Номер провадження: 22-ц/785/6070/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Процик М.В.,

за участю секретарів - Стадніченко
А.І., Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до закритого акціонерного
товариства «Футбольний клуб
«Чорноморець» про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Футбольний клуб «Чорноморець» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 квітня 2014 року,

встановила:

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 23.04.14 р. вищевказаний
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з «ЗАТ «Футбольний клуб
«Чорноморець» на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в сумі - 838 152,91 грн. та
у відшкодування моральної шкоди - 100 000
грн..

ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець»
АТ «ФК «Чорноморець» (правонаступник
ЗАТ «ФК «Чорноморець») в апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати. Ухвалити нове
рішення про повну відмову в
задоволенні позову. Посилається на те,
що рішення ухвалено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

ОСОБА_5, представник ПрАТ «Футбольний
клуб «Чорноморець» АТ «ФК
«Чорноморець», в судовому засіданні
підтримала доводи та вимоги, які
викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу вважала необхідним
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін. Посилалась на те, що у житловому
будинку по АДРЕСА_3 знаходиться належна
їй на праві приватної власності
квартира № 47. В результаті будівництва
відповідачем з порушенням норм ДБН та
СНіП напроти вищевказаного будинку
нового житлового будинку по АДРЕСА_2 в
її квартирі в 16,6 р. зменшилися норма
природного освітлення та інсоляції.
Зниження норм природного освітлення та
інсоляції її квартири викликано тим, що
багатоповерховий житловий будинок по
АДРЕСА_2 затіняє її житловий будинок.
Належна їй квартира повністю втратила
своє функціональне призначення
житлового приміщення. Вона вдень
постійно користується електричним
світлом, погіршився стан її зору.
Моральну шкоду завдано їй у зв'язку із
погіршенням санітарно-гігієнічного
стану належної їй квартири,
погіршенням стану її здоров'я. В
судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_6 підтримали доводи
та вимоги, яків викладені в
запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
будівництвом нового багатоповерхового
житлового будинку по АДРЕСА_2,
проведеним з порушенням вимог ДБН та
СНіП, порушені права позивачки, які
виразилися в погіршені
санітарно-гігієнічного стану належної
їй квартири - значно знизився рівень
природного освітлення та інсоляції.
Вартість квартири стала значно нижчою.
Розмір матеріальної шкоди у зв'язку із
значним погіршенням
санітарно-гігієнічного стану належної
їй квартири становить - 70 561 долар США,
що за курсом НБУ становить - 838 152,91 грн..
Вказаними діями позивачці завдано
моральну шкоду, яка полягає у
немайнових втратах - моральних
стражданнях, вимушених змінах у житті.
Розмір відшкодування моральної шкоди,
суд визначив виходячи із встановлених
обставин по справі, а також виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості (Т. 4, а. с. 11 - 15).

Колегія суддів, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції. Вважає, що цих висновків суд
першої інстанції дійшов на підставі
наданих сторонами і досліджених в
судовому засіданні доказів. Висновки
суду відповідають обставинам справи,
вимогам діючого законодавства України.
Апелянт не надав суду доказів, які б
спростовували вищевказані висновки
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Висновки суду першої інстанції
зроблені, відповідні правовідносини
між сторонами встановлені на підставі
наявних у справі і наданих сторонами
доказів.

Судом першої інстанції правильно
встановлено наявність між сторонами
правовідносин щодо відшкодування
завданої позивачці майнової та
моральної шкоди у зв'язку із зниженням
цінності належної позивачці на праві
приватної власності квартири АДРЕСА_1 у
зв'язку з будівництвом відповідачем
багатоповерхового житлового будинку з
порушенням норм ДБН та СНіП щодо
відстані між будинками та норм
природного освітлення. Згідно листа
санітарно-епідеміологічної станції
Приморського району м. Одеси від 18.07.05 р.
за вих. № 3-1/2771 норми природного
освітлення квартири відповідачки не
відповідають вимогам СНіП 11-4-79
«Природне та штучне освітлення».
Коефіцієнт природного освітлення в
житловій кімнаті становить - 0,03%, на
кухні - 0,07% при нормативних вимогах - 0,3%
(Т. 1, а. с. 57 - 58, 106 - 108). В протоколі № 4
вимірювання освітлення від 23.01.08 р.,
складеному санітарно-епідеміологічною
службою Одеської області вказано, що
коефіцієнт природного освітлення в
житловій кімнаті площею 15,6 кв. м.
становить - 0,03%, в житловій кімнаті
площею 14 кв. м. становить - 0,05% при
допустимому за нормативними вимогами
коефіцієнті - 0,3% (Т. 3, а. с. 73 - 74).
Відповідно до Висновку Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 19345 судової
будівельно-технічної експертизи від
31.12.10 р. (Т. 3, а. с. 178 - 184): 1)
санітарно-гігієнічний стан належної
позивачці на праві власності квартири
АДРЕСА_1 погіршився у зв'язку з
будівництвом багатоповерхового
будинку АДРЕСА_2 в частині природного
освітлення та інсоляції; 2) причинам
погіршення санітарно-гігієнічного
стану належної позивачці на праві
власності квартири АДРЕСА_1 є
будівництво багатоповерхового будинку
АДРЕСА_2 яке не відповідає п. 1.2 СНіП
3.0301-87, п. п. 1.1, 1.2 ДБН А.3.1-5-96, п.3.13 ДБН 360-92,
п. 3.10 ДБН В.2.2-15-2005. Розмір матеріальної
шкоди, завданої позивачці будівництвом
нового житлового будинку АДРЕСА_2
становить - 561 665 грн., що еквівалентно - 70
561 доларам США.

Відповідно до ст. ст. 3, 41, 47
Конституції України людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожен має право володіти,
користуватися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Кожен має право
на житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Європейською Конвенцією про захист
прав людини і основоположних свобод,
Рим, 04.11.1950 р., (далі - Конвенція)
передбачено, що кожен має право на
повагу до свого житла (ст. 8). Кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту
(ст. 13). Протоколом № 1, Париж, 20.03.1952 р., до
Конвенції передбачено, що кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений своєї власності інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права (ст. 1).
Європейський суд з прав людини в
рішенні у справі «Спорронг і Лоннрот
проти Швеції» вказав на те, що
положення ст. 1 Протоколу № 1
встановлюють принцип безперешкодного
користування майном. Втручання у
здійснення права власності повинно
бути законним, з дотриманням
справедливого балансу між потребами
суспільного інтересу та вимогами
захисту основних прав приватних осіб.
Для того, щоб довести, що втручання у
право власності відбулося, необхідно
доказати, що гарантії захисту,
передбачені ст. 1 Протоколу, було
порушено.

Відповідно до вимог, передбачених ст.
ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками, зокрема, є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі. Особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права. Моральна шкода полягає, зокрема,
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 386, ст. 394 ЦК України
передбачено, що власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди. Власник житлового будинку, інших
будівель має право на компенсацію у
зв'язку із зниженням цінності цих
об'єктів у результаті діяльності що
призвела до зниження рівня
екологічної, шумової захищеності
території, погіршення природних
властивостей землі. В силу ст. 386 ЦК
України власник майна не позбавлений
можливості пред'явити до особи, яка за
наявності вини порушила право
власності, вимоги про відшкодування
майнової та моральної шкоди відповідно
до ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України.

Слід також зазначити, що при
встановлені обмежень права власності в
законодавчих актах України визначено
такий пріоритет як попередження
погіршення якості окремого майна (ч. 5
ст. 319 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п.п. ж), п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 22.12.95 р. «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», з подальшими
змінами та доповненнями, судовий
захист права приватної власності
громадян здійснюється шляхом розгляду
справ, зокрема за позовами про
відшкодування шкоди, заподіяної майну,
або збитків, завданих порушенням права
власника.

