Справа № 191/4168/14-ц
Провадження № 2/191/1532/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Твердохліб
А.В.,

за участю секретаря - Яришевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Синельникове
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним та визнання права
приватної власності на житловий
будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним та визнання права
приватної власності на житловий
будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що в травні 1998 року
вона вирішила придбати житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який належав відповідачу по
справі на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом № 288 від 15.05.1998
року, виданого Другою Синельниківською
державною нотаріальною конторою.
Власник вищевказаного будинку дав
згоду на його продаж та обумовили суму
в розмірі 7100 (сім тисяч сто) гривень. За
оформленням договору купівлі-продажу
вони звернулися до Придніпровської
товарної біржі та 27 травня 1998 року
уклали договір купівлі-продажу
нерухомого майна в письмовій формі та
відповідно до вимог ст.15 Закону України
«Про товарну біржу».Сторони домовилися
про істотні умови договору, відповідач
отримав від позивача гроші, передав
ОСОБА_1 всі документи на будинок та
ключі від нього.

06 липня 1998 року договір купівлі-продажу
був зареєстрований в
Синельниківському міжміському бюро
технічної інвентаризації та були
внесені в технічний паспорт відповідні
відомості про нового власника. В серпні
2014 року позивач вирішила продати
вказаний будинок, однак дізналася в
нотаріальній конторі про те, що є його
власником на підставі біржової угоди,
яку необхідно узаконити, оскільки
договір купівлі-продажу не був
посвідчений нотаріально. Тому нотаріус
Другої Синельниківської державної
нотаріальної контори відмовив в
оформленні та посвідченні договору
купівлі-продажу

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
власність», чинного на час виникнення
спірних правовідносин, володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не буде встановлено судом. За
змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Договір вважається
укладеним, коли між сторонами в повній,
у належних випадках формі, досягнуто
згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом, або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (1963 р.)
за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього грошову суму. Статтею
227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова
нотаріальна форма договору
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) і його реєстрація органами
місцевого самоврядування.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
товарні біржі» не підлягали
нотаріальному посвідченню угоди, які
зареєстровані на біржі, якщо вони
являють собою купівлю-продаж, поставку
на обмін товарів, допущених до обігу на
товарній біржі.

Реєстрація Синельниківським МБТІ за
позивачем права власності на зазначену
нерухомість на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого біржею, а
не нотаріусом, станом на травень 1998
року не суперечила чинному
законодавству. Правила державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
що знаходяться у власності юридичних
та фізичних осіб, затверджені наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 19 січня
1996 року за № 31, передбачали підставу
для державної реєстрації договорів
купівлі-продажу, зареєстрованих
біржею.

При вчиненні вищевказаного правочину
всі дії сторін були спрямовані на
встановлення цивільних прав та
обов'язків, перехід права власності,
всі сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, мали вільне
волевиявлення, що відповідало
внутрішній волі на досягнення
наслідків, а саме купівлі-продажу
будинку, правочин був реальним і
вчинений у формі, дозволеній чинним
законодавством України в 1998 році.

Позивач, як сумлінний набувач, майже
шістнадцять років є власником
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, здійснює оплати,
пов'язані з володінням власністю та
зареєстрована за вказаною адресою. А
відповідач після укладення договору
виїхав у невідомому їй напрямку і
ухиляється від нотаріального
посвідчення вищевказаного договору.

У зв'язку з цим позивач просить визнати
дійсним договір купівлі-продажу
(біржовий контракт) № 201/ФЗ від 27.05.1998
року, укладений нею та відповідачем
ОСОБА_2 на Придніпровській товарній
біржі на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за нею, ОСОБА_1, право приватної
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: А-1 житловий будинок, Б-1 літня
кухня, В-1 сарай, Г-1 вбиральня, П-1 погріб,
К-1 водоколонка, №1, 2, 3 огорожа.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, однак надала заяву про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, проти
задоволення позовних вимог не
заперечував, в своїй заяві пояснив, що
не міг оформити договір через тривале
відрядження.

Приймаючи до уваги вище викладене,
дослідивши письмові матеріали справи,
давши оцінку доказам, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних законних підстав.

Судом встановлено, що 27.05.1998 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений
договір купівлі-продажу нерухомого
майна - житлового будинку з
господарчими спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Вказане домоволодіння з
господарськими спорудами належало
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом № 288 від 15.05.1998
року, виданого Другою Синельниківською
державною нотаріальною конторою.

Вказаний договір купівлі-продажу
нерухомого майна був зареєстрований
Придніпровською товарною біржею за №
201/Ф3 від 27.05.1998 року, після чого 06 липня
1998 року договір купівлі-продажу був
зареєстрований в Синельниківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації.

Згідно технічного паспорту від
25.11.1994 року в перелік власників
житлового будинку з господарчими
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 внесена ОСОБА_1.

Згідно постанови № 02-31/1096 від 07.08.2014
року нотаріус Другої Синельниківської
державної нотаріальної контори
відмовив ОСОБА_1 в оформленні та
посвідченні договору купівлі-продажу в
зв'язку з тим, що житловий будинок
належить ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
посвідченого Придніпровською товарною
біржою 27 травня 1998 року № 237/Ф3, а це є
неналежним чином оформлення даного
документа.

Зважаючи на те, що оспорюваний договір
купівлі-продажу був укладений в 1997
році, тобто до набрання чинності
Цивільним кодексом України 2003 року,
тому до вказаних правовідносин
належить застосувати положення
чинного на той момент законодавства,
зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону
України «Про власність», який діяв на
момент укладення угоди, громадянин
набуває права власності на майно,
одержане внаслідок успадкування або
укладення інших угод, не заборонених
законом.

Згідно ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Договір вважається
укладеним, коли між сторонами в повній,
у належних випадках формі, досягнуто
згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом, або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 р.) за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 227 цього ж
Кодексу, договір купівлі-продажу
житлового будинку має бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недотримання цієї
вимоги тягне недійсність договору.
Також договір купівлі-продажу
житлового будинку підлягає реєстрації
у виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Проте, згідно ст.15 Закону України
«Про товарні біржі» в редакції, яка
діяла на час укладання договору
купівлі-продажу в 1998 році, угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягали
нотаріальному посвідченню. Угода
вважалась укладеною, та не підлягає
нотаріальному посвідченню, що
зазначено і в самому договорі купівлі-
продажу від 04.12.1997 року (а.с. 8).

При підписанні спірного договору
між сторонами було досягнуто згоди по
всіх істотних умовах договору, як те
передбачає ст. 153 Цивільного кодексу
УРСР в редакції 1963 року.

Так, позивач сплатила продавцю ОСОБА_2,
а ОСОБА_2 отримала грошові кошти у сумі
7100,00 грн. за житловий будинок з
господарським спорудами, після чого
ОСОБА_1 прийняла предмет договору в
своє володіння, користувалася
предметом договору, що в повній мірі
підтверджується самим договором
купівлі-продажу від 27.05.1998 року.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, якщо
одна з сторін повністю або частково
виконала угоду, яка потребує
нотаріального посвідчення, а інша
сторона ухиляється від нотаріального
посвідчення угоди, суд вправі за
вимогою виконавчої сторони визнати
угоду дійсною. В цьому разі подальше
нотаріальне посвідчення угоди не
потребується.

Отже, як встановлено судом,
позивач вчинила всі залежні від неї
дії, спрямовані на посвідчення
договору купівлі-продажу в
нотаріальній конторі, однак у зв'язку з
тим, що продавець ОСОБА_2 після
укладення договору виїхав, здійснити
цього позивач не має змоги, що порушує
її майнові права та інтереси.

Згідно ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

Крім того, вищевказаний договір був
зареєстрований Синельниківському МБТІ
06.07.1998 року (ас. 8 зворот).

Також, судом встановлено, що
позивач, як сумлінний набувач, майже
шістнадцять років є власником
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, здійснює оплати
пов'язані з володінням власністю, та за
вказаною адресою зареєстрована.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач у справі - ОСОБА_2 ухиляється
від нотаріального посвідчення
вищевказаного договору.

Оскільки, покупець повністю
виконала умови договору
купівлі-продажу житлового будинку,
сплатила за придбане майно грошові
кошти зареєструвалася в спірному
будинку та проживає у ньому, договір у
відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК
УРСР зареєстрований в
Синельниківському МБТІ, у
передбаченому законом порядку угода
купівлі-продажу з підстав недотримання
нотаріальної форми судом не
визнавалася недійсною, позивач на
підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49
Закону України „Про власність" набула
право власності на спірний житловий
будинок і правомірно володіє ним.
Передбачених законом підстав для не
визнання дійсним неоспореного
договору купівлі-продажу спірного
домоволодіння в судовому порядку не
має.

Статтею 392 діючого ЦК України
передбачено право власника майна на
пред'явлення позову про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Керуючись ст. 203, ч. 1 ст. 377
Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 128,
153, 224, 227, ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. 15
Закону України «Про товарні біржі», ч. 2
ст. 12 Закону України «Про власність»,
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину дійсним та визнання
права приватної власності на житловий
будинок - задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу (біржовий контракт) №
201/ФЗ від 27.05.1998 року, укладений між
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 на
Придніпровській товарній біржі на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право приватної
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: А-1 житловий будинок, Б-1 літня
кухня, В-1 сарай, Г-1 вбиральня, П-1 погріб,
К-1 водоколонка, № 1,2,3 огорожа.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: А. В. Твердохліб