22 липня 2014 року Добропільський
міськрайонний суд Донецької області в
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Добропілля цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди ,
28 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та відшкодування
В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 вказала, що з липня 2007 року по
жовтень 2013 року вона проживала разом з
відповідачем, як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу. На сьогоднішній день
вони разом не мешкають, розійшлися зі
сваркою. З відповідачем після цього
склалися неприязні відносини, він
разом із своїм сином ображав її,
погрожував, що вона більше не буде
працювати у школі. Крім того, вважає, що
відповідач добровільно відмовляється
розділити речі, як спільне набуте
майно. Вона знаходиться на обліку у
терапевта з гіпертонічною хворобою і
кожен скандал провокує її хворобу.
Вважає, що її честь та гідність
принижена неправомірними діями
відповідача, а моральну шкоду пов'язує
з тим, що відповідач не дає їй гроші на
В судовому засіданні підтримала свій
позов та просила стягнути на свою
користь з відповідача моральну шкоду в
Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, та вказав, що
ніяких неправомірних дій проти
позивачки не скоїв, що вимоги
безпідставні та просив у задоволенні
Вислухавши пояснення та доводи сторін,
допитаних свідків, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що підстав для
задоволення позову не має виходячи з
При вирішенні даного спору судом слід
керуватися Конституцією України, ЗУ
«Про інформацію», нормами Цивільного
Кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02. 2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» ( далі
Постанова Пленуму).

Згідно ст..68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Праву на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язок не поширювати про особу
недостовірну інформацію та таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію.

Згідно п.4 Постанови Пленуму , під
гідністю слід розуміти визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь ( поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків.

П.3 Постанови Пленуму роз'яснює, що
вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві.

П.5 Постанови Пленуму передбачено, що
відповідно до ст..ст.94,277 ЦК України
фізична чи юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

При цьому суди повинні враховувати
такі відмінності: а) при спростуванні
поширена інформація визнається
недостовірною, а при реалізації права
на відповідь - особа має право на
висвітлення власної точки зору щодо
поширеної інформації та обставин
порушення особистого немайнового
права без визнання її недостовірною; б)
спростовує недостовірну інформацію
особа, яка її поширила, а відповідь дає
особа, стосовно якої поширено
інформацію.

П.9 Постанови Пленуму передбачено, що
відповідачами у справі про захист
гідності, честі та ділової репутації є
фізична або юридична особа, яка
поширила недостовірну інформацію, а
також автор цієї інформації.

Відповідно до ст..297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі.

Відповідно до ст..48 ЗУ «Про інформацію»
забороняється поширення відомостей, що
не відповідають дійсності, принижують
честь і гідність особи.

Так, встановлено, що дійсно сторони
перебували у фактичних шлюбних
відносинах з липня 2007 року по жовтень
2013 року. Проживали разом, сумісно вели
господарство. В певний час між ними
стали виникати сварки, скандали, які
привели до розлучення.

Суд вважає, що позивачкою в судовому
засіданні не було доведено, що
будь-якими неправомірними діями
відповідача була принижена її честь та
гідність, яка виразилася у моральних
стражданнях, жодного достовірного
факту публічного поширення
недостовірної інформації щодо
позивачки або публічних образ , яка б
змінила суспільну оцінку особистості
позивачки та її репутацію надано не
було.

Всі доводи позивачки зводилися до того,
що відповідач погана людина, кинув її,
не дає гроші на лікування, не бажає
ділити майно, тому і просила стягнути з
нього 5000 грн., але ж зовсім не
обґрунтувавши суму позову.

Факти, вказані в позовній заяві, а саме
те, що колись відповідач придавив їй
горло і видавив їй зуби, а також те, що
донька відповідача у школі, де працює
позивачка гардеробником, скаржилася на
неї директору, не знайшли жодного свого
підтвердження в судовому засіданні,
навіть, після допиту свідків - близьких
родичів позивачки.

Суд вважає, що між сторонами склалися
особисті неприязні взаємовідносини,
як між колишніми членами однієї сім'ї
та що в даному випадку і при
встановлених обставинах, з урахуванням
їх доводів, не є предметом
взаємовідносин, що регулюють та мають
місто при вирішенні спорів про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, що позов ОСОБА_1
законодавчо не обґрунтований, факт
заподіяння моральних страждань не
доведений, факт вчинення відповідачем
протиправної поведінки не
встановлений, у задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

На підставі Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02. 2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» ,
ст.23,297,299,1167 ЦК України, керуючись ст.
ст. 5,10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И
В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Добропільський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Надруковано власноручно в нарадчій
кімнаті в одному примірнику

Повний текст рішення виготовлений 27
липня 2014 року.

Головуючий суддя
Р.Ф. Мавроді

22.07.2014