Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4658/14
Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Трофимової
Д.А.,

Осоцького
І.І.,

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 вересня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що відповідно до укладеного
договору № ZPC0RX00090083 від 29.03.2006 року
ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 1 097,75 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і банком
договір, про що свідчить підпис ОСОБА_4
у заяві.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати відповідач повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Відповідач належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором,
внаслідок чого станом на 22.04.2014 року має
заборгованість, яка становить 25 190,61
грн. та складається з наступного:

- 399,46 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6 782,30 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 16 333,11 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов
та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 175,74 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором № ZPC0RX00090083 від
29.03.2006 року в сумі 25 190,61 грн. та судові
витрати.

У липні 2014 року Банк надав суду
уточнену позовну заяву, в якій
зазначив, що станом на 22.04.2014 року
заборгованість відповідача становить
11 773,30 грн. та складається з наступного:

- 399,46 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6 782,30 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 3 554,72 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
період з 22.04.2013р. по 22.04.2014р.;

а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов
та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 536,82 грн. - штраф (процентна складова).

Остаточно, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив
суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь
заборгованість за кредитним договором
№ ZPC0RX00090083 від 29.03.2006 року в сумі 11 773,30
грн. та судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 вересня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
КБ «ПриватБанк» подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
строк позовної давності, передбачений
ст. 257 ЦК України, сплив, а поважних
причин такого пропуску позивачем не
наведено.

З такими висновками суду погодитися не
можна, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та не
узгоджуються з вимогами матеріального
та процесуального права.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладені, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
29.03.2006 року ОСОБА_4 підписав заяву
позичальника № ZPC0RX00090083 про надання
строкового кредиту та отримав кредит у
розмірі 1 097,80 грн. грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом 2,00 %
в місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту на строк 12
місяців по 29.03.2007 року включно на Умовах
про надання споживчого кредиту
фізичним особам з погашенням кредиту
щомісячними платежами по 121,54 грн.

За змістом заяви позичальника,
підписуючи її, ОСОБА_4 виразив свою
згоду, що ця заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка»), Тарифами складає
між ним та банком кредитно-заставний
договір (а.с. 4).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Саме Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт) передбачений обов'язок
позичальника погашати заборгованість
за кредитом, проценти за його
використання, оплачувати комісії,
встановлений порядок розрахунків та
відповідальність сторін.

Відповідно до п. 5.5 Умов, як складової
письмового договору від 29.03.2006 року,
термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідачем зроблено заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності (а.с. 22).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Таким чином, сторони досягли згоди та
уклали договір, в якому передбачили, що
позовна давність, установлена законом,
збільшена за домовленістю сторін до
п'яти років відповідно до п. 5.5 Умов, що
відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України
та свідчить про додержання письмової
форми договору щодо збільшення
позовної давності.

Умовами договору визначений строк
виконання зобов'язань датою 29.03.2007р.,
позов був поданий до суду 14.05.2014р. (а.с.
1-2).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.5
Умов термін позовної давності за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Обґрунтовуючи позов Банк зазначав, що
відповідач періодично сплачує
заборгованість за кредитним договором,
тому перебіг строку позовної давності
перервався при здійсненні часткової
оплати заборгованості.

На підтвердження зазначених доводів
ПАТ КБ «ПриватБанк» надав виписку
оплат по кредитному договору за період
з 29.03.2006р. по 16.06.2014р. (а.с. 31), з якої
вбачається, що погашення
заборгованості по кредиту позичальник
здійснював:

- 17.07.2006р. - 414,61 грн.;

- 02.07.2007р. - 105,97 грн.;

- 13.09.2007р. - 37,23 грн. (сплачена пеня);

- 13.09.2007р. - 162,77 грн.;

- 13.02.2012р. - 780,00 грн.

- 28.02.2012р. - 500,00 грн.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК
України).

Таким чином, у відповідності до ст. 264 ЦК
України дії відповідача з часткового
погашення боргу переривали перебіг
строку позовної давності, а тому строк
позовної давності не сплив на час
пред'явлення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог з підстав пропуску строку
позовної давності, суд вищевикладене
не врахував і не мотивував свого
висновку щодо неприйняття вказаних
платежів як доказу переривання
перебігу строку позовної давності.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 546 та
ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою, яка визначається як штраф,
пеня, і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Сплата неустойки є правовим наслідком
у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 2 статті 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, хоча кредитним договором
встановлено п'ятирічний строк позовної
давності для звернення до суду, але
пеня стягується за один рік у
відповідності зі ст. 258 ЦК України.

Як зазначалося вище, Банк просив
стягнути заборгованість станом на
22.04.2014 року, а з позовом звернувся до
суду 14.05.2014р., отже, пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором підлягає стягненню за
період з 14.05.2013р. по 22.04.2014р.

Таким чином, заявлені позивачем
вимоги про стягнення з ОСОБА_4 суми
заборгованості підлягають задоволенню
частково з урахуванням положень ч. 2 ст.
258 ЦК України про застосування
спеціальної позовної давності в один
рік до вимог про стягнення неустойки.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що неналежне виконання позичальником
зобов'язань за договором від 29.03.2006 року
підтверджене доказами та виходячи із
встановлених ст. 526 ЦК України
загальних умов виконання зобов'язання
і передбаченого ст. 629 ЦК України
принципу обов'язковості договору, з
ОСОБА_4 на користь банка підлягає
стягненню сума заборгованості у
розмірі 11 557,77 грн., з яких: 399,46 грн. -
заборгованість за кредитом; 6 782,30 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 349,45 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в період з
14.05.2013р. по 22.04.2014р.; штрафи відповідно до
п. 5.3 Умов та правил надання банківських
послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина); 526,56 грн. - штраф (5 % від суми
боргу).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України
на користь позивача підлягають
стягненню з ОСОБА_4 документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у суді першої та
апеляційної інстанцій у загальному
розмірі 365 грн. 40 коп. (243,60 грн. + 121,80 грн.).

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду на
підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 вересня 2014
року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ ZPC0RX00090083 від 29.03.2006 року в розмірі 11 557
(одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім)
грн. 77 коп. та судовий збір в сумі 365
(триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: