Справа № 161/4908/14-ц Провадження №
22-ц/773/1553/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_4 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 вересня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом
посилаючись на те, що з січня 1995 року
вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, в цей період
придбали у власність 4/100 частини
вбудованого приміщення торгового
підприємства гастронома "ІНФОРМАЦІЯ_2"
по АДРЕСА_1.

26.11.1999 року зареєстрували шлюб. Під час
шлюбу придбали автомобілі
Мерседес-Бенц, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 вартістю 130 000 та
Мерседес-Бенц 126, державний
реєстраційний номер НОМЕР_6 вартістю 50
000 грн.

Також, за рахунок спільних подружніх
коштів на ім»я відповідача внесено
банківський вклад в АТ «Банк «Фінанси
та Кредит».

Покликаючись на те, що об'єкт
нерухомості придбано за спільні кошти,
після реконструкції цього приміщення у
стоматологічний кабінет, воно
збільшилося у своїй вартості, просила
визнати об'єкт нерухомості спільною
сумісною власністю та визнати за нею,
ОСОБА_1 право власності на ? частину
приміщення стоматологічного кабінету
за адресою АДРЕСА_1, автомобіль
Мерседес-Бенц державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 вартістю 130 000 грн.,
поділити грошовий вклад в розмірі 169 895
грн. шляхом стягнення з відповідача на
її користь 79 895 грн.

Визнати за відповідачем ОСОБА_4 право
власності на : ? частину приміщення
стоматологічного кабінету за адресою
АДРЕСА_1, автомобіль Мерседес-Бенц
державний реєстраційний номер НОМЕР_6
вартістю 50 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 07.11.2014 позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину приміщення
стоматологічного кабінету за адресою
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль MERSEDES-BENZ 320 SE, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Черче Рогатинського
району Івано-Франківської області, ІПН
НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 - 85 000,00
гривень, як компенсацію за виданий
депозитний вклад в АТ «Фінанси та
кредит» 01.09.2013 року, з депозитного
рахунку НОМЕР_8 від 01.06.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
понесених і документально
підтверджених судових витрат по сплаті
судового збору в сумі 3654 гривень.

В решті позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з договором
купівлі-продажу, 06.08.1999 року ОСОБА_4
придбав у ТзОВ «Каравела» 4/100 частини
вбудованого приміщення торгового
підприємства гастронома «ІНФОРМАЦІЯ_2»
площею 49.6 кв. м. по АДРЕСА_1 вартістю 12 500
грн.

На цей час він перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який
було розірвано 31 серпня 1999 року, що
стверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_9,
виданого 31.08.1999 року відділом РАГСу
Луцького міськвиконкому (а. с. 103).

З наявного в матеріалах справи
свідоцтва про одруження вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 26.11.1999 року
(а.с. 4).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання майна спільною сумісною
власністю та його поділ в частині
поділу нерухомого майна суд першої
інстанції виходив з того, що сторони з
1995 року проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, в цей період за
спільні кошти придбали ? вбудованого
приміщення торгового підприємства
гастроному по АДРЕСА_1, яке
переобладнано в стоматологічний
кабінет, поклавши в основу такого
висновку пояснення позивача.

Однак, такий висновок зроблено
судом з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України цей
Кодекс набрав чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом
України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону
України "Про власність", статті 22 КпШС
України, який був чинним до 1 січня 2004
року, спільною сумісною власністю
визнавалось майно, нажите подружжям за
час шлюбу (майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, чи майно,
що є у власності осіб, які ведуть
селянське (фермерське) господарство,
якщо письмовою угодою відповідно між
членами сім'ї чи членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено інше, або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність
громадян визнавалась частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено й учасники спільної
власності при придбанні майна не
виходили з рівності їхніх часток,
розмір частки кожного з них визначався
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини
третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який
був чинним до 1 січня 2004 року,
визначалось, що право власності в
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Установлено, що договір
купівлі-продажу 4/100 частини
вбудованого приміщення торгового
підприємства гастронома «ІНФОРМАЦІЯ_2»
площею 49.6 кв. м. по АДРЕСА_1 укладено та
нотаріально посвідчено 06.08.1999 року,
тобто із цієї дати в ОСОБА_4 виникло
право власності на спірний об'єкт
нерухомості.

Виходячи з наведеного не можна визнати
правильним застосування судом норм ЦК
України 2003 року та статей 60, 61, 63, 65, 68-71
СК України для визнання за позивачем
права власності на половину придбаної
частини приміщення гастроному,
переобладнаного в стоматологічний
кабінет, набутого до 1 січня 2004 року, без
встановлення факту створення
сторонами спільної часткової
власності на квартиру та визначення
ступеня участі в цьому позивача працею
й коштами.

Така правова позиція висловлена
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, при розгляді
справи N 6-65цс13, яка є обов'язковою для
застосування судами відповідно до ст.
360-7 ЦПК України.

При цьому, рішення Луцького
міського суду від 19 лютого 1999 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
розірвання шлюбу, в якому суд зазначає,
що на час розгляду справи ОСОБА_4
перебував у фактичних шлюбних
відносинах з іншою жінкою, не може
замінити рішення суду про встановлення
факту проживання сторін в справі
однією сім'єю без шлюбу (а.с.128).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В позовній заяві ОСОБА_1,
стверджуючи про придбання спірного
нерухомого майна за спільні кошти
також вказувала, що за період шлюбу це
майно збільшилось у своїй вартості
унаслідок спільних грошових затрат,
тому на підставі ст. 62, 74 СК України є
підстави для визнання майна спільною
сумісною власністю.

Згідно з положеннями норм ст. 10, 60
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України, розглядаючи
цивільну справу № 6-19760св09 висловив
правовий висновок, зазначивши, що для
застосування передбачених ст. 62 СК
України правил, збільшення вартості
майна повинно відбуватися внаслідок
затрат подружжя, незалежно від інших
факторів, зокрема, загальних тенденцій
до загального здорожчання чи
здешевлення майна і наявним повинно
бути істотне збільшення вартості майна
як об'єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості на час
об'єкта в стані, що існував до
поліпшення, та його вартості після
поліпшення. При цьому сам по собі
розмір грошових затрат подружжя не є
тим фактором, який безумовно свідчить
про істотність збільшення майна як
об'єкта.

При розгляді вказаної справи,
апеляційний суд, виконуючи вимоги ч. 4
ст. 10 ЦПК України, сприяючи всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи, в
судовому засіданні 17.10.2014 року
додатково роз'яснив особам, які беруть
участь у справі їх права і обов'язки,
зокрема, позивачу та його представнику
їх обов'язок подати докази про вартість
саме на час розгляду справи придбаної
частини гастроному по АДРЕСА_1 в стані,
що існував до реконструкції та його
вартість після проведення
реконструкції для того, щоб перевірити
чи відбулося істотне збільшення його
вартості внаслідок спільних грошових
затрат і роз'яснив, що з цією метою
сторони вправі заявити перед судом
клопотання про призначення
відповідної судової експертизи,
попередив про наслідки вчинення або не
вчинення цих процесуальних дій.

Для того, щоб сторони могли
скористатися наданими їм правами та
визначились, які докази вони бажають
подати, а також обговорити питання про
можливість укладення мирової угоди,
судом було оголошено перерву в
судовому засіданні.

В даному судовому засіданні позивач та
його представник, а також відповідач
клопотання про призначення експертизи,
витребування судом доказів не
заявляли. Тому суд розглядає справу на
підставі поданих сторонами доказів.

Зокрема, позивачем подано висновок,
згідно з яким вартість
стоматологічного кабінету по АДРЕСА_1
становить 605 000 грн. Проте, вказана
оцінка є доказом про ринкову вартість
об'єкта нерухомості на даний час,
однак, не дає підстав зробити висновок,
чи відбулося істотне збільшення
вартості нерухомого майна в період
шлюбу, оскільки позивачем не подано
доказів про те, якою є вартість цього
самого майна станом на день розгляду у
стані, що існував до його
реконструкції. А в договорі
купівлі-продажу від 06.08.1999 року
містяться відомості про експертну
вартість та ціну продажу об"єкта
нерухомості станом на день вчинення
цього договору (а.с.5)

За таких обставин у позові про поділ
стоматологічного кабінету по
АДРЕСА_1 слід відмовити.

Щодо позовних вимог про поділ
депозитного вкладу слід зазначити
таке.

З матеріалів справи вбачається, що
01.06.2013 року на ім'я ОСОБА_4 відкрито
депозитний вклад в АТ «Банк»Фінанси та
Кредит» на суму 244 416.29 грн.

01.09.2013 року останньому видано
депозитний вклад (а. с. 89).

З пояснень позивача вбачається, що як
станом на 01.09.2013 року так і на даний час
вона та відповідач перебувають в
зареєстрованому шлюбі. В суді першої
інстанції та в даному судовому
засіданні представник відповідача
ОСОБА_4 ствердив, що частина депозитних
коштів, за спільною згодою, витрачена
для організації весілля його доньки,
чого не заперечувала позивач. Решту
коштів витрачені на спільні потреби
сім'ї. Всупереч вимог ст. 15, 60 ЦПК
України, позивач не подала доказів на
спростування таких доводів
відповідача та на підтвердження своїх
пояснень, що станом на 01.09.2013 року вони
припинили спільне проживання, тому її
вимоги про поділ депозитного вкладу до
задоволення не підлягають.

З реєстраційних карт на транспортні
засоби, пояснень сторін, вбачається, що
в період шлюбу придбано автомобілі
Мерседес - Бенц 320SE 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_10 вартістю 156840 (сто
п'ятдесят шість тисяч вісімсот шість
грн.) та автомобіль Мерседес- Бенц 126, 1985
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 вартістю 71
490 грн. (а. с. 12, 131, 132).

Позовні вимоги про поділ автомобілів
підлягають до задоволення на підставі
ст.ст. 69-71 СК України.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не
висловлював прохання про виділення
будь-якого із автомобілів йому, та в
апеляційній скарзі посилається лише на
порушення судом принципу рівності
часток, а ОСОБА_1 в позовній заяві
висловила прохання про виділення їй
автомобіля Мерседес- Бенц 320SE 1998 року
випуску, в судовому засіданні
висловила про можливість сплати нею
різниці у вартості виділеного майна,
підстав не погодитися з таким
проханням в суду не має, тому за ОСОБА_1
слід визнати право власності на
автомобіль Мерседес Бенц 320SE 1998 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_10 вартістю
156840 (сто п'ятдесят шість тисяч вісімсот
шість грн.) та стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 різницю у вартості
виділеного майна в сумі 42 675 грн. (156840
грн. - 71 490 грн:2).

Згідно з наявними в матеріалах справи
квитанціями, при зверненні до суду
ОСОБА_1 сплатила судовий збір 3654 грн.,
розмір задоволення позовних вимог в
процентному відношенні становить 42.92%,
тому на підставі ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_4 на її користь слід стягнути 1571
грн. 22 коп. судового збору.

ОСОБА_4 при подачі апеляційної скарги
оплатив 1827 грн., відсоток задоволення
вимог апеляційної скарги становить
45.20%, тому з ОСОБА_1 на його користь слід
стягнути 825 грн. 82 коп. понесених
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 04 вересня 2014 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Провести поділ майна подружжя
наступним чином.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль Мерседес-Бенц 320SE 1998 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_10 вартістю
156840 (сто п'ятдесят шість тисяч вісімсот
шість ) грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль Мерседес - Бенц 126, 1985 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 вартістю 71
490 (сімдесят одна тисяча чотириста
дев'яносто ) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
різницю у вартості виділеного у
власність майна в сумі 42 675 грн. (сорок
дві тисячі шістсот сімдесят п'ять ) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1571.
грн 22 коп. (одна тисяча п'ятсот сімдесят
одна гривня двадцять дві копійки)
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 825
грн. 82 коп. (вісімсот двадцять п'ять грн.
вісімдесят дві копійки) судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
часу набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді