АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7003/14
Головуючий 1 інст. - Березовська І.В.
Категорія : договірні
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Соколової А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 29 серпня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ДСП «БВ» у формі ТОВ, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання укласти
договір оренди землі, стягнення
орендної плати, стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ДСП «БВ» у формі ТОВ,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
зобов'язання укласти договір оренди
землі, стягнення орендної плати,
стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказує, що 22 жовтня 2001 року вона уклала
договір оренди з ВАТ «ХОФ» на її
распайовані по сертифікатам землі
строком до 22 жовтня 2006 року. У 2005 році
ВАТ «ХОФ» збанкрутіло, правонаступник
визначений не був. Без належного
повідомлення її як власника земельних
паїв, між ВАТ «ХОВ» та ОСОБА_4 було
укладено договір суборенди, про
наявність якого вона дізналася тільки
у 2006 році. На протязі 10 років вона
намагалася встановити хто
користується належною їй землею та
укласти договори оренди. З цього
приводу вона зверталася до органів
державної влади, міліції, прокуратури,
проте безрезультатно. В період з 2009
року по 2012 рік нею були виготовлені
державні акти на землю. В 2013 році вона
дізналася, що її земельними ділянками
користується ОСОБА_4 На її звернення до
останнього з приводу виплати орендної
плати, ОСОБА_4 не реагував, укласти
договір оренди відмовляється. До
теперішнього часу ОСОБА_4 та члени його
сім'ї користуються належними їй
земельними ділянками. Крім того,
працівниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час
збору врожаю були пошкоджені межові
знаки на її земельній ділянки,
переорані під'їдні шляхи до неї.

Тому, з урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з
ОСОБА_4 орендну плату за користування
належними їй земельними ділянками №№
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що розташовані
на території Безлюдівської селищної
ради Харківського району Харківської
області в сумі 3 360 грн. за період з 2004 по
2013 роки, а також земельними ділянками
№№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, що
розташовані на території Алісіївської
сільської ради Харківського району
Харківської області в сумі 10 800 грн. за
період з 2004 по 2013 роки, 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання в
розмірі 424 грн.; стягнути з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 збитки за знищені межові знаки в
розмірі 2000 грн.; зобов'язати
відповідачів поновити під'їздні шляхи
до належних їй земельних ділянок, які
встановлені проектною документацією;
зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укласти з
нею договори оренди земельних ділянок,
що розташовані на території
Харківського району Харківської
області, стягнути з ОСОБА_4 моральну
шкоду в сумі 20 000 грн., а також витрати,
пов'язані з пред'явленням нею позову в
розмірі 3 500 грн.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 29 серпня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення про задоволення її позовних
вимог у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачі про день, час та місце
розгляду справи в апеляційному суді
повідомлялися належним чином причин
неявки до суду не надали.

Неявка відповідачів, належно
повідомлених про час та місце розгляду
справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
позивачки, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційну скаргу
не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з недоведеності позивачем
наявності між сторонами договірних
відносин з приводу оренди земельних
ділянок та факту порушення
відповідачами її прав, як власника
землі.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_1 є власником земельних
ділянок №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що
розташовані на території
Безлюдівської селищної ради
Харківського району Харківської
області, а також земельних ділянок №№
НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, що розташовані
на території Алісіївської сільської
ради Близнюківського району
Харківської області (а.с.56 т.1).

22 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ВАТ
«Харківська овочева фабрика» (далі ХОФ)
укладено договори оренди земельних
часток (паю), які належать ОСОБА_1 (а.с.11-14
т.1).

Статтею 13 Закону України «Про оренду
землі» визначено , що договір оренди
землі це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Частиною 4 статті 124 Земельного кодексу
України передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до приписів ч.1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору . Істотними умовами
договору є предмет договору та умови,
що визначені законом як істотні.

Відповідно до вимог ст. 792 ЦК України
за договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку
на встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Орендодавець має право вимагати від
орендаря своєчасного внесення
орендної плати (ст. 24 Закону України
«Про оренду землі»).

Статтею 21 Закону України «Про оренду
землі» визначено , що орендна плата за
землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди.

Відповідно до ст. 23 , 30 цього Закону
визначено , що орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.
Зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди
щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Матеріали справи свідчать, що між ВАТ
«ХОФ» та ОСОБА_4 були укладені договори
суборенди земельних ділянок (а.с.15 т.1).

З листів Головного управління
агропромислового розвитку Харківської
обласної державної адміністрації
вбачається, що земельні частки (паї) №
НОМЕР_7, НОМЕР_4,НОМЕР_5,НОМЕР_6
знаходяться на землях колишньої
Харківської овочевої фабрики
(Алісівська сільська рада)
Близнюківського району та
обробляються ДСП ТОВ «БВ», керівником
якого є ОСОБА_4 (а.с.29 т.1).

Виходячи з положень ст.627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Матеріали справи не містять даних про
наявність договірних відносин між
сторонами з приводу оренди земельних
ділянок.

Позивачкою позовні вимоги щодо
відшкодування спричинених збитків у
зв'язку із самовільним заняттям
земельних ділянок не були заявлені.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 29 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: