АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5981/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2422/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Лобова О.А.

при секретарі -Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду
від 12 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Київської районної в м. Полтаві
ради, треті особи: Друга Полтавська
державна нотаріальна контора,
територіальна громада в особі
Полтавської міської ради, Полтавське
міське управління юстиції /
реєстраційна служба/ про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування,-

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Київського районного суду від
12 червня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської районної в
м. Полтаві ради про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування

відмовлено.

З даним рішенням не погодилася
позивачка та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що
судом першої інстанції не було
враховано, що вона звернулась до суду
з позовом до належного відповідача,
спадкоємця за законом - ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін, що
з'явились в судове засідання приходить
до висновку, що остання задоволенню не
підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пред'явлено позовні
вимоги до неналежного відповідача,
оскільки на даний час зі спадкоємців
ніхто не прийняв спадщину, то
відповідачем у справі має бути
територіальна громада в особі
Полтавської міської ради. Крім того, на
момент розгляду справи в суді першої
інстанції, на спірну квартиру було
накладено арешт у кримінальному
провадженні, що в свою чергу було
безумовною перешкодою для задоволення
позову про визнання права власності в
порядку спадкування.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що

відповідно до свідоцтва про смерть,
серії НОМЕР_1 виданого Київським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області від 12.03.2010 року, ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, про що було зроблено
актовий запис № 13 / а.с. 6/.

Як встановлено судом та не
оспорювалося позивачем, ОСОБА_4
померла насильницькою смертю.

За фактом вбивства останньої
проводиться досудове розслідування в
межах кримінального провадження,
внесеного до ЄРДР за № 0000029.

Як встановлено судом, померлій ОСОБА_4
відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 грудня 1991 року на праві приватної
власності належала квартира АДРЕСА_1,
на яку у кримінальному провадженні
було накладено арешт / а.с. 178 - 181/.

Відповідно до заповіту від 25.12.2009
року, посвідченого Шкляром Ю.В.,
державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 заповіла
належну їй квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_1. /
а.с. 7/.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
липня 2010 року ОСОБА_1. звернулася до
Другої полтавської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини / а.с.12-13/

Однак, у видачі свідоцтва про право
власності, останній було відмовлено, в
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру / а.с. 8, 176 /

Також, з заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_4 до
нотаріальної контори звернулася
ОСОБА_2, яка є племінницею померлої, що
підтверджується копією відповідної
заяви від 05.07.2010 року / а.с. 14-16/.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Вважаючи своє право на отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом порушеним, позивач , обираючи
спосіб захисту порушеного права,
звернулася в суд з позовом до Київської
районної в м. Полтаві ради та до
ОСОБА_2про визнання права власності на
квартиру.

Разом з тим, відповідачами у справах
щодо визнання права власності на
спадкове майно є спадкоємці, які
прийняли спадщину. При відсутності
інших спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

За змістом ст. 33 ЦПК України
належними є сторони, які є суб'єктами
спірних правовідносин. Належним є
відповідач, який дійсно є суб'єктом
порушеного, оспорюваного чи
невизнаного матеріального
правовідношення. Належність
відповідача визначається, перш за все,
за нормами матеріального права. Відтак,
неналежним відповідачем є особа, яка не
має відповідати за пред'явленим
позовом.

З аналізу наведеної статті
слідує, що законодавець поклав на
позивача обов'язок визначати
відповідача у справі і суд повинен
розглянути позов щодо тих
відповідачів, яких визначив позивач.
Водночас якщо позивач помилився і
подав позов до тих, хто відповідати за
позовом не повинен, або притягнув не
всіх, він не позбавлений права
звернутись до суду з клопотанням про
заміну неналежного відповідача чи
залучення до участі у справі
співвідповідачів і суд таке клопотання
задовольняє. Тобто ініціатива щодо
заміни неналежного відповідача
повинна виходити від позивача, який
повинен подати клопотання.

У цьому клопотанні позивач
обґрунтовує необхідність такої заміни,
а саме, чому первісний відповідач є
неналежним і хто є відповідачем
належним. Подання позивачем такого
клопотання свідчить, що він не лише
згідний, але й просить про заміну
неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу
диспозитивності суд не має права
проводити заміну неналежного
відповідача належним з власної
ініціативи, Якщо суд вважає, що
відповідач визначений неправильно, суд
може інформувати позивача про
можливість заміни, але якщо позивач
відповідного клопотання не подає, суд
повинен розглядати справу далі і
відмовляти у позові.

Встановивши, що належним
відповідачем у справі має бути
територіальна громада міста в особі
Полтавської міської ради, місцевий суд
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Київської районної в м. Полтаві
ради про визнання права власності в
порядку спадкування, оскільки даний
позов заявниця пред'явила до
неналежних відповідачів.

В свою чергу, на момент розгляду справи
в апеляційній інстанції, постановою
прокурора Київського району скасовано
постанову начальника СВ Київського РВ
ПМУ УМВС України в Полтавській області,
якою було накладено арешт на спірну
квартиру / а.с. 211-212/

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції, посилання суду на
неможливість визнання права власності
за позивачкою в порядку спадкування , в
зв'язку з накладенням арешту на спірну
квартиру.

Висновки суду першої інстанції
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, і закон який їх
регулює.

Рішенням Київського районного суду від
12 червня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської районної в
м. Полтаві ради про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування

відмовлено.

З даним рішенням не погодилася
позивачка та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що
судом першої інстанції не було
враховано, що вона звернулась до суду
з позовом до належного відповідача,
спадкоємця за законом - ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін, що
з'явились в судове засідання приходить
до висновку, що остання задоволенню не
підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пред'явлено позовні
вимоги до неналежного відповідача,
оскільки на даний час зі спадкоємців
ніхто не прийняв спадщину, то
відповідачем у справі має бути
територіальна громада в особі
Полтавської міської ради. Крім того, на
момент розгляду справи в суді першої
інстанції, на спірну квартиру було
накладено арешт у кримінальному
провадженні, що в свою чергу було
безумовною перешкодою для задоволення
позову про визнання права власності в
порядку спадкування.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що

відповідно до свідоцтва про смерть,
серії НОМЕР_1 виданого Київським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області від 12.03.2010 року, ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, про що було зроблено
актовий запис № 13 / а.с. 6/.

Як встановлено судом та не
оспорювалося позивачем, ОСОБА_4
померла насильницькою смертю.

За фактом вбивства останньої
проводиться досудове розслідування в
межах кримінального провадження,
внесеного до ЄРДР за № 0000029.

Як встановлено судом, померлій ОСОБА_4
відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 грудня 1991 року на праві приватної
власності належала квартира АДРЕСА_1,
на яку у кримінальному провадженні
було накладено арешт / а.с. 178 - 181/.

Відповідно до заповіту від 25.12.2009
року, посвідченого Шкляром Ю.В.,
державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 заповіла
належну їй квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_1. /
а.с. 7/.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
липня 2010 року ОСОБА_1. звернулася до
Другої полтавської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини / а.с.12-13/

Однак, у видачі свідоцтва про право
власності, останній було відмовлено, в
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру / а.с. 8, 176 /

Також, з заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_4 до
нотаріальної контори звернулася
ОСОБА_2, яка є племінницею померлої, що
підтверджується копією відповідної
заяви від 05.07.2010 року / а.с. 14-16/.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Вважаючи своє право на отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом порушеним, позивач , обираючи
спосіб захисту порушеного права,
звернулася в суд з позовом до Київської
районної в м. Полтаві ради та до
ОСОБА_2про визнання права власності на
квартиру.

Разом з тим, відповідачами у справах
щодо визнання права власності на
спадкове майно є спадкоємці, які
прийняли спадщину. При відсутності
інших спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

За змістом ст. 33 ЦПК України
належними є сторони, які є суб'єктами
спірних правовідносин. Належним є
відповідач, який дійсно є суб'єктом
порушеного, оспорюваного чи
невизнаного матеріального
правовідношення. Належність
відповідача визначається, перш за все,
за нормами матеріального права. Відтак,
неналежним відповідачем є особа, яка не
має відповідати за пред'явленим
позовом.

З аналізу наведеної статті слідує,
що законодавець поклав на позивача
обов'язок визначати відповідача у
справі і суд повинен розглянути позов
щодо тих відповідачів, яких визначив
позивач. Водночас якщо позивач
помилився і подав позов до тих, хто
відповідати за позовом не повинен, або
притягнув не всіх, він не позбавлений
права звернутись до суду з клопотанням
про заміну неналежного відповідача чи
залучення до участі у справі
співвідповідачів і суд таке клопотання
задовольняє. Тобто ініціатива щодо
заміни неналежного відповідача
повинна виходити від позивача, який
повинен подати клопотання.

У цьому клопотанні позивач
обґрунтовує необхідність такої заміни,
а саме, чому первісний відповідач є
неналежним і хто є відповідачем
належним. Подання позивачем такого
клопотання свідчить, що він не лише
згідний, але й просить про заміну
неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу
диспозитивності суд не має права
проводити заміну неналежного
відповідача належним з власної
ініціативи, Якщо суд вважає, що
відповідач визначений неправильно, суд
може інформувати позивача про
можливість заміни, але якщо позивач
відповідного клопотання не подає, суд
повинен розглядати справу далі і
відмовляти у позові.

Встановивши, що належним
відповідачем у справі має бути
територіальна громада міста в особі
Полтавської міської ради, місцевий суд
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Київської районної в м. Полтаві
ради про визнання права власності в
порядку спадкування, оскільки даний
позов заявниця пред'явила до
неналежних відповідачів.

В свою чергу, на момент розгляду справи
в апеляційній інстанції, постановою
прокурора Київського району скасовано
постанову начальника СВ Київського РВ
ПМУ УМВС України в Полтавській області,
якою було накладено арешт на спірну
квартиру / а.с. 211-212/

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції, посилання суду на
неможливість визнання права власності
за позивачкою в порядку спадкування , в
зв'язку з накладенням арешту на спірну
квартиру.

Висновки суду першої інстанції
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, і закон який їх
регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Київського районного
суду від 12 червня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ___________
О.О. Буленко

Судді: ___________ Ю.В. Дряниця
____________ А.О.Лобов