АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6860/14
Справа № 434/4938/13-ц
Категорія : право власності
Головуючий 1 інст. - Труфанова М.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Черкасова
В.В.

Пономаренко
Ю.А.

При секретарі Лашаковій
Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Луганської
міської ради, третя особа - Управління
Держкомзему у м. Луганську Луганської
області про визнання права власності

по апеляційній скарзі прокурора
Артемівського району м. Луганська в
інтересах держави в особі інспекції
архітектурно - будівельного контролю в
Луганській області

на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 02
жовтня 2013 року

В С Т А
Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до Луганської міської
ради, третя особа - Управління
Держкомзему у м. Луганську Луганської
області про визнання права власності
на об'єкт нерухомого майна за адресою:
АДРЕСА_1, який складається із
нежитлової будівлі літ Б-1, загальної
площі 43,9 кв.м., зливної ями літ. К. та
закріплення земельної ділянки у
розмірі 0,0133 га, згідно схеми поділу
земельної ділянки. В обґрунтування
позовних вимог зазначала, що на
земельній ділянці, належній їй на праві
приватної власності за адресою
АДРЕСА_2 з цільовим призначенням «
будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)»
нею було переобладнано літню кухню та
сарай під нежитлову будівлю. ТОВ
«Луганск Терра Люкс» на її замовлення
розроблено план земельної ділянки про
зміну цільового призначення , частини
земельної ділянки «під розміщення
будівлі магазину» з присвоєнням адреси
АДРЕСА_1, Вона здійснила будівництво,
проте не має можливості оформити
правовстановлюючі документи на
нежитлову будівлю, оскільки не було
змінено цільове призначення земельної
ділянки.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 02 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1,
який складається із нежитлової будівлі
літ. Б-1, загальної площі 43,9 кв.м.,
зливної ями літ. К. Закріпити земельну
ділянку у розмірі 0,0133 га за адресою:
АДРЕСА_1 згідно схеми поділу земельної
ділянки, виготовленої ТОВ «Луганськ
Терра Люкс».

В апеляційній скарзі прокурора
Артемівського району м. Луганська в
інтересах держави в особі інспекції
архітектурно - будівельного контролю в
Луганській області ставиться питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про задоволення позовних вимог. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги прокурор посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зазначається, що судом першої
інстанції фактично ухвалено рішення з
питання зміни цільового призначення
земельної ділянки та визнання
самовільно збудованого позивачем
нежитлового приміщення новоствореним
майном , які належать до компетенції
міської ради та Інспекції архітектурно
- будівельного контролю в Луганській
області.

Ухвалою судді апеляційного суду
Луганської області від 13 січня 2014 року
відкрито провадження у цивільній
справі за апеляційною скаргою
прокурора Артемівського району м.
Луганська в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно - будівельного
контролю в Луганській області, справа
призначена до розгляду у судове
засідання. ( а.с. 64,67)

Ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 05 лютого 2014 року
провадження за апеляційною скаргою
прокурора Артемівського району м.
Луганська в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно - будівельного
контролю в Луганській області на
рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 02 жовтня 2013 року у
даній справі закрито, як помилково
відкрите.

Ухвалою вищого спеціалізованого
суду України з цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
заступника прокурора Луганської
області в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно - будівельного
контролю в Луганській області
задовольнено. Ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 05 лютого 2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до апеляційної суду
Харківської області. ( а.с. 146-149)

Згідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення судом касаційної інстанції є
обов'язковими для суду першої
інстанції чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

Сторони про час та місце розгляду
справи повідомлені , їх неявка в судове
засідання згідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, обговоривши наведені
в скарзі доводи та перевіривши
матеріали справи знаходить апеляційну
скаргу підлягаючою задоволенню
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності факту
самовільного будівництва нежитлових
будівель на земельній ділянці, що
належить позивачеві на праві
власності, зі зміною її цільового
призначення без порушення прав та
інтересів інших осіб.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна
виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
письмовими доказами, наявними у
матеріалах справи, що позивачеві на
підставі договору дарування від 6
вересня 2004 року належить житловий
будинок з господарськими будівлями за
адресою АДРЕСА_2, та земельна ділянка
площею 0, 0507 га за цією ж адресою на
підставі Державного акту з цільовим
призначенням «будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка)».

Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України
передбачено право власника на забудову
земельної ділянки за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Положеннями ст. 376 ЦК України
передбачено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Згідно до
ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Наявними у матеріалах справи
письмовими доказами доводиться факт
самовільного будівництв позивачем
нежитлових будівель на земельній
ділянці , яка не була відведена для
цієї мети, та без зміни цільвого
призначення земельної ділянки у
встановленому законом порядку під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно до ст.. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Підстави виникнення цивільних прав
та обов'язків , право та способи їх
захисту встановлені положеннями ст. 11,
15.16 ЦК України .

Згідно до роз'яснень, викладених в
п. п. 4, 8,9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети. Під наданням земельної ділянки
слід розуміти рішення компетентного
органу влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою. Право
на забудову виникає у особи, яка набула
права на земельну ділянку на законних
підставах. При розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Доказів, що позивачці відповідачем
чинилися перешкоди в реалізації права
на забудову земельної ділянки , яка їй
для цієї мети не надавалася, або
уповноваженим органом безпідставно
відмовлено в прийнятті збудованого ним
об'єкту нерухомості в експлуатацію,
матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять
даних, що позивач зверталася до
компетентного органу влади чи органу
місцевого самоврядування про зміну
цільового призначення земельної
ділянки , наданої у власність для
«будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна
ділянка)».

Оцінюючи повно і всебічно
встановлені у справі обставини, на які
сторони посилались, як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до ст.ст. 10,11,58.59, 60 ,303 ЦПК
України колегія суддів визнає, що
позивачем здійснено самочинне
будівництво спірних будівель, на
земельній ділянці, що не була відведена
позивачеві для цієї мети.

З урахуванням наведених обставин та
вимог закону у суду першої інстанції не
було підстав для задоволення позову
ОСОБА_3 до Луганської міської ради,
третя особа - Управління Держкомзему у
м. Луганську Луганської області про
визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1,
який складається із нежитлової будівлі
літ. Б-1, загальної площі 43,9 кв.м.,
зливної ями літ. К, та зміну цільового
призначення земельної ділянки площею
0,0133 га з наданням нової адреси: АДРЕСА_1
на підставі схеми поділу земельної
ділянки, виготовленої ТОВ «Луганськ
Терра Люкс», до повноважень якого не
входить вирішення цих питань.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
права власності на об'єкт нерухомого
майна за адресою: АДРЕСА_1, який
складається із нежитлової будівлі літ.
Б-1, загальної площі 43,9 кв.м., зливної
ями літ. К, закріпленні земельної
ділянки у розмірі 0,0133 га за адресою:
АДРЕСА_1 згідно схеми поділу земельної
ділянки, виготовленої ТОВ «Луганськ
Терра Люкс».

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора
Артемівського району м. Луганська в
інтересах держави в особі інспекції
архітектурно - будівельного контролю в
Луганській області задовольнити.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 02 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення .

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_3 до Луганської міської ради,
третя особа - Управління Держкомзему у
м. Луганську Луганської області про
визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1,
який складається із нежитлової будівлі
літ. Б-1, загальної площі 43,9 кв.м.,
зливної ями літ. К, та закріпленні
земельної ділянки у розмірі 0,0133 га за
адресою: АДРЕСА_1 згідно схеми поділу
земельної ділянки, виготовленої ТОВ
«Луганськ Терра Люкс».

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :