Справа № 466/8718/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2014 року

Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Едера П.Т

при секретарі Репета
К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ
нежитлового приміщення в натурі та
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
припинення права осіб на частку в
нежитловому приміщенні, яке належить
на правах спільної часткової
власності,-

в с т а
н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до Шевченківського районного суду м.
Львова із позовною заявою до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про поділ нежитлового
приміщення в натурі. В позивній заяві
позивачі просили суд поділити в натурі
між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, ОСОБА_2 нежитлове приміщення 15-1,
15-2, 15-3 першого поверху загальною площею
35,8 кв. м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та виділити у власність
ОСОБА_1, ОСОБА_2, об'єкт
нерухомості загальною площею 11,9 кв. м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а у
власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, об'єкт нерухомості загальною
площею 23,8 кв. м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі свої вимоги мотивували тим, що
вищевказане спірне майно належить їм
на праві спільної часткової власності
у рівних частках, а саме по 1/6 кожному,
однак протягом тривалого часу у них з
Відповідачами склались особисті
неприязні стосунки, які не рідко
призводять до виникнення конфліктних
ситуацій. Відповідачі чинять їм
безпідставні перешкоди у користуванні
спірним приміщенням. Їхня пропозиція
вирішити спір без звернення до суду
Відповідачами не була прийнята.
Останні відмовляються добровільно
укладати договір про поділ спільного
майна в натурі, а тому вони, Позивачі
вимушені звернутись до суду.

Відповідачі за первинним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до
початку розгляду судом справи по суті
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про
припинення права осіб на частку в
нежитловому приміщенні, яке належить
на правах спільної часткової
власності. В позивній заяві позивачі
просили суд припинити право спільної
часткової власності ОСОБА_1 на 16 частку
нежитлового приміщення 15-1, 15-2, 15-3
першого поверху, яке знаходиться в
АДРЕСА_1 та припинити право спільної
часткової власності ОСОБА_2 на 16 частку
нежитлового приміщення 15-1, 15-2, 15-3
першого поверху, яке знаходиться в
АДРЕСА_1, а також визнати за ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 право
власності на 14 частку кожного у
нежитловому приміщенні 15-1, 15-2, 15-3
першого поверху, яке знаходиться в
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що
єдине нежитлове приміщення 15-1, 15-2, 15-3
першого поверху, яке знаходиться в
АДРЕСА_1, належить на праві спільної
часткової власності відповідно
шістьом співвласникам: ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_2, а саме
по 16 кожному. Сторони є колегами по
роботі, проте в них суттєво погіршились
відносини, стали більш неприязними,
оскільки ОСОБА_1В та ОСОБА_2 злісно
ухиляються від сплати комунальних
послуг, матеріально не підпримують
ініціативу проведення поточного та
капітального ремонту, які вкрай
необхідні для їхнього приміщення, що в
кінцевому результаті відбивається на
їхній підприємницькій діяльності,
оскільки в таких умовах можливість
надання належних послуг їхнім клієнтам
є практично відсутньою. Зазначали, що
нежитлове приміщення як річ за звичай є
подільною річчю, однак враховуючи те,
що в даному випадку частки
співвласників нежитлового приміщення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є незначними, тобто
становлять менший розмір ніж площа
будь-якого із приміщення нежитлового
приміщення, розподіл нежитлового
приміщення 15-1, 15-2, 15-3 першого поверху,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 в натурі
відповідно до ідеальних часток
співвласників в розмірі 4/6 х 2/6 з
технічної точки зору - не можливий, а
тому нежитлове приміщення як річ за
наявності такого розміру часток
співвласників є річчю неподільною.

В судовому засіданні, позивачі за
первісним позовом та їхній
уповноважений представник ОСОБА_8
вимоги первісного позову підтримали
повністю, надали пояснення, що
аналогічні викладеному в тексті
позовної заяви, додатково зазначали, що
спірне приміщення можна поділити між
співвласниками в натурі на два
ізольовані нерухомі об'єкти з
самостійними входами за рахунок
влаштуванням додаткового прорізу у
фасадній стороні житлового будинку.
Просили позов задовольнити в повному
обсязі. Щодо вимог зустрічного позову,
то такі вимоги заперечили, вважаючи їх
безпідставними Просили відмовити у
задоволенні вимог за зустрічним
позовом.

Уповноважений представник Відповідача
ОСОБА_6- ОСОБА_9. первісний позов
заперечив та підтримав зустрічний
позов, котрий просив задовольнити, а у
задоволенні первісного позову
відмовити.

Інші сторони у судове засідання не
з'явились, подавши суду клопотання про
розгляд справи за їх відсутністю.
Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України
суд розгляд справи проводить за
відсутності сторін, що не з'явились в
судовий розгляд.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, заслухавши допитаного у
судовому засіданні експерта ОСОБА_10,
повно та всебічно дослідивши зібрані
по справі докази, з'ясувавши дійсні
обставини справи, права і обов'язки
сторін, суд приходить до висновку про
підставність первісних позовних вимог
і необхідності їх задоволення та
безпідставність зустрічного позову в
зв'язку із чим слід відмови у його
задоволенні виходячи з нижче наведених
підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено
письмовими доказами наступне.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на нежитлове приміщення
серії САЕ № 574959 від 9 лютого 2012 року, що
видане управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
згідно із витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 33979006 від
27 квітня 2012 року, що видане обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
нежитлове приміщення першого поверху
за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6
на праві спільної часткової власності
у рівних частках, по 1/6 кожному.

Згідно висновку № 050/14 судової
будівельно-технічної експертизи
встановлено, що: виділити в натурі 1/6
частку нежитлового приміщення 15-1, 15-2,
15-3 першого поверху, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на день проведення
експертизи можливо; виділити в натурі
2/6 частки нежитлового приміщення 15-1, 15-2,
15-3 першого поверху, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 станом на день
проведення експертизи можливо; можливе
влаштування додаткового входу в
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1. Додатковий вхід - це
відновлення бувшого входу.

Вказаний висновок підтриманий судовим
експертом ОСОБА_10. що допитувалась в
судовому засіданні.

У силу приписів ст. 41 Конституції
України, ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересі є, зокрема, визнання права.

Згідно із ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК
України).

У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (спільне
майно).

Відповідно до положень статті 356 ЦК
України власність двох чи більше осіб
із зазначенням частки кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно із частинами першою, третьою
статті 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою; кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Частиною першою статті 361 ЦК України,
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України
передбачено право співвласника на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі
спільного майна - це перехід частини
цього майна у власність учасника
спільної власності пропорційно його
частки в праві спільної власності й
припинення для цієї особи права на
частку у спільному майні.

Ураховуючи те, що після виділу частки
зі спільного нерухомого майна в
порядку статті 364 ЦК України право
спільної часткової власності
припиняється, при виділі частки із
спільного нерухомого майна власнику,
що виділяється, та власнику (власникам),
що залишаються, має бути виділена
окрема площа, яка повинна бути
ізольованою від приміщення іншого
(інших) співвласників, мати окремий
вихід, тобто складати окремий об'єкт
нерухомого майна в розумінні статті 181
ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток житлових
будинків, будівель, споруд, іншого
нерухомого майна при підготовці
проектних документів щодо можливості
проведення цих робіт визначається
Інструкцією № 55 щодо проведення
поділу, виділу та розрахунку часток
об'єктів нерухомого майна, що
затверджена наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 18.06.2007 р..

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї
Інструкції поділ об'єкта нерухомого
майна (виділ частки) на окремі
самостійні об'єкти нерухомого майна
здійснюються відповідно до
законодавства на підставі висновку
щодо технічної можливості такого
поділу (виділу) з дотриманням чинних
будівельних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд доходить висновку, що первісний
позов є підставним та підлягає
задоволенню, а зустрічні позовні є
безпідставними, а тому у їх задоволенні
слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215,
218, ЦПК України, суд,-

в и р і
ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ
нежитлового приміщення в натурі -
задовольнити.

Поділити в натурі між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_2
нежитлове приміщення 15-1, 15-2, 15-3 першого
поверху загальною площею 35,8 кв. м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2
об'єкт нерухомості загальною площею 11,93
кв. м.

Виділити у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 об'єкт нерухомості
загальною площею 23,87 кв. м.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про припинення права
осіб на частку в нежитловому
приміщенні, яке належить на правах
спільної часткової власності -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання в десятиденний термін з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. Т. Едер