АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8770/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014
року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про виселення з наданням
іншого жилого приміщення, знаття з
реєстраційного обліку та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права на проживання у приміщенні,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2013 року позивач - Публічне
акціонерне товариство
«Дніпровськпромбуд» звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,
треті особи: Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про виселення з наданням
іншого жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку. Сплативши
судовий збір, згідно чинного
законодавства.

У обґрунтування позовних вимог
посилався на ті обставини, що у
житловому приміщенні - кімнаті АДРЕСА_1
проживає ОСОБА_2 Дане житлове
приміщення належить ПАТ
«Дніпровськпромбуд» та не є житловим
фондом, а є санаторієм-профілакторієм.
Відповідач займає кімнату на
четвертому поверсі, яка є кімнатою
відпочинку. Частина приміщень будівлі,
у якій мешкає відповідач, знаходиться у
аварійному стані і є небезпечними для
мешкання у них людей, інші приміщення є
непридатними для нормальної
експлуатації, що підтверджується
висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі по пр.
Петровського, 34 в м. Дніпропетровську
від 23.01.2006 року. Окрім того, у цій
будівлі відсутні душові кабіни, немає
газопостачання. Позивач запропонував
відповідачу переселитися у кімнату № 39
гуртожитку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_2.. Цей гуртожиток є державним
житловим фондом, який обладнаний
душовими кімнатами, кухнями та взагалі
відповідає санітарним вимогам. Однак,
відповідач добровільно переселитись
не бажає. Позивач просив суд виселити
ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 до наданого їй
житлового приміщення - кімнату № 39 у
гуртожитку по АДРЕСА_2, згідно наданого
ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» № 1693
від 10.06.2013 року; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_2 за адресою: кімната №24 у будівлі
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
судові витрати.

09 вересня 2013 року ОСОБА_2звернулась із
зустрічною позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровськпромбуд" про визнання права
на проживання у приміщенні, визнання
дій протиправними та зобов`язання
вчинити певні дії. Сплативши судовий
збір, згідно чинного законодавства.

У обґрунтування позовних вимог
посилалась на ті обставини, що вона з 2006
року проживає у кімнаті № 24 по АДРЕСА_1,
вказана кімната розташована на
четвертому поверсі чотириповерхового
будинку. Вселилася у вищезазначене
приміщення на підставі ордеру,
виданого відповідачем відповідно до
рішення сумісного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету відповідача. На той час
кімната обліковувалася, як кімната у
гуртожитку, а на сьогодні відповідач
стверджує, що вона проживає не у
гуртожитку, а у
санаторії-профілакторії, який не є
житловим фондом, а займана кімната
обліковується, як кімната відпочинку
санаторію-профілакторію. Будинок за
адресою: АДРЕСА_1 було побудовано ще у
1952 році як гуртожиток № 1 і знаходився
на балансі Житлово-комунальної контори
тресту «Дніпровськпромбуд». Весь час з
моменту побудови будинку по АДРЕСА_1
гуртожитком вважаються 30 кімнат,
розташованих у ньому, у яких з 1952 року
по теперішній час проживають люди на
підставі наданих їм ордерів на
вселення, отриманих згідно до ст. 129 ЖК
УРСР. Підтвердженням того, що будинок
по пр. Петровського, 34 є гуртожитком
також є інвентаризаційні картки
обліків основних засобів № 480, № 546, № 554
та лист Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 08.02.2006 року.
До того часу, поки ПАТ
«Дніпровськпромбуд» не почав виселяти
мешканців гуртожитку, ніхто з них
навіть не здогадувався, що вони на
протязі багатьох років проживають не у
гуртожитку, а у
санаторії-профілакторії, який не є
житловим фондом, і взагалі не мають
права проживати у цих приміщеннях.
Документів щодо втрати приміщеннями, у
яких проживають люди на законних
підставах, статусу житлових і визнання
їх нежитловими приміщеннями,
відповідач не надав. Просила визнати
право ОСОБА_2 на проживання у житловому
приміщенні № 24 у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1; визнати протиправними дії
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровськпромбуд" щодо виселення
ОСОБА_2 із займаного нею житлового
приміщення № 24 у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1; заборнити ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо
виселення ОСОБА_2 із займаного нею
житлового приміщення №24,
розташованого за адресою:АДРЕСА_1;
зобов'язати ПАТ «Дніпровськпромбуд»
створити належні умови для проживання
у гуртожитку за адресою м.
Дніпропетровськ, пр.. Петровського,№34
шляхом укладання договорів про надання
комунальних послуг з відповідними
комунальними послугами з відповідними
комунальними службами.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 лютого
2014 року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про виселення з наданням
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку - задоволені.

Виселено ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати №24 у будівлі
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1 до
наданого їй житлового приміщення
кімнату №39 в гуртожитку по АДРЕСА_2,
згідно наданого ордеру ПАТ
«Дніпровськпромбуд» №1693 від 10.06.2013
року.

Знято з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 кімната №24.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права користування житловим
приміщенням №24, що розташований у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
визнання протиправними дії ПАТ
«Дніпровськпромбуд» щодо виселення із
займаного житлового приміщення №24 по
АДРЕСА_1, заборони ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо
виселення та зобов*язання створити
належні умови для проживання -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дніпровськпромбуд» судові
витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 лютого
2014 року в частині задоволення позову
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Дніпровськпромбуд» до
ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого
жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку скасовано.

У задоволенні позову вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про виселення з наданням
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку відмовлено.

У іншій частині рішення першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 вересня 2014 року рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року скасовано
та справу направлено на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ТОВ
«Дніпровськпромбуд» та задовольнити
її зустрічний позов, оскільки, рішення
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордера НОМЕР_1 ОСОБА_2
була заселена у кімнату № 24, гуртожитку
по АДРЕСА_1 (а.с.100), у зазначеному
приміщенні кімнати № 24 ОСОБА_2 проживає
та зареєстрована (а.с.7).

З матеріалів справи
вбачається, що будівля, у якій мешкає
відповідач не є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить
на праві власності ПАТ
«Дніпровськпромбуд», що
підтверджується актом передачі
державного нерухомого майна до
статутного фонду відкритого
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998
року.

Відповідно до технічного
паспорту від 23 липня 2007 року
приміщення, яке займає відповідач є
кімнатою відпочинку, а не житловою
кімнатою.

Так, згідно з планом
приватизації орендного підприємства
«Дніпровськпромбуд» від 7 серпня 1995
року, приміщення за вказаною адресою не
відноситься до категорії житлових
будинків та гуртожитків. Зазначена
будівля є об»єктом
соціально-побутового значення,
створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію, що належить
ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві
власності, що підтверджено актом
передачі державного нерухомого майна у
статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998
року. Тобто, у плані приватизації
орендного підприємства
«Дніпровськпромбуд» від 7 серпня 1995
року зазначено перелік державного
житлового фонду, у тому числі
гуртожитки, серед якого відсутній
об»єкт, у якому мешкає відповідач.

Крім того, рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2009 року,
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду України від 20
квітні 2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 09
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ«Дніпровськпромбуд»
здійснювалась відповідно до вимог
законодавства України і воно стало
законним власником майна, переданого
йому у статутний фонд.

Крім того, відповідно до ст.ст. 4-6
ЖК УРСР державний житловий фонд
включає в себе жилі будинки (закінчені
будівництвом і здані в експлуатацію) та
жилі приміщення в інших будівлях,
призначені для постійного проживання
громадян. Відносини, пов»язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості. Крім того, жодний
нормативно-правовий акт не передбачає
отримання згоди Регіонального
відділення Фонду державного майна
України на поселення осіб у гуртожиток.

Згідно зі ст.. 128 ЖК УРСР житлова
площа у гуртожитку надається на
підставі спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету.

Протоколом №4 засідання
адміністрації профспілкової
організації ПАТ «Дніпровськпромбуд»
від 10 червня 2013 року було вирішено у
зв»язку з аварійністю будівлі
санаторію-профілакторію за адресою:
АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_2 з кімнати №
24 санаторію-профілакторію за адресою:
АДРЕСА_1 до кімнати №39 у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2, та видати ордер на
житлову площу.

Встановлено, що згідно ордеру
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10 червня
2013 року, виданого на підставі рішення
адміністрації профспілкової
організації ПАТ «Дніпровськпромбуд»
від 10 червня 2013 року на ім»я ОСОБА_2,
надано право займати, з родиною з
однієї особи жилу площу у гуртожитку
АДРЕСА_2, площею 17,3 м2, а саме кімнату №
39, однак, відповідач добровільно
переселитися не бажає (а.с.23).

Крім того, встановлено, що
будівля гуртожитку, яка розташована за
адресою: м. Дніпропетровськ, пр.
Петровського, 56 є державною власністю
та знаходиться на балансі ПАТ
«Дніпровськпромбуд».

Згідно зі ст. 317 ЦК
України, власникові належить права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК
України, власник зобов`язаний
утримувати майно, що йому належить якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п.3.1.Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації господарські товариства,
на балансі яких перебуває державне
майно, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, несуть
відповідальність за збереження та
ефективне використання такого майна.

Таким чином, балансоутримувач
зобов»язаний ефективно
використовувати гуртожиток, що
безпосередньо пов»язано з його правами
на поселення мешканців гуртожитку.

Як вбачається з висновку про
технічний стан будівельних
конструкцій будівлі по АДРЕСА_1
Придніпровської державної академії
будівництва і науково-консалтингового
підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006
року та акту обстеження стану
житлового будинку, зазначена будівля
потребує негайного капітального
ремонту й позивачу рекомендовано
вжити необхідних заходів, щодо
проведення відновлювальних ремонтних
робіт (21-22).

Згідно ч. 5 ст. 132 ЖК України,
осіб, які проживають у гуртожитках,
виселяють у разі знесення будинку або
переобладнання будинку (жилого
приміщення) в нежилий, а також якщо
будинок (жиле приміщення) загрожує
обвалом. При цьому виселюваним
надається інша жила площа в гуртожитку
або інше жиле приміщення. Проте, як
зазначено вище, будівля, у якій мешкає
відповідач не є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм.

Крім того, позивач мав
повноваження на видачу ордеру на
поселення відповідача у гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено
листом Дніпропетровської міської ради
від 13 січня 2014 року, згідно до якого
зазначено, що гуртожиток за вказаною
адресою не є об»єктом комунальної
власності та перебуває на балансі
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровськопромбуд".

Враховуюче вищевикладене,
та той факт, що будівля у якій проживає
відповідачка є аварійною та
небезпечною у першу чергу для життя
самої ОСОБА_2, окрім того, кімната, яка
пропонується відповідачці відповідає
всім необхідним вимогам та не погіршує
жодним чином її житлові права, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги у частині виселення ОСОБА_2 з
кімнати № 24 у будівлі
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1
до наданого їй житлового приміщення
кімнати № 39 у гуртожитку по АДРЕСА_2,
згідно наданого ордеру Публічного
акціонерного товариства
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10.06.2013
року є законними, обґрунтованими, та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

В силу ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, колегія судді
погоджується з висновком суду першої
інстанції про виселення відповідачки з
кімнати №24 у будівлі
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1, що
є підставою для зняття її з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Щодо задоволеня зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
права на проживання у приміщенні, № 24 у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1;
визнання протиправними дії Публічного
акціонерного товариства
"Дніпровськпромбуд" щодо виселення
ОСОБА_2 із займаного нею житлового
приміщення № 24 у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1; заборнення ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо
виселення ОСОБА_2 із займаного нею
житлового приміщення №24,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання ПАТ «Дніпровськпромбуд»
створити належні умови для проживання
у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 шляхом
укладання договорів про надання
комунальних послуг з відповідними
комунальними послугами з відповідними
комунальними службами, колегія суддів
ставиться критично, оскільки, на день
розгляду справи вказана будівля не є
житловим приміщенням, а є
санаторієм-профілакторієм, а кімната №
24 по АДРЕСА_1 визначена, як кімната
відпочинку.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь усправі.

У відповідності до ст. 30
Конституції України кожному
громадянину гарантується право на
недоторканість житла.

Згідно ч. 2 ст. 311 ЦК України
фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

Статтею 9 ЖК України
передбачено, що житлові права громадян
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Враховуючи, що відповідачка проживає у
будівлі, яка є аварійною та небезпечною
для її життя, та в силу ст. 322 ЦК України,
власник зобов`язаний утримувати майно,
що йому належить якщо інше не
встановлено договором або законом,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги законні, обґрунтовані та
підлягають задоволенню, та
відповідачка має бути виселена з
кімнати № 24 будівлі
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1
до наданого їй житлового приміщення
кімнати № 39 та у гуртожитку по АДРЕСА_2,
згідно наданого ордеру Публічного
акціонерного товариства
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10.06.2013
року та зняттю з реєстраційного обліку
за вказаною адресою.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез