РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді - Харечко С.П.,

при секретарі - Терешкович Ю.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника
адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання
права приватної власності на частину
квартири, зняття арешту на частину
квартири, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5 про визнання права приватної
власності на частину квартири, зняття
арешту на частину квартири.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 1989
рік по 1993 вона проживала разом зі своєю
матір'ю - відповідачем по справі ОСОБА_5
в смт. Рокитне Рівненської області. У
зв'язку із радіоактивним забруднення
території ОСОБА_5 звернулась у виконком
Рокитнівської селищної Ради з
проханням надати дозвіл на виїзд в м.
Рівне разом з дитиною до 14 років.
Виконком Рокитнівської районної Ради
звернувся з клопотанням у виконком
Ровенської обласної Ради про виїзд
сім'ї ОСОБА_5 з дочкою ОСОБА_7 у зв'язку з
радіоактивним забрудненням смт.
Рокитне. Постановою загальних зборів
ЖБК «Побутовик» (протокол № 9 від 02.12.1991
року) була продана квартира АДРЕСА_1
балансовою вартістю 21167 крб. На
підставі вказаної постанови ЖБК
«Побутовик» звернувся з листом в
Рокитнівський райвиконком з проханням
перерахувати вартість квартири. 25.12.1991
року Рокитнівський райвиконком
перерахував на рахунок ЖБК «Побутовик»
18843 крб. в якості компенсації за 4-х
кімнатну квартиру для члена
кооперативу ОСОБА_5 22.07.1992 року ОСОБА_5
був виданий ордер НОМЕР_1 на право
вселення у квартиру АДРЕСА_1 сім'єю у
складі 3 чоловік - ОСОБА_5, її чоловік
ОСОБА_2, ОСОБА_5, та дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_6
Відповідно до розпорядження № 351-р від
21.02.200 року міського голови м. Рівне було
оформлено право власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 Рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 02 березня 2011 року встановлено, що
спірна квартира є спільною власністю
трьох чоловік - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
За таких підстав просить визнати за нею
право власності на частину квартири.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги уточнила,
просила визнати за ОСОБА_4. право
приватної власності на 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 вартістю 144 708, 25 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5
не з'явилась, до початку судового
засідання подала заяву з проханням
розглянути справу без її участі,
уточнені позовні вимоги визнає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та його представник позовні вимоги не
визнали, пояснили, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя:
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках.
Квартира була отримана ними на
підставі направлення № 8543 від 25.12.1991
року для їх відселення із зони
радіоактивного забруднення. За спірну
квартиру перший внесок в сумі 5500 крб.
ОСОБА_5 заплатила із власних коштів;
спільними коштами подружжя за квартиру
оплачено 10 000 крб., частина коштів, в
сумі 18843 крб., перераховані
Рокитнівською райдержадміністрацією
як особам, що поселились з
радіоактивної зони забруднення. Таким
чином, квартира, що придбана в період
шлюбу є спільною сумісною власністю
подружжя. ОСОБА_2, пояснив, що як
встановлено рішенням апеляційного
суду Рівненської області від 02 березня
2011 року він є співвласником спірної
квартири і йому належить в ній частка,
компенсація за яку йому відповідачем
до цих пір не сплачена. Оскільки
позивач без визнання її частки просить
зразу визнати за нею право власності на
майно, позов задоволений не може бути.

Третя особа ОСОБА_6 подала до суду
письмову заяву в якій просить позов
задоволити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення частково.

Судом встановлено, що у травні 1990 року
ОСОБА_5 отримала направлення
виконавчого комітету Рівненської
обласної ради народних депутатів № 1113,
на переселення та забезпечення житлом
в м. Рівне її та її дочки ОСОБА_7

ОСОБА_2, ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 24
листопада 1990 року і перебували у шлюбі
до 02 липня 2007 року.

25 грудня 1991 року виконавчим комітетом
Рівненської обласної ради народних
депутатів видано направлення № 8543 для
працевлаштування та забезпечення
житлом в м. Рівне ОСОБА_2 та членам його
сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_7

Платіжним доручення № 17 від 25 грудня 1991
року Рокитнівським райвиконкомом на
розрахунковий рахунок ЖБК «Побутових»
для придбання квартири члену
кооперативу ОСОБА_5 перераховано 18843
крб., як компенсацію на забезпечення
житлом.

Як видно з повідомлення головного
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
облдержадміністрації перерахування
зазначених коштів проведено на
підставі необхідних документів, в тому
числі копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2
та ОСОБА_5

22 липня 1992 рок видано ордер на сім'ю з
чотирьох чоловік: ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 на право на вселення в
спірну квартиру.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 02 березня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, міського голови м. Рівне, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ЖБК «Побутовик», КП
«Рівненське МБТ1» про часткове
скасування розпорядження Рівненського
міського голови, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, визнання права
спільної сумісної власності та
стягнення компенсації на належну
частку у квартирі та зустрічним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Рівненський міський
відділ Управління МВС України в
Рівненській області про визнання права
спільної сумісної власності та про
зняття з реєстраційного обліку за
місцем проживання, встановлено, що для
купівлі квартири АДРЕСА_1 державою була
перерахована грошова компенсація для
безоплатного забезпечення жилим
приміщенням на трьох потерпілих членів
сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в
розмірі 18843 крб.,тобто спірна квартира
отримувалась із розрахунку на трьох
осіб, отже є їх спільною власністю.
Частка ОСОБА_2 у спільній власності на
квартиру складає 32, 85 % та на час
розгляду справи згідно експертної
оцінки вартість цієї частки становить
141583, 50 грн.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 12 жовтня 2012 року за
результатами розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського
міського суду від 12 вересня 2011 року та
ухвалу Рівненського міського суду від
20 серпня 2012 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
власності на

частину квартири, про встановлення
порядку користування квартирою,
встановлено, що ОСОБА_4 вправі
претендувати на частку у власності
відповідно до компенсації наданої для
трьох осіб для забезпечення житлом
потерпілих осіб виходячи з розміру 18843
крб.

Як вбачається з ухвали колегії судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Рівненської області
від 10 жовтня 2012 року про відмову в
роз'ясненні рішення апеляційного суду
Рівненської області від 02 березня 2011
року встановлено, що при ухваленні
рішенні від 2 березня 2011 року
апеляційним судом враховано вимоги ст.
364 ЦК України щодо права отримання
грошової компенсації вартості частки у
спільній сумісній власності. За
загальними правилами переходу права
власності на частку у спільній
частковій власності право на частку
припиняється з моменту отримання
компенсації.

Оскільки ОСОБА_2 компенсацію у розмірі
32, 85 % грошової компенсацію за належну
йому частку в квартирі не отримав, тому
його право власності на частку у
спільній частковій власності не
припинене.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників) належить їм на праві
спільної сумісної власності, майно
може належати особам на праві спільної
часткової або праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Таким чином є обгрунтованими вимогами
позивача про визначення за нею права
приватної власності на 1/3 частки
квартири.

Щодо позовної вимоги про зняття арешту
на належну позивачу частку, суд
приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ухвали Рівненського
міського суду від 6 вересня 2011 року для
забезпечення позову ОСОБА_4 було
накладено заборону на відчуження
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з ч. 6 ст. 156 ЦПК України, якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі закрито або заяву
залишено без розгляду, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Проте суд може одночасно з
ухваленням судового рішення або після
цього постановити ухвалу про
скасування заходів забезпечення
позову.

Таким чином, позовна вимога про зняття
арешту є передчасною, оскільки рішення
не набрало законної сили.

На підставі наведеного та керуючись
ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог ОСОБА_6 про визнання права
приватної власності на частину
квартиру, зняття арешту на частину
квартири -задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної
власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Рівненський міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:

Харечко С.П.