АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 27 червня
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення кредитної
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в лютому 2013 року.

Зазначав, що 24.05.2007 року між ПАТ Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №06-07-Ил/39, за умовами
якого банк надав позичальнику, а
останній зобов'язався повернути
кредитні кошти в сумі 136 000,00 доларів США
не пізніше 24.05.2022 року та сплатити плату
за кредит в порядку і на умовах,
зазначених договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки
№ 06-07-П/39 від 24.05.2007 року, за
яким ОСОБА_3 зобов'язалась перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором №06-07-Ил/39 від 24.05.2007 року.

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого, станом на 30.01.2013 року,
виникла заборгованість в розмірі 2 409
916,95 грн.

У зв'язку з невиконанням позичальника
зобов'язань за кредитним договором,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів загальну суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 2 409 916,95 грн.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 27 червня 2013
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та призначення справи до розгляду в
загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 24.05.2007 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю Банк «Фінанси та
Кредит», правонаступником якого є ПАТ
Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 06-07-Ил/39, відповідно
до умов якого банк відкрив
позичальнику невідновлювану кредитну
лінію в розмірі 136 00,00 доларів США
строком користування до 24.05.2022 року зі
сплатою 14,5% річних, а відповідач
зобов'язався своєчасно повернути
кредит та сплачувати відсотки за його
використання, згідно умов кредитного
договору.

25.05.2007 року між сторонами укладено
додаткову угоду №1 до договору про
відкриття кредитної лінії № 06-07-Ил/39,
відповідно до якої сторони погодили що
позичальник зобов'язується щомісяця
здійснювати погашення заборгованості
в розмірі 755,56 доларів США згідно нового
графіка що є додатком до додаткової
угоди.

20.05.2008 року між сторонами укладено
Додаткову угоду №2 до договору про
відкриття кредитної лінії № 06-07-Ил/39,
якою сторони погодили викласти п. 2.1
договору в наступній редакції, а саме:
банк відкриває позичальнику кредитну
лінію в розмірі 136 000,00 доларів США, з
оплатою по процентній ставці 16% річних,
у відповідності до вимог п. 4.6
кредитного договору».

Додатковою угодою № 2 від 19.08.2008 року
сторони погодили, що погашення
позичкової заборгованості буде
відбуватись в термін з 1 по 10 число
кожного місяця в розмірі 500,00 доларів
США.

24.05.2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 також було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
та зареєстровано в реєстрі за №851.

Згідно п. 1 Іпотечного договору
іпотекодавець передає в заставу
іпотекодержателю земельну ділянку за
адресою Київська обл., Бориспільський
р-н., Щасливська сільська рада, с.
Щасливе, як забезпечення повернення
кредитних ресурсів виданих за
кредитним договором № 06-07-Ил/39 від
24.05.2007 року.

Також в забезпечення виконання
забов'язань за кредитним договором між
позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 24.05.2007 року був укладений
договір поруки № 06-07-П/39, відповідно до
умов якого ОСОБА_3 зобов'язується перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором № 06-07-Ил/39 від 24.05.2007 року,
відповідно до якого останньому надано
кредит в розмірі 136 000,00 доларів США зв
сплатою 14,5 % річних.

20.05.2008 року між сторонами укладено
додаткову угоду №1 до договору поруки
відповідно до якої сторони погодили
викласти п. 1.1 договору у новій редакції
зазначивши що ОСОБА_3 зобов'язується
відповідати за повне виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором
згідно якого останньому надано кредит
зі сплатою 16% річних.

Оскільки відповідачі свої обов'язки за
кредитним договорам №15-126/06-А від 07
червня 2006 року належним чином не
виконали, що призвело до виникнення
заборгованості, то позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
заборгованості по договору в судовому
порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь відповідача заборгованість
в розмірі 2 409 916,95 грн., суд 1-ї інстанції
посилався на те, що відповідачами не
виконуються умови кредитного договору
та договору поруки щодо своєчасного
погашення кредиту, відсотків за
користування кредитом, а тому вказані
позовні вимоги банку є обґрунтованими
та такими, що підлягають до
задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.2 сторони погодили що
погашення проводиться шляхом
зарахування відповідної суми на
позичковий рахунок. Позичальник
зобов'язується щомісяця в термін з 26 по
останнє число кожного місяця
здійснювати погашення позичкової
заборгованості в розмірі 500,00 доларів
США.

Проте, ОСОБА_2 свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконув, що призвело до виникнення
заборгованості.

Станом на 30.01.2013 року заборгованість
складалась з : суми строкової
заборгованості за кредитом в розмірі 78
695,92 доларів США, що за курсом НБУ
становить 629 016,49 грн., простроченої
заборгованості за кредитом в розмірі 27
955,72 доларів США, що за курсом НБУ
становить 223 450,07 грн., строкової
заборгованості про процентам в розмірі
1 422,02 доларів США, що за курсом НБУ
становить 11 366,21 грн., суми простроченої
заборгованості по процентах 27 187
доларів США, що за курсом НБУ становить
217 313,52 грн.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в
разі невиконання зобов'язання боржник
і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема, відповідає за
сплату основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Оскільки факт не виконання
відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору №
06-07-Ил/39 від 24.05 2007 року достовірно
встановлений, то суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув солідарно з
відповідачів, як з боржника та
поручителя, на користь позивача
заборгованості по тілу кредиту та
відсоткам на загальну суму 1 081 146,29 грн.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом 1-ї інстанції при
ухваленні заочного рішення норм
процесуального права, які полягають у
не повідомленні відповідача ОСОБА_2 про
розгляд справи, що позбавило його
можливості прибути в судове засідання
та реалізувати свої процесуальні права
і довести неправомірність стягнення
заборгованості за кредитним договором,
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують, розгляд
справи у відсутності відповідача,
відповідно до вимог ЦПК України, не є
підставою для скасування правильного
по суті рішення суду. До апеляційної
скарги відповідачем не надано жодного
доказу на підтвердження доводів про
неповноту дослідження доказів у
зв'язку з розглядом справи у його
відсутності та на спростування
висновків суду.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності розрахунку поданого
позивачем, з огляду на те, що
відповідачем 21.02.2014 року та 25.02.2014 року
вносилися платежі на погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 06-07-Ил/39 від 24.05 2007 року, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, яке було ухвалене
27.06.2013 року, з огляду на ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, згідно якої під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

При цьому враховується, що
безпосередньо відповідачем ОСОБА_3
рішення суду не оскаржується.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про стягнення з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» пені в сумі 1 328 770,66
грн., виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом: сплата
неустойки.

Пунктом 6.1 кредитного договору №
06-07-Ил/39 від 24.05 2007 року встановлено, що
за прострочення повернення кредитних
ресурсів та/ або сплати процентів,
позивальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадку порушення
позичальником строків платежів,
передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього
договору, а також будь-яких інших
строків платежів, передбачених цим
договором.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф,
пеня - це є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, тобто ця сума є
неустойкою.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. При
цьому закон дозволяє сторонами
домовитись про зміну розміру неустойки
у бік її зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає
суду право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через не співмірність з розміром
основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

З встановлених обставин справи та
досліджених доказів вбачається, що
заборгованість відповідачів за
основним боргом становить - 852 466,56 грн.,
по відсоткам - 228 679,73 грн., а пеня
нарахована позивачем та стягнута судом
становить 1 328 770,66 грн., тобто, значно
перевищує розмір заборгованості по
тілу кредиту та відсоткам за
користування кредитом, а тому є всі
підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК
України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги в
частині зменшення розміру пені є
обґрунтованими, заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
27 червня 2013 року необхідно змінити в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором, зменшивши розмір
пені, яка підлягає стягненню солідарно
з відповідачів на користь позивача з 1
328 770,66 грн. до 852 466,00 грн., суму
заборгованості по кредиту з 2 409 916,95
грн. зменшити до 1 933 612,29 грн., з яких:
сума строкової заборгованості за
кредитом в розмірі 78 695,92 доларів США, що
за курсом НБУ становить 629 016,49 грн.,
простроченої заборгованості за
кредитом в розмірі 27 955,72 доларів
США, що за курсом НБУ становить 223 450,07
грн., строкової заборгованості про
процентам в розмірі 1 422,02 доларів США,
що за курсом НБУ становить 11 366,21 грн.,
суми простроченої заборгованості по
процентах 27 187 доларів США, що за курсом
НБУ становить 217 313,52 грн. та 852 466,00 грн.
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків за користування
кредитними коштами.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції в
частині солідарного стягнення з
відповідачів на користь позивача пені
за несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків за користування кредитними
коштами в розмірі 1 328 770,66 грн. зміні зі
зменшення розміру стягнення пені до 852
466,00 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 27 червня 2013 року в
частині солідарного стягнення з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором змінити, зменшивши розмір
заборгованості, що підлягає
солідарному стягненню з ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3
виданий Харківським РУ ГУ МВС України в
м. Києві, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
серії НОМЕР_4 виданий Харківським РУ ГУ
МВС України в м. Києві,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
(к/р 9980, МФО 300131, ) з 2
409 916 грн. 95 коп. до 1 933 612 грн. 29 коп.

В решті зазначене рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: