Тому, посилаючись на вказане,
просив в задоволенні позову
відмовити.

Представник Органу
опіки та піклування Чернівецької
міської ради, що по даній справі є
третьою особою, в судовому засіданні
вказуючи на те, що заявлені позивачем
позовні вимоги стосуються інтересів
неповнолітньої дитини та надання
такого дозволу буде сприяти поліпшенню
стану здоров'я дитини та сприяти її
духовному розвитку, а відповідач
відмовляється у наданні згоди на
виїзд дитини, просила прийняти судом
рішення виключно з урахуванням
інтересів дитини.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові докази по
справі, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
об'ємі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 6 липня 2006 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі, який між ними зареєстровано
відділом реєстрації актів цивільного
стану Чернівецького міського
управління юстиції, про що вчинено
відповідний актовий запис № 1025, що
також підтверджується копією
свідоцтва про шлюб (а.с. 15).

Разом з тим, шлюбні та сімейні
відносини у сторін не склались та з
червня 2013 року вони проживають
окремо, не підтримують шлюбних
відносин та у Першотравневому
районному суді м. Чернівці перебувала
на розгляді позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2. про розірвання шлюбу, що
підтверджується копією позовної
заяви (а.с. 7-9) та поясненнями сторін.

На час розгляду справи, шлюб між
сторонами на підставі рішення суду
розірвано, що також підтверджується та
не заперечується наданими сторонами
поясненнями в ході судового розгляду.

Крім того, як встановлено судом, від
даного шлюбу, у сторін народилась дочка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої
вказано ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с. 10).

Дитина на даний час зареєстрована та
за згодою сторін постійно проживає
разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1,
знаходиться на її утриманні, що також
підтверджується відповідною довідкою
ПП «Житлосервіс» від 22 травня 2014 року
(а.с. 11).

Також судом встановлено, що відповідач
приймає активну участь у
матеріальному забезпеченні дитини,
щомісячно сплачує у добровільному
порядку на утримання дочки грошові
кошти в розмірі по 800 грн. щомісячно,
цікавиться розвитком дитини та її
вихованням. За домовленістю із
позивачкою регулярно бачиться з
дочкою, кожного тижня забирає дитину
на вихідні, проводить з нею час та
приймає активну участь у її вихованні,
що також підтверджується доказами,
наданими відповідачем до письмових
заперечень на позов, а саме
квитанціями про сплату на
розрахунковий рахунок позивачки
коштів на утримання дитини,
фотокартками, з яких убачається дані
про те, що відповідач дійсно проводить
з дитиною час, а також не заперечується
поясненнями позивачки, наданими суду (
а.с. 42-54).

Як убачається із наданих позивачкою
медичних висновків, позивачки ОСОБА_4
часто хворіє застудними
захворюваннями, для лікування та
профілактики яких, за рекомендаціями
лікарів необхідне періодичне
перебування дитини на морі (а.с. 12-13).

Разом з тим, як установлено судом,
відповідач ОСОБА_2 відмовляється у
добровільному порядку надати дозвіл на
виїзд дитини за межі України без його
супроводу як батька дитини, вказуючи
про те, що поїздка дитини на
відпочинок до Італії не вплине
позитивно на її стан здоров'я, оскільки
вважає, що дитину можна оздоровити на
курортах України, а саме в Одесі чи в
Карпатах. Також свою відмову
обґрунтовує небезпекою в тому, що
позивачка може вивезти дитину за
кордон на постійне місце проживання та
він більше ніколи не побачить свою
дочку й відповідно буде позбавлений
права приймати участь у її вихованні та
розвитку, що призведе до порушення
його прав на спілкування з дитиною та
на участь у її вихованні.

Так, відповідно до ст. 150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про стан здоров'я дитини,
її фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відповідно до п. 8 ст. 7 цього Кодексу
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
що правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюються Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Закону та
інших законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також відсутність обставин,
що обмежують відповідно до цього
Закону право на виїзд за кордон (лише
для дітей віком від 14 до 18 років ). З
відсутності згоди одного із батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ на дитину видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання
дитини і оформляється терміном на три
роки або до досягнення нею 18-річного
віку.

Крім того, відповідно до Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно
із п. 2-2 виїзд за межі України
громадян, які не досягли
16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або у
супроводі осіб, які уповноважені
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків не
перебуває у пункті пропуску через
державний кордон; без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення оригіналів або
нотаріально посвідченої копії рішення
суду про надання дозволу на виїзд за
межі України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Пунктом 18 Правил
убачається, що оформлення видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення оформлення проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Крім того, у ст. 141 Сімейного кодексу
України визначена рівність прав і
обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155
Сімейного кодексу України батьки
зобов'язані поважати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний та моральний розвиток.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а мають ґрунтуватися на повазі
до прав дитини та її людської гідності.

Згідно Принципу 6
Міжнародної Декларації прав дитини від
20.11.1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своїми батьками.

Відповідно до п. 1 Статті 9
Конвенції про права дитини,
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини.
Таке визначення може бути необхідним у
тому чи іншому випадку, наприклад,
коли батьки жорстоко поводяться з
дитиною або не піклуються про
неї.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
просить надати їй дозвіл на виїзд
малолітньої дочки за межі України у
її супроводі без письмової згоди та
без супроводу батька дитини - ОСОБА_2,
який хоча і приймає активну участь у
матеріальному забезпеченні дитини та
у її вихованні, однак в свою чергу
відмовляється від надання такої
згоди у добровільному порядку .

При цьому, як встановлено судом,
малолітня дитина ОСОБА_4 потребує
відпочинку та оздоровлення, виїзд її за
кордон до країни Італія на період з 1
серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року не
є таким терміном, що може суперечити
інтересам дитини та порушувати права
відповідача на спілкування з дитиною
та на участь у її вихованні й
відповідно позбавить його права на
участь у вихованні та спілкуванні з
дитиною.

Крім того, відповідачем в розумінні
положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження існування
джерела небезпеки для дитини під час
подорожі до Італії, а також доказів
того, що такий відпочинок дитини
суперечить її інтересам, а тривалість
перебування дитини за кордоном маже
порушувати його права на спілкування
з дитиною

Не надано відповідачем також й доказів
на підтвердження його пояснень з
приводу побоювання того, що позивачка
у такий спосіб намагається вивезти
дитину на постійне місце проживання за
кордон, а саме щодо його сумнівів у
поверненні дитини на Україну. При
цьому, факт того, що в Італії проживає
мати позивачки, ураховуючи стан здоров
позивача, потребу у постійному
лікуванні та наявність постійного
місця роботи, судом не приймається як
належний доказом на підтвердження
того, що позивачка має намір вивезти
дитину за кордон на постійне місце
проживання та оцінюється як
припущення відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а також
враховуючи, те що відмова відповідача є
безпідставною і такою, що порушує права
малолітньої дитини на всебічний
розвиток, ознайомлення з культурами
різних країн та право на відпочинок,
оздоровлення, а також те, що судом не
встановлено обставин, які б обмежували
право на виїзд за кордон малолітньої
ОСОБА_4, вважає, що заявлений позов
підлягає задоволенню, оскільки його
задоволення відповідатиме інтересам
дитини.

На підставі наведеного та керуючись
Постановою КМУ від 27 січня 1995 року
№ 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України», ст.ст.1,2,4,6, Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
ст.ст.7,141,150,155 СК України, ст.ст.15-16,313 ЦК
України, ст.ст. 3-4, 57-60,64,130,208-209,212-215,218,294-295
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий
виїзд за межі України малолітній
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни
Шенгенської групи - Італія на
відпочинок та оздоровлення, без
дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у
період часу з 1 серпня 2015 року по 21
серпня 2015 року включно, у супроводі
матері дитини ОСОБА_1.

Надати дозвіл ОСОБА_1 або її офіційному
представнику, без згоди батька дитини
ОСОБА_2 оформлювати документи для
тимчасового виїзду або супроводу
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
межі України до країни Шенгенської
групи - Італія на відпочинок та
оздоровлення у супроводі матері
ОСОБА_1, на період часу з 1 серпня 2015 року
по 21 серпня 2015 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
Н. В. Піхало