________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/928/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики

Встановив,

Позивач у листопаді місяці 2013 року
(суддя Калашнікова О.І. справу отримала
15.08.2014 року) звернувся до суду з
вимогами ухвалити рішення, яким
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів на його - позивача -
користь борг за договором позики у
сумі 980 000 доларів США, стверджуючи, що
ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання за
договором позики. Позивач у заяві
виклав також вимогу про стягнення з
відповідачів на його користь 3% річних
від простроченої суми, що складає 85300
дол.США і пеню у розмірі 1% від суми
боргу за кожний день прострочення
виконання зобов»язання, що складає
10378200 дол.США. Позивач до судового
засідання не з»являвся протягом року,
до сьогоднішнього засідання ОСОБА_1
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, зазначивши, що позов
підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов
не визнала і просила застосувати
строки позовної давності до вимог
ОСОБА_1

Представник ОСОБА_3 позов не визнала і
посилалась на відсутність будь-яких
договірних стосунків між ОСОБА_3 і
ОСОБА_1

Суд вислухав представників
відповідачів, вивчив матеріали справи
і встановив наступне:

8 листопада 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
уклали договір позики, за умовами якого
ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 отримав 980 000
дол.США., що еквівалентно 7833140 грн.
Відповідно до умов договору (п.2.4)
повернення позики повинно
виконуватися рівними частками
щомісячно в строк до 8.11.2010 року. Термін
дії договору сторони визначили до
08.11.2010 року. Позивач стверджує, що
ОСОБА_2 свої зобов»язання за договором
позики не виконав, грошові кошти не
повернув, тому він - ОСОБА_1 - звернувся
до суду з цією заявою. ОСОБА_2 постійно
проживає однією сім»єю з ОСОБА_3 без
реєстрації шлюбу. Позивач вважає, що
ОСОБА_2 брав позику для потреб сім»ї,
тому ОСОБА_3 повинна нести
цивільну-правову відповідальність за
договором позики солідарно з ОСОБА_2
Крім суми позики, ОСОБА_1 вимагає за
неналежне виконання договірних
зобов»язань стягнути з відповідачів в
солідарному порядку 3% річних від
простроченої суми, що складає 85300
дол.США і пеню у розмірі 1% від суми
боргу за кожний день прострочення
виконання зобов»язання, що складає
10378200 дол.США. Зобов»язання
позичальника сплатити позикодавцю
пеню в розмірі 1% від суми боргу за
кожний день прострочення виконання
зобов»язання передбачено 3.1 договору.

. Свої вимоги позивачева сторона
обґрунтовує договором позики від 8.11.2007
року і розпискою, яку склав ОСОБА_2 8.11.2007
року при отриманні від ОСОБА_4 грошових
коштів в сумі 980 000 дол.

Представник ОСОБА_2, не визнаючи позов,
посилалась на порушення позивачем
строку позовної давності. Пунктом 2.4
договору позики передбачено
повернення суми позики рівними
частками щомісяця, починаючи з
наступного місяця після передачі
грошей позичальнику, не пізніше 08
числа кожного місяця, останній з яких
підлягав виконанню в строк до 8.11.2010
року. Тобто, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов»язань ( щомісячне повернення
позики рівними частками), що входять зо
змісту зобов»язання, яке виникло на
основі договору. Строк виконання
кожного щомісячного зобов»язання
згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. За твердженням представника
відповідача право ОСОБА_1 на отримання
від ОСОБА_2 грошових коштів за
договором позики порушується з 8.12.2007
року, відповідач з грудня 2007 року по
11.11.2014 року будь-яких дій, які б свідчили
про перерив перебігу строку позовної
давності, не вчиняв, питання про
поновлення строку позовної давності не
ставив, тому представник відповідача
ОСОБА_2 просить суд відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог за
спливом строку позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов
ОСОБА_1 не визнала з підстав
відсутності договірних зобов»язань
між ОСОБА_3 і ОСОБА_1

При вищенаведених обставинах суд
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню з таких правових підстав:

Надані суду письмові докази свідчать
про укладання 8.11.2007 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 договору позики.
Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст.ст.1046,1047,1049 ЦК
України.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлена тривалістю у три роки. У
справі за №6-116 цс 13 Верховний Суд
України виклав правову позицію з
питання застосування строків позовної
давності. Так, ВСУ зазначив «відповідно
до ст.261 ЦК початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів. У даному випадку
порушення прав позивач почалося з
08.12.2007 року, щодо першого платежу, і
8.11.2010 року - щодо останнього
щомісячного платежу. Позивачева
сторона не зверталась до суду з
вимогами про поновдлення строків
позовної давності і не надала будь-яких
доказів щодо поважності причин
порушення строків позовної давності.

Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Надані позивачем до суду письмові
докази свідчать, що відповідачка
ОСОБА_3 не приймала участь в укладанні
договору позики. Відсутні докази, що
грошові кошти, отримані ОСОБА_2 у 2007
році за договором позики, витрачені на
спільні потреби, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 З
огляду на викладене суд вважає, що
ОСОБА_3 не є співвідповідачем по даній
справі.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

Вирішив

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики.

Рішення може бути оскаржено в
Одеський апеляційний суд через
Київський райсуд м.Одеси протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя
Калашнікова О. І.