Номер провадження: 22-ц/785/7818/14
Головуючий у першій інстанції Кожокар
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського
районного суду Одеської області від 08
липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
Новоселівська сільська рада
Саратського району Одеської області
про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася із позовом про
визнання недійсним заповіту її батька
ОСОБА_4, який заповідав ОСОБА_2 належний
йому житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

У позовній заяві посилалася на те, що
заповіт не відповідає вимогам форми та
змісту до заповітів, не відповідав
справжній волі заповідача, крім того,
під час його посвідчення була
присутньою ОСОБА_2, що є самостійною
ознакою невідповідності його вимогам
закону. Уточнивши вимоги, позивачка
посилалася на те, що при складанні
заповіту секретар Новоселівської
сільської ради не роз'яснила батькові
правила статті 1241 ЦК України про
обов'язкову частку у спадщині матері.
На час складання заповіту мати
позивачки була непрацездатною, а
будинок, який батько заповів ОСОБА_2
належав на праві спільності власності
батькові та матері, тому він не мав
право заповідати будинок в цілому.

Рішенням Саратського районного суду
Одеської області від 08.07.2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Заповіт ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2, посвідчений 01
листопада 2011 року секретарем
Новоселівської сільської ради
Саратського району Одеської області,
визнано нікчемним.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов про визнання
заповіту нікчемним, суд першої
інстанції виходив з того, що заповіт
ОСОБА_4 складений із порушенням форми,
зокрема щодо не зазначення в ньому
населеного пункту, в якому
розташований будинок, не заповнення до
кінця рядків у тексті, та щодо не
підкреслення вільних місць, не
зазначення року народження ОСОБА_2, на
користь якої складено заповіт.

Решту доводів позивачки про ознаки
недійсності заповіту суд вважав визнав
безпідставними. Рішення суду в частині
відхилення доводів ОСОБА_3 не
оскаржено.

Проте погодитися із таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_4 належав житловий
будинок АДРЕСА_1, який він за життя
заповідав ОСОБА_2, а також земельна
ділянка для ведення
сільськогосподарського виробництва,
яку він заповідав ОСОБА_3

Заповіт посвідчено секретарем
Новоселівської сільської ради
Саратського району Одеської області,
та зареєстровано у спадковому реєстрі
23 жовтня 2012 року (а.с.71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.10).

Текст заповіту свідчить про те, що
секретарем сільської ради не
зазначений населений пункт, в якому
розташований будинок по АДРЕСА_1, а
також рік народження ОСОБА_2, немає в
заповіті прокреслень вільних місць.

Порядок посвідчення заповітів
посадовими особами органу місцевого
самоврядування на час виникнення
спірних правовідносин визначений
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад народних
депутатів України, яка затверджена
наказом Міністерства юстиції України
№22/5 від 25.08.1994 року.

Загальні вимоги до форми заповіту
визначені ст.1247 ЦК України, за якою
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення.

Вимогами п.17 Інструкції передбачено, що
тексти нотаріально посвідчуваних
заповітів, довіреностей, заяв,
засвідчуваних копій документів і
виписок з них повинні бути написані
ясно і чітко, числа і строки, які
стосуються змісту посвідчуваних
заповітів і довіреностей, мають бути
позначені хоча б один раз словами,
прізвища, імена та по батькові
громадян, у тому числі представників,
які беруть участь у нотаріальних діях,
повинні бути написані в документі
повністю з зазначенням місця їх
проживання, на нотаріально
оформлюваних документах не заповнені
до кінця рядки та інші вільні місця
прокреслюються.

Вважаючи відсутність прокреслень
вільних місць, не зазначення дати
народження ОСОБА_2 підставою вважати
заповіт нікчемним, суд першої
інстанції не надав оцінки тому,
наскільки такі формальні ознаки
впливають на відображення справжності
волі заповідача.

Судом першої інстанції не зазначено,
яким нормативним актом на час
складання заповіту був передбачений
обов'язок зазначення дати народження
особи, на користь якої заповідається
майно, відтак визначення такої
підстави для визнання заповіту
нікчемним є помилковим.

Законом визначено загальні вимоги до
форми заповіту та порядку його
посвідчення, недотримання яких має
наслідком його нікчемність, однак
безпосереднього визначення
конкретного змісту заповідальних
розпоряджень не має, оскільки вони є
вираженням волі заповідача, текст
заповіту має бути чітким та зрозумілим.

Визначення в заповіті ознак об'єкта
майна, зокрема місця його розташування,
який є предметом заповіту, є елементом
змісту, а не форми заповіту, відтак
судом першої інстанції не визначено,
якою нормою права передбачена
можливість визнання його нікчемним з
таких підстав.

Таким чином, обставини, визначені
судом як підстави нікчемності
заповіту прямо законом не передбачені,
а відповідної оцінки тому, наскільки
вони впливають на чинність волі
заповідача судом оцінки не надано.

За таких обставин судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, тому рішення суду не може
вважатися таким, що відповідає вимогам
ст.213 ЦПК України, підлягає скасуванню
із ухваленням нового по суті справи.

Відповідно до п.35 Інструкції у редакції
на час посвідчення заповіту, посадова
особа виконавчого комітету перевіряє,
чи не містить заповіт розпоряджень, що
суперечать чинному законодавству і
заповіт повинен бути складений так, щоб
розпорядження заповідача не викликало
неясностей чи суперечок після
відкриття спадщини.

Посадова особа виконавчого комітету
при посвідченні заповіту зобов'язана
роз'яснити заповідачу зміст статті 535
Цивільного кодексу. Зміст цієї статті
не роз'яснюється у випадку, якщо
предметом заповіту є тільки вклад у
кредитній установі.

Відповідно до ст.213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
сторонами. На вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину.

Текст оспорюваного заповіту свідчить
про те, що він є надрукованим у спосіб,
виключаючий наявність вільних місць,
на яких можна було б розмістити
додатковий текст, а тому сама по собі
відсутність прокреслень не може бути
ознакою його нікчемності.

Не зазначення в заповіті населеного
пункту, в якому розташований будинок, є
недоліком змісту заповіту з огляду на
вимоги ясності заповідальних
розпоряджень, проте може бути усунутий
шляхом надання відповідного
тлумачення в порядку ст. 213 ЦК України, а
відтак підставою для його недійсності
бути не може.

Законом не передбачено обов'язкове
зазначення дати народження особи, якій
заповідається майно, а у разі
виникнення сумнівів під час реалізації
заповіту такі в питання підлягають
вирішенню в порядку ст.213 ЦК України.

Не приймаються до уваги доводи
позивачки про те, що посадовою особою
під час посвідчення заповіту не була
роз'яснено право на обов'язкову частку,
оскільки це спростовується самим
текстом заповіту, з якого видно, що
зміст ст.ст.1241,1307 ЦК України
роз'яснений, про що заповідач особисто
розписався.

Що стосується доводів про порушення
самого права ОСОБА_3 на обов'язкову
частку, то воно реалізується не шляхом
визнання заповіту недійсним, а шляхом
отримання свідоцтва про право на
спадщину на відповідну частку, і
наявність заповіту для цього
перешкодою не є.

Так само склад спадкового майна
визначається на час відкриття
спадщини, а тому всі питання прав
дружини на частину будинку є питанням
реалізації заповіту, а не визнання його
недійсним.

Посилання на невідповідність волі
ОСОБА_4 заповідати будинок ОСОБА_2
належними та допустимим доказами не
підтверджено, за життя останній
заповіт не оспорював, тому доводи про
таке є безпідставними.

Навіть в судовому засіданні
апеляційної інстанції позивачка
пояснила, що конфлікт із ОСОБА_2 виник
через неналежний догляд за її матір'ю
після смерті батька ОСОБА_4, що є
підтвердженням вищевикладеного. Крім
того, суд першої інстанції вважав такі
доводи безпідставними, і позивачки
рішення суду щодо мотивів
обґрунтування висновків не оскаржила.

Не є підставою для визнання нікчемним
заповіту посилання на присутність під
час посвідчення заповіту ОСОБА_2,
оскільки не доведено, що такі обставини
вплинули на справжню волю заповідача,
та за поясненням осіб, таке відбувалося
за волею самого ОСОБА_4

У будь - якому випадку правовим
наслідком порушення таємниці вчинення
нотаріальної дії буде притягнення до
відповідальності винних у цьому
посадових осіб, але не підставою для
визнання заповіту недійсним.

Доводи про невідповідність тексту
посвідчувального напису на заповіті не
є підставою для визнання його
недійсним, оскільки за змістом вона
містить всі необхідні реквізити,
передбачені законом, а наявність
певної форми у додатках до Інструкції
носить рекомендований характер.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саратського районного суду
Одеської області від 08 липня 2014 року
скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання нікчемним заповіту
ОСОБА_4, посвідченого 01 листопада 2011
року секретарем Новоселівської
сільської ради Саратського району
Одеської області відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: