Справа № 314/7091/13-ц
Провадження № 2/314/283/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Галянчук Н.М.,

при секретарі
Майдановій
Н.І.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вільнянськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
фермерського господарства «Форт» про
розірвання договору оренди та
стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ФГ «Форт» про розірвання договору
оренди та стягнення орендної плати, в
обґрунтування якого зазначає, що 01
січня 2007 року між ним та ФГ «Форт»
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 5,9353 га. За умовами
договору земельну ділянку передано в
оренду відповідачу строком на 10 років.
Договір зареєстрований у Запорізькій
регіональній філії ДП «Центр ДЗК»
22 вересня 2008 року за №
96.ареєстрований у ДП "лянку
передано в оренду відповідачу строком
на 10 років Відповідно до п.п. 9, 11
договору, орендна плата встановлюється
у розмірі 1,5 % від грошової оцінки або 1,5
% від вартості земельного паю та
сплачується до 20 числа першого за
звітним роком місяця. З 2007 року і по
теперішній час вказана земельна
ділянка знаходиться у користуванні
відповідача, однак у порушення умов
договору за період з 2010 по 2013 роки
відповідач орендну плату не сплатив.
Крім того, при використанні
орендованої земельної ділянки
відповідач не застосовує
природоохоронні технології, допускає
її неефективне використання, чим також
грубо порушує умови договору.

Уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 66-67),
позивач також зазначає, що відповідно
до ст. 1 Указу Президента України від 02
лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» із змінами,
внесеними Указом Президента України №
725/2008 від 19.08.2008 «Про невідкладні заходи
щодо захисту власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
орендна плата за користування
земельною ділянкою
сільськогосподарського призначення,
земельною часткою (паєм) повинна
складати не менше 3 % визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю). Тому ФГ «Форт» зобов'язане з 2008
року сплачувати йому щорічно орендну
плату у розмірі 3 % грошової оцінки
земельної ділянки.

На підставі викладеного, позивач
просить суд розірвати договір оренди
земельної ділянки без дати, укладений
між ним та ФГ «Форт», а також стягнути з
відповідача на його користь орендну
плату та пеню за період з 2010 по 2013 роки
за вказаним договором у загальній сумі
21550,75 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, просять суд позов
задовольнити на тих підставах, що в
ньому зазначені.

Представник відповідача ФГ «Форт»
позов не визнав та пояснив, що жодних
доказів неефективного використання
землі та не застосування
природоохоронних технологій позивачем
не надано, навпаки з наданих суду
матеріалів агрохімічного обстеження
вбачається земля ФГ «Форт»
використовується належним чином, тому
позовні вимоги щодо розірвання
договору оренди з цих підстав є
необґрунтованими і не підлягають
задоволенню.

З приводу сплати орендної плати
представник відповідача зазначив
наступне, що до 2010 року орендна плата за
договором оренди сплачувалась у
повному обсязі у відповідні строки,
встановлені договором, про що не
заперечував позивач у судовому
засіданні. За 2010 рік відповідач сплатив
позивачу у повному обсязі орендну
плату, про що свідчить «Відомість
нарахування та отримання грошових
коштів в рахунок орендної плати за
земельний пай 2010 р.». У вересні 2010 року
пайовики, в тому числі ОСОБА_1,
звернулися до ФГ «Форт» з вимогою
сплатити аванс за користування
земельними ділянками, у зв'язку з чим 17
вересня 2010 року позивач отримав аванс у
розмірі 7000 грн. в рахунок наступних
платежів по орендній платі за
користування земельною ділянкою, про
що свідчить «Авансова платіжна
відомість № 5 на видачу коштів в
рахунок орендної плати за земельні
паї». Крім того, у 2011 році позивач
звернувся до відповідача та отримав
аванс у розмірі 50000 грн. в рахунок
наступних платежів, про що свідчить
«Відомість на видачу продукції в
рахунок орендної плати за земельний
пай 2011 р.». На наступні роки орендна
плата не виплачувалась, оскільки
існував раніше отриманий аванс. За
таких обставин, представник
відповідача вважає позовні вимоги
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач не погодився з
уточненими позовними вимогами
позивача, надавши з цього приводу
письмову заяву (а.с. 111-112), у якій
зазначив, що норми ст. 1 Указу
Президента України від 02 лютого 2002 року
№ 92 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)» із змінами, внесеними Указом
Президента України № 725 від 19.08.2008 «Про
невідкладні заходи щодо захисту
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» не є
імперативними, не приписують
мінімальний розмір орендної плати, а
лише встановлюють пріоритетне
завдання, мають рекомендаційний
характер. З 2010 року орендна плата
нараховується у розмірі 1936 грн. за рік.
Згідно з «Відомістю нарахування та
отримання грошових коштів в рахунок
орендної плати за земельний пай 2010
року» пайовикам ФГ «Форт»
нарахована орендна плата у сумі 1936 грн.,
утримано ПДФО (15 %) 290,40 грн. та видано
1645,60 грн. За «Авансовою платіжною
відомістю № 5 на видачу коштів в
рахунок орендної плати за земельні
паї» від 17.09.2010 позивачу авансом видано
7000 грн. Всього сплачено 8645,60 грн., тоді
як за чотири роки в рахунок
відшкодування орендної плати слід
сплатити 6582,40 грн. (1645,60х4=6582,40). Таким
чином, уже за двома відомостями позивач
має переплату у розмірі 2063,20 грн.
(8645,60-6582,40=2063,20). Після цього була
виплачена ще одна сума 50000 грн., згідно
«Відомості про видачу продукції в
рахунок орендної плати за земельний
пай 2011 р.».

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про оренду землі» відносини, пов'язані
з орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ФГ «Форт» був укладений договір оренди
земельної ділянки, відповідно до якого
відповідачу була передана в оренду
земельна ділянка загальною площею 5,9353
га (рілля). Договір оренди земельної
ділянки укладено на десять років (а.с.
10-13).

Вказаний договір зареєстровано у
Запорізькій регіональній філії ДП
«Центр ДЗК», про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 22.08.2008
за № 96.

01 січня 2007 року сторони підписали акт
приймання-передачі земельної ділянки
(а.с. 15).

Відповідно до п. 38 зазначеного
договору, договір може бути розірваний:
за взаємною згодою сторін, за рішенням
суду, в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено,
що договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), тобто виконання
з порушенням умов, зазначених змістом
зобов'язання.

Статтею 32 Закону України «Про оренду
землі» визначено, що на вимогу однієї з
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору.

Згідно з п. 31 договору, орендар
зобов'язаний дотримуватись режиму
природоохоронного використання
земель.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на неефективне
використання відповідачем земельної
ділянки та не застосування
природоохоронних технологій.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
своїх тверджень щодо неефективного
використання ФГ «Форт» належної йому
земельної ділянки та незастосування
природоохоронних технологій позивачем
не надано.

Згідно наданих суду матеріалів
агрохімічного обстеження ФГ «Форт»
(а.с. 36-58), обстеження виявило високі
показники родючості ґрунтів, що
свідчить про належне використання
землі ФГ «Форт».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги щодо
розірвання договору оренди з цих
підстав є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Щодо розрахунків з орендної плати, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі», орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди.

За умовами п. 9 договору оренди землі,
орендна плата вноситься орендарем у
формі та розмірі 1,5 % вартості
земельного паю або 1,5 % грошової оцінки
земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо
необхідності стягнення з відповідача
орендної плати у розмірі 3 % грошової
оцінки земельної ділянки, позивач
посилається на Указ Президента України
№ 92 від 02.02.2002 «Про додаткові заходи
щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» із змінами,
внесеними Указом Президента України №
725 від 19.08.2008 «Про невідкладні заходи
щодо захисту власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)», у п.
1 якого зазначено наступне: «Визнати
одним із пріоритетних завдань
пореформеного розвитку аграрного
сектора економіки забезпечення
підвищення рівня соціального захисту
сільського населення, зокрема шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 3 відсотків визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю) та поступового збільшення цієї
плати залежно від результатів
господарської діяльності та
фінансово-економічного стану
орендаря».

Однак з цими доводами суд не
погоджується. Так, на думку суду, норми
Указу Президента України № 92 від 02.02.2002
(у редакції Указу № 725 від 19.08.2008) мають
рекомендаційний характер та не можуть
бути обов'язковою підставою для зміни
умов договору оренди.

Згідно п. 36 договору, зміна умов
договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку. Позивачем не надано доказів на
підтвердження того факту, що він
звертався до відповідача з пропозицією
щодо зміни умов договору та збільшення
розміру орендної плати відповідно до п.
1 вищевказаного Указу Президента
України.

З приводу заборгованості орендної
плати за 2010-2013 роки, про яку вказує
позивач у своєму позові, суд встановив
наступне.

Відповідно до п. 11 договору, орендна
плата вноситься до 20 числа першого за
звітним роком місяця.

Враховуючи вказані умови договору,
заборгованості з орендної плати за 2013
рік на день подачі позову (12 грудня 2013
року) не існувало, оскільки строк її
сплати (20 січня 2014 року) ще не настав.

Що ж стосується заборгованості з
орендної плати за 2010-2012 роки, то
представником відповідача на
обґрунтування заперечень в цій частині
позову надані «Відомість нарахування
та отримання грошових коштів в рахунок
орендної плати за земельний пай 2010 р.»,
яка свідчить про сплату відповідачем
ОСОБА_1 1645,60 грн. в якості орендної плати
за користування земельною ділянкою за
2010 рік, «Авансова платіжна відомість №
5 на видачу коштів в рахунок орендної
плати за земельні паї» від 17.09.2010, за
якою авансом в рахунок майбутніх
платежів позивач отримав від
відповідача грошові кошти у сумі 7000
грн. та «Відомість на видачу продукції
в рахунок орендної плати за земельний
пай 2011 р.», згідно з якою за поясненням
представника відповідача позивач
отримав грошові кошти у сумі 50000 грн.
також авансом в рахунок майбутніх
платежів (а.с. 60, 61, 72).

У судовому засіданні позивач
заперечував факт отримання грошових
коштів, зазначивши, що підписи у
відомостях напроти його прізвища ним
не виконувались та заявив з цього
приводу клопотання про проведення
судової почеркознавчої експертизи та
судової технічної експертизи
документа (а.с. 80-81), яке ухвалою суду від
02 квітня 2014 року задоволене в повному
обсязі (а.с. 92-94). Однак у подальшому від
проведення зазначених експертиз
відмовився.

З приводу «Відомість нарахування та
отримання грошових коштів в рахунок
орендної плати за земельний пай 2010 р.»
«Авансова платіжна відомість № 5 на
видачу коштів в рахунок орендної плати
за земельні паї»

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили
той факт, що у «Відомості нарахування
та отримання грошових коштів в рахунок
орендної плати за земельний пай 2010 р.»
та «Авансовій платіжній відомості № 5
на видачу коштів в рахунок орендної
плати за земельні паї» позивач не
розписувався, однак грошові кошти за
цими відомостями були отримані саме
ОСОБА_1 Не заперечував проти цього
факту і представник відповідача по
справі.

З приводу «Відомості на видачу
продукції в рахунок орендної плати за
земельний пай 2011 р.», згідно з якою
ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 50000
грн., позивач та його представник
пояснили, що вказані кошти були
отримані не ОСОБА_1, а його сином ОСОБА_5
на виконання умов договору позики,
укладеного 10 жовтня 2010 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_5, поручителем у якому виступив
позивач по справі (а.с. 123).

Суд не приймає до уваги вказані доводи
позивача та його представника,
оскільки у порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, на їх обґрунтування не надано
жодного належного та допустимого
доказу.

Жодних доказів того, що грошові кошти,
мова про які йде у договорі позики, та
грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за
«Відомістю на видачу продукції в
рахунок орендної плати за земельний
пай 2011 р.», є однією тотожною сумою суду
не надано.

Суду також не надано доказів, що підпис
у «Відомості на видачу продукції в
рахунок орендної плати за земельний
пай 2011 р.» напроти прізвища ОСОБА_1
виконаний не позивачем, а іншою особою.
Так, представник відповідача та свідок
ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягали
на тому, що саме ОСОБА_1 отримані
грошові кошти у сумі 50000 грн. в рахунок
орендної плати і особисто позивачем
здійснено підпис у відомості. На
спростування цих доводів відповідача
позивачем заявлялось клопотання про
проведення судової почеркознавчої
експертизи, однак в подальшому від
проведення експертизи ОСОБА_1
відмовився.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що пред'явлений позивачем позов не має
під собою ніякої основи, оскільки на
час подачі позову заборгованості за
сплату орендної плати за договором
оренди не існувало.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
понесені позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають через
відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
фермерського господарства «Форт» про
розірвання договору оренди та
стягнення орендної плати - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.М. Галянчук

28.07.2014