Позивачка у квітні 2005 р. звернулася з
позовом (Т. 1, а. с. 38 - 39) з тих підстав, що
здійснюване відповідачем будівництво
нового житлового будинку по АДРЕСА_2
порушує її право приватної власності
на квартиру АДРЕСА_1, оскільки воно
здійснюється без відповідних дозволів,
з порушенням норм ДБН та СНіП. Просила
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в здійсненні права власності
на квартиру, заборонивши проводити
будівництво житлового будинку,
зобов'язати демонтувати незаконну
побудовану будівлю, відновити стан
прибудинкової території. Листи з
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю (Т.
1, а. с. 48, 59 - 62, 96, 97, 102), листи Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради (Т. 1, а. с. 96, 103)
свідчать про те, що будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_2 було
розпочато без відповідних дозвільних
та узгоджувальних документів. Під час
розгляду справи у 2006 р. житловий
будинок по АДРЕСА_2 було введено в
експлуатацію (Т. 3, а. с. 134 - 139). Таким
чином, позивачка була позбавлена
можливості захистити своє порушене
право шляхом пред'явлення вимоги про
знесення побудованої будівлі. З
врахуванням висновків судової
будівельно-технічної експертизи № 19345
від 31.12.10 р. (Т. 3, а. с. 178 - 184) позивачка у
травні 2007 р. змінила позовні вимоги і
просила стягнути з відповідача майнову
та моральну шкоду у зв'язку із
знеціненням належної їй квартири у
зв'язку з будівництвом нового
житлового будинку, хоча і введеного в
експлуатацію, але побудованого з
порушенням норм ДБН та СНіП щодо
відстані між будинками та норм
природного освітлення в її квартирі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України позивачка довела факт
порушення її права власності, яке
полягає в зниженні цінності належної
їй квартири, що підтверджено наявними у
справі доказами (висновками
санітарно-епідеміологічної станції
Приморського району м. Одеси та
санітарно-епідеміологічної служби
Одеської області, висновком
вищезазначеної судової
будівельно-технічної експертизи).

Заперечуючи проти позову, відповідач
зневажливо віднісся до свого
процесуального обов'язку щодо подання
доказів з метою доведення обставин, на
які він посилався як на підставу своїх
заперечень проти позову, не спростував
доводів позивачки щодо знецінення
вартості квартири. Після надходження у
січні 2011 р. з Одеського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз до суду першої
інстанції Висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 19345
від 31.12.10 р. (Т. 3, а. с. 176) ЗАТ «ФК
«Чорноморець» повідомлялося про
судові засідання (Т. 3, а. с. 244, 248, Т. 4, а.
с. 7). В призначені судові засідання
представник товариства не з'являвся.
Клопотання про призначення повторної
судової будівельно-технічної
експертизи в суді першої інстанції
відповідач не заявив. Таке клопотання
від ПрАТ «Футбольний клуб
«Чорноморець» АТ «ФК «Чорноморець»
надійшло до апеляційного суду тільки -
01.10.14 р. (Т. 4, а. с. 81 - 89, 151 - 153), тобто через
три роки та майже дев'ять місяців після
надходження з Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз до суду першої інстанції
висновку судової будівельно-технічної
експертизи. Виходячи з відсутності
поважних причин ненадання
відповідного клопотання суду першої
інстанції, у задоволенні клопотання
відповідача про призначення повторної
судової будівельно-технічної
експертизи апеляційним судом було
відмовлено (Т. 4, а. с. 178 - 182). При цьому,
колегія суддів виходила також з того,
що: по-перше, відповідно до п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 4.ХІ.1950), яка
згідно Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд своєї справи
упродовж розумного строку; по-друге,
ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець» АТ
«ФК «Чорноморець» несе ризик настання
негативних наслідків у випадку
нездійснення ним процесуальних дій з
надання доказів.

Колегія суддів приймає до уваги
також, що житловий будинок АДРЕСА_1.
Житлові будинки, які його оточували до
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_2 були малоповерховими. Під час
будівництва багатоповерхового
житлового будинку напроти - по АДРЕСА_2
відповідачу необхідно було
враховувати можливі негативні
наслідки, які можуть мати місце у
зв'язку з таким будівництвом для
житлових будинків, які вже розміщені в
місті, зокрема щодо відстані до
існуючих будинків, їх затінення тощо.

Виходячи з вищезазначеного, колегією
суддів не приймаються до уваги доводи
апелянта про порушення судом першої
інстанції ст. ст. 22, 1166 ЦПК України, а
також, що житловий будинок по АДРЕСА_2
введено в експлуатацію, і про те, що
експертний висновок від 31.12.10 р. є
неналежним доказом. Доводи апелянта
щодо визначення матеріальної шкоди в
іноземній валюті є неспроможними,
оскільки остаточно суд визначив розмір
майнової шкоди у національній валюті
України - гривні. Відповідно до ст. 7 ЦК
України, цивільні відносини можуть
регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм
ділового обороту. Звичаєм є правило
поведінки, яке не встановлено актами
цивільного законодавства, але є
усталеним у певній сфері цивільних
правовідносин. Усталеним в діловій
практиці є встановлення ціни вартості
квартири з прив'язкою її до долара США в
еквіваленті до національної валюти
України - гривні.

Щодо невідповідності відомостей,
викладених в листі
санітарно-епідеміологічної станції
Приморського району м. Одеси від 18.07.05 р.
за вих. № 3-1/2771 щодо невідповідності
вимогам СНіП 11-4-79 «Природне та штучне
освітлення» (Т. 1, а. с. 57 - 58, 106 - 108)
висновку № 478 Одеської обласної СЕС від
17.05.05 р. (Т. 4, а. с. 36 - 37), колегія суддів
звертає увагу на наступне. По-перше, у
висновку № 478 Одеської обласної СЕС від
17.05.05 р. вказується про забезпечення
нормативною інсоляцією квартир
насамперед в житловому будинку по
АДРЕСА_2. Також вказується, що
подовженість інсоляції квартир
існуючого 10-поверхового житлового
будинку забезпечується в межах
нормативної. Але не вказано в якому
існуючому житловому будинку. Не
вказано в ньому про дотримання норм
природного освітлення в житловому
будинку по АДРЕСА_3. По-друге, цей
висновок суперечить протоколу № 4
вимірювання освітлення від 23.01.08 р.,
складеному тією ж самою медичною
установою - санітарно-епідеміологічною
службою Одеської області (Т. 3, а. с. 73 - 74),
відповідно до якого при нормах
природного освітлення в житлових
кімнатах - 0,3%, фактична освітленість в
житлових кімнатах квартири позивачки
становить - 0,03% та 0,05%, при тому, що
кімнати зорієнтовані на південь.

Доводи апелянта щодо відсутності
підстав для відшкодування моральної
шкоди є неспроможними, оскільки
суперечать встановленим обставинам по
справі, положенням ст. ст. 23, 386 ЦК
України, роз'ясненням які містяться в п.
п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», з
подальшими змінами та доповненнями.

За викладених обставин колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.
Судом повно та всебічно досліджені
наявні в матеріалах справи докази, їм
надана правильна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допущено. Підстави для скасування,
зміни рішення суду першої інстанції в
межах доводів ПрАТ «Футбольний клуб
«Чорноморець» АТ «ФК «Чорноморець», а
також для прийняття доводів
апеляційної скарги у суду апеляційної
інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Футбольний
клуб «Чорноморець» АТ «ФК
«Чорноморець» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 23 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. І. Доценко

М. В. Процик