АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/8257/2014
Головуючий у 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Борисова О.В.
І М Е Н Е М У К
07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Гаращенка Д.Р., Шиманського
при секретарі: Мовчан О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» Міністерства
охорони здоров'я України, третя особа:
директор державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» Міністерства охорони
здоров'я України - Явдик Ярослав
Степанович про стягнення часткової
компенсації за невикористану
відпустку та компенсації
заборгованості середнього заробітку
за час затримки виплати компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом, в якому з
урахуванням уточнень позовної заяви,
просила стягнути із Державного
підприємства для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» Міністерства
охорони здоров'я України на її користь
невиплачену компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за 69
календарних днів у сумі 15763,74 грн.,
середній заробіток за час затримки
належної виплати у сумі 45227,10 грн. та
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В мотивування вимог посилалася на те,
що при звільнені вона не отримала всіх
належних розрахунків, а тому її права
підлягають захисту у судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» Міністерства охорони
здоров'я України, третя особа: директор
державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» Міністерства охорони
здоров'я України Явдик Я.С. про
стягнення часткової компенсації за
невикористану відпустку та
компенсації заборгованості середнього
заробітку за час затримки виплати
компенсації відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подала апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що вона має
право на отримання невиплаченої
часткової компенсації за 69 календарних
днів невикористаної відпустки на день
свого звільнення, стягнення збитків з
урахуванням індексу інфляції та
середнього заробітку за час затримки
виплати компенсації.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, а тому колегія суддів
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
вважає можливим розглядати справу у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що скарга
не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з його безпідставності та
недоведеності.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення, у разі спору про
розмір сум, належних працівникові при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган у всякому випадку повинен в
зазначений в цій статті строк
виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
КЗпП України.

Згідно з ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» якщо
працівник з незалежних від нього
причин (не з його вини) не використав
щорічну відпустку за роки, що
передували звільненню, суд на підставі
ст.238 КЗпП України має право стягнути
грошову компенсацію за всі дні
невикористаної відпустки. Тобто,
виплата компенсації за невикористані
дні відпустки передбачена саме за
останній рік, який передував
звільненню, якщо працівник не
використав щорічну відпустку зі своєї
вини.

Судом встановлено, що позивач з 24.04.1991
року по 31.07.2013 року працювала у
відповідача. При звільненні позивача
відповідач здійснив виплату належних
їй сум, в тому числі і за невикористану
відпустку за період з 1991 року по 2013 рік,
яка складає 81 календарний день. Вказана
кількість днів невикористаної
відпустки була встановлена
відповідачем на підставі довідки щодо
залишку днів невикористаної щорічної
відпустки ОСОБА_2, складеної 30.07.2013 року
на підставі наказу директора
відповідача №35-Адм від 30.07.2013 року, яким
призначено комісію в складі чотирьох
осіб для здійснення перевірки та
надання довідки стосовно залишків
невикористаної щорічної відпустки
ОСОБА_2

У зазначеній довідці вказано, що при
здійсненні перевірки тривалість
щорічних відпусток встановлювалася з
урахуванням вимог КЗпП України, Закону
України «Про відпустки», колективних
договорів та з урахуванням наказів про
надання щорічної відпустки та
розрахункових листів із заробітної
плати ОСОБА_2 За встановлену кількість
днів невикористаної відпустки
відповідачем було виплачено позивачу
при звільненні компенсацію.

З матеріалів справи убачається, що
позивач з 2007 року по час звільнення -
31.07.2013 року не ходила у відпустки, заяв
на відпустки за вказаний період не
писала та підтвердила, що вона не
зверталася до керівництва з проханням
надати їй відпустки в зазначені
періоди.

Таким чином, ОСОБА_2 з 2007 року не
перебувала у відпустках саме з її вини
чи її небажання, а тому нарахування та
виплата компенсації за невикористану
відпустку мала бути за останній рік
роботи позивача, і така виплата (навіть
за більший період) була здійснена
відповідачем при звільненні позивача.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді апелянт не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: