Справа №
№ 6/263/390/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014
року

місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя у
складі:

головуючого судді Помогайбо В.О.

при секретарі Грачової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
подання Жовтневого відділу Державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції в Донецькій області
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В :

Жовтневий відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції звернувся
до суду з поданням щодо обмеження
виїзду за кордон ОСОБА_1. В
обґрунтування вимог заявник зазначає,
що в провадженні Жовтневого ВДВС м.
Маріуполя знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №263/11866/13-ц від 06.12.2013
року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/4 частини доходів відповідача
щомісячно, починаючи з 13 листопада 2013
року та до повноліття дитини, але не
менш 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. 21.01.2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Перевіркою було
встановлено, що майна за боржником не
зареєстровано. На теперішній час
боржник аліменти не сплачує, борг
станом на 10.10.2014 року становить 21806,25
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Дослідивши матеріали, долучені до
подання, суд приходить до висновку щодо
відмови в задоволенні подання,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дійсно рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 05 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, уродженця
ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за
адресою: м. Маріуполь, пр.. Металургів,
б.92 кв.96, аліменти на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/4 частини доходів відповідача
щомісячно, починаючи з 13 листопада 2013
року та до повноліття дитини, але не
менш 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

На підставі вказаного рішення 06.12.2013
року був виданий відповідний
виконавчий лист, на підставі якого
державним виконавцем Жовтневого ВДВС
ММУЮ в свою чергу 20.01.2014 року була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
вищевказаних аліментів з ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 377-1
Цивільного процесуального кодексу
України питання про тимчасове
обмеження боржника фізичної особи або
керівника боржника-юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця.

Згідно із п.18 ст.11 Закону України “Про
виконавче провадження” №202/98-ВР,
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
– до виконання зобов'язань за
рішенням.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України
“Про порядок виїзду з України і в’їзду
в Україну громадян України”
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в’їхати в Україну.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ст.9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Так, частинами 2-3 ст.12 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права, який ратифіковано Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що
кожна людина має право, покидати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і це право не може бути об'єктом ніяких
обмежень, крім тих, які передбачено
законом, та які є необхідними для
охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав та
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст.2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, яку
ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.97
р. та який є невід’ємною частиною
зазначеної Конвенції, встановлено, що
кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною, на
здійснення цього права не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України від 21 січня 1994 року „Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України” (зі змінами)
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в’їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв’язання спорів у цій сфері.

Положеннями ст.6 зазначеного Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у випадках, якщо діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконані зобов'язання, або він
ухиляється від зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням.

Законом України від 21 січня 1994 року
“Про порядок виїзду з України і в'їзду
в Україну громадян України” (зі
змінами) у випадках, коли особа
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
то до виконання зобов'язань, можливо
обмеження у праві виїзду за межи
України.

Однак, стаття 19 ЗУ "Про державну
прикордонну службу України" вказує, що
обмеження права громадян на виїзд з
України належить до виключної
компетенції Адміністрації Державної
прикордонної служби України, а пункт 8
цієї статті покладає на державну
прикордонну службу України обов'язок
запобігання і недопущення в'їзду в
Україну або виїзду з України осіб, яким
згідно з законодавством не дозволено
в'їзд в Україну або яких тимчасово
обмежено в праві виїзду з України.

Ознайомившись із поданням державного
виконавця та документами, які додано до
нього суд приходить до висновку, про
відсутність достатніх правових
підстав в обмеженні у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1, оскільки в
матеріалах справи відсутні відомості
про вручення боржнику копій постанов
про відкриття виконавчого провадження
та отримання ним листів державного
виконавця щодо погашення
заборгованості, на підтвердження
умисного невиконання боржником своїх
зобов’язань.

Крім того до подання не додані
документи, які б свідчили, що у
боржника дійсно є наміри виїзду за
кордон України до іноземної держави,
шляхом звернення з відповідним
клопотанням до Державної прикордонної
служби.

Також слід зауважити, що в матеріалах
цивільної справи №263/11866/13-ц мається
заява ОСОБА_2 від 23.06.2014 року про
ознайомлення з матеріалами справи, та
відповідно до змісту якої ОСОБА_1 була
подана позовна заява про зменшення
розміру аліментів до
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя, що в свою чергу також
свідчить про відсутності у останнього
наміри виїзду за кордон України.

Керуючись ст.ст.8, 208-210, 377-1 ЦПК України,
ст.33 Конституції України, ч.2-3 ст.12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права, ч.2-3 ст.2 Протоколу №.4
до Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ст.11 ЗУ “Про
виконавче провадження”, ст.6 ЗУ “Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України”, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання
Жовтневого відділу Державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції в Донецькій області
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Особи, які брали
участі у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судової ухвали, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя

В.О.
Помогайбо