Справа № 339/294/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2327/2014
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Банк "Київська
Русь", відділу державної виконавчої
служби Болехівського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області про зняття
арешту з майна за апеляційними
скаргами представника ПАТ КБ
"Приватбанк" - Шуліки А.В. та
представника ПАТ "Банк "Київська Русь" -
Фіцака П.В. на рішення Болехівського
міського суду від 29 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду
від 29 вересня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк", АКБ
"Київська Русь", відділу державної
виконавчої служби Болехівського
міського управління юстиції в
Івано-Франківській області про зняття
арешту з майна.

Звільнено з під арешту рухоме майно, що
належить ОСОБА_2, а саме транспортний
засіб марки Mercedes Benz 0340, автобус - D, 1999
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

На дане рішення суду першої інстанції
апеляційні скарги подали ПАТ КБ
"Приватбанк" та АКБ "Київська Русь".

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ "Приватбанк" - Шуліка А.В. посилається
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення суду, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, за недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
при невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у
повному обсязі.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що при ухваленні
рішення суд керувався лише усними
поясненнями позивача, суду не було
надано жодного доказу на обґрунтування
позовних вимог та обставин, викладених
у позові.

Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій. 30 червня 2011 року
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська ухвалено рішення,
яким вирішено стягнути солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
"Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором №42KD від 27.10.2006 року
в розмірі 515624 грн. 14 коп. Дане рішення
набрало законної сили.

Зняття арешту з автомобіля дасть змогу
позивачу дане майно відчужити на
користь інших осіб, що у майбутньому
унеможливить повне та належне
виконання рішення суду та призведе до
порушення прав ПАТ КБ "Приватбанк", як
кредитора.

В своїй апеляційній скарзі представник
ПАТ "Банк "Київська Русь" - Фіцак П.В.
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення
суду, що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у
повному обсязі, стягнути з позивача
судовий збір за подачу апеляційної
скарги.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що на виконанні
відділу ДВС Болехівського МУЮ
знаходиться виконавчий лист №2-31 від
22.03.2010 року, виданий Болехівським
міським судом, про стягнення з ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ПАТ
"Банк "Київська Русь" заборгованості за
кредитним договором №4563-09-08-2 від 08.07.2008
року в розмірі 2216303 грн. 89 коп. В ході
проведення виконавчих дій постановою
державного виконавця від 20.05.2009 року на
спірний автомобіль накладено арешт. На
даний час заборгованість за кредитним
договором не сплачена.

В ході розгляду даної справи між
позивачем та ПАТ "Банк "Київська Русь"
було досягнуто згоди про добровільне
погашення частини суми заборгованості.
Однак, всупереч досягнутій
домовленості, ОСОБА_2 у встановлений
строк кошти не сплатила і на даний час
ухиляється від погашення залишку
заборгованості. Тому, існує реальна
загроза втрати даного автомобіля,
оскільки після вступу рішення суду
першої інстанції в законну силу та
зняття арешту, позивач зможе
безперешкодно відчужити спірний
автомобіль, а отримані від реалізації
кошти використати на власні потреби.

Враховуючи, що заборгованість за
кредитним договором не погашена, то
відповідно до вимог ЗУ "Про виконавче
провадження", реалізацію даного
транспортного засобу слід проводити
шляхом його продажу на прилюдних
торгах в межах виконавчого
провадження.

Таким чином, на думку представника
апелянта, на даний час не має жодних
законних підстав для зняття арешту зі
спірного автомобіля.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представників апелянтів, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги представника ПАТ КБ "Приватбанк"
- Шуліки А.В. та представника ПАТ "Банк
"Київська Русь" - Фіцака П.В. підлягають
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що відсутні будь-які перешкоди
для зняття арешту зі спірного
транспортного засобу, оскільки ПАТ КБ
"Приватбанк" використало надані йому
процесуальні права щодо розпорядження
своїми майновими інтересами шляхом
подачі заяви про повернення
виконавчого листа і така заява банку
була задоволена, а ПАТ "Банк "Київська
Русь" не заперечувало щодо зняття
арешту.

Колегія суддів не може погодитись
з такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
виконанні відділу державної
виконавчої служби Болехівського
міського управління юстиції на даний
час знаходиться виконавчий лист №2-31,
виданий Болехівським міським судом
22.03.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ПАТ
"Банк "Київська Русь" заборгованості за
кредитним договором №4563-09-08-2 від 08.07.2008
року в розмірі 2216303 грн. 89 коп.

В ході проведення виконавчих дій
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Болехівського міського управління
юстиції Олексин О.Б. 20.05.2009 року виніс
постанову про арешт майна. Даною
постановою накладено арешт на рухоме
майно: транспортний засіб марки Mercedes Benz
0340, автобус - D, 1999 року випуску, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 та
заборонено їй здійснювати його
відчуження. У зв'язку з цим, в державний
реєстр обтяжень рухомого майна 20.05.2009
року внесено відповідні відомості щодо
обтяження на вказаний автомобіль.

Позивач звернулась з позовом в
якому просила зняти арешт на
вищевказаний транспортний засіб,
оскільки для цього відсутні будь-які
перешкоди і вона планує використати
кошти від його продажу для погашення
заборгованостей перед кредиторами, а
ВДВС Болехівського МУЮ відмовило їй у
знятті арешту.

Так, статтею 319 ЦК України
встановлені визначальні принципи
здійснення права власності. Частиною 7
названої статті передбачена
можливість обмеження чи припинення
діяльності власника у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Частина 2 статті 321 ЦК України
також встановлює загальне правило,
згідно з яким власник може бути
позбавлений права власності або
обмежений у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Під
захистом розуміються дії
уповноваженої особи, діяльність
юрисдикційних органів та осіб, які у
передбаченому законом порядку
зобов'язані вжити заходів до
поновлення порушеного, оспорюваного чи
невизнаного цивільного права.

Згідно зі ст. 32 ЗУ "Про виконавче
провадження" заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЗУ "Про
виконавче провадження", звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно ч.1 ст.60 ЗУ "Про виконавче
провадження", особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутись до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Відповідно до ч.5 ст.60 ЗУ "Про
виконавче провадження", у випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт з майна чи коштів може бути
знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення
про зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника (ч.2
ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження").

Таким чином, ОСОБА_2 мала право
звернутись з позовом про звільнення
спірного рухомого майна з під арешту,
накладеного під час виконання судового
рішення.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, що відсутні перешкоди
для зняття арешту зі спірного
автомобіля.

Сторонами не заперечується, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30.06.2011 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
№42KD від 27.10.2006 року в розмірі 515624 грн. 14
коп. На підставі даного рішення суду,
12.09.2011 року був виданий виконавчий лист
№386, який знаходився на виконанні ДВС
Болехівського МУЮ. 23.02.2012 року ПАТ КБ
"Приватбанк" подало до відділу ДВС
Болехівського МУЮ заяву про повернення
виконавчого листа №386 від 12.09.2011 року
про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ПАТ КБ "Приватбанк"
солідарно заборгованості за кредитним
договором в розмірі 515624 грн. 14 коп.
Постановою державного виконавця ВДВС
Болехівського МУЮ Синишина Р.С. від
03.03.2012 року, враховуючи цю заяву та
керуючись п.1 ч.1 ст.47, ст. 50 ЗУ "Про
виконавче провадження", було вирішено
повернути стягувачу (ПАТ КБ
"Приватбанк") виконавчий лист №386 від
12.09.2011 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 47 ЗУ
"Про виконавче провадження"
передбачено, що виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо є
письмова заява стягувана.

Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ "Про
виконавче провадження", у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

У разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50
Закону).

Отже, підставою для зняття арешту
з майна боржника та внесення
відповідних даних до Єдиного
державного реєстру заборони
відчуження майна є постанова
державного виконавця про зняття
арешту.

Державним виконавцем у постанові
про повернення виконавчого документа
стягувачу та у зв'язку з цим
закінченням виконавчого провадження
не вирішувалось питання про зняття
арешту з майна боржника ОСОБА_2,
оскільки на виконанні знаходиться ще
один виконавчий лист №2-31 від 22.03.2010
року, виданий Болехівським міським
судом, про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ПАТ "Банк
"Київська Русь" заборгованості за
кредитним договором №4563-09-08-2 від 08.07.2008
року в розмірі 2218123 грн. 89 коп.
Заборгованість по даному виконавчому
листу на даний час боржником повністю
не погашена.

Крім того, в ході розгляду справи
в суді апеляційної інстанції,
представник ПАТ КБ "Приватбанк" надала
довідку від 02.12.2014 року, в якій
зазначено, що ОСОБА_2 має прострочену
заборгованість станом на 02.12.2014 року по
договору 42KD від 21.03.2007 року в розмірі
35380,86 доларів США та 39737 грн. 94 коп.

Тобто, на даний час ОСОБА_2 має
перед кредиторами невиконані грошові
зобов'язання, які не зважаючи на
рішення судів так і не виконані. Зняття
арешту з рухомого майна може призвести
до того, що ці рішення судів так і
залишаться невиконаними.

При цьому, не можна вважати
обґрунтованими доводи позивача, що
зняття арешту необхідне для продажу
автомобіля та відповідно погашення
заборгованості перед кредиторами,
оскільки таке відчуження спірного
автомобіля третій особі може бути
здійснено в рамках виконавчого
провадження і отримані від його
продажу кошти обов'язково підуть на
погашення заборгованості ОСОБА_2 перед
банками. У випадку ж зняття арешту на
автомобіль, не має ніяких гарантій щодо
наміру позивача відчужити автомобіль
саме для погашення заборгованості
перед кредиторами.

Згідно ч.1 ст.57 ЗУ "Про виконавче
провадження", арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Таким чином, є обґрунтованими
доводи представників ПАТ КБ
"Приватбанк" та ПАТ "Банк "Київська Русь"
про те, що зняття арешту з автомобіля
дасть змогу позивачу дане майно
відчужити на користь інших осіб, що у
майбутньому унеможливить повне та
належне виконання рішення суду та
призведе до порушення прав ПАТ КБ
"Приватбанк" та ПАТ "Банк "Київська
Русь", як кредиторів.

Обґрунтованими є й доводи
апеляційної скарги представника ПАТ
"Банк "Київська Русь" - Фіцака П.В. щодо
визнання позовних вимог ОСОБА_11

За змістом ч. 2 ст. 31 ЦПК України
протягом усього часу розгляду справи
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

У разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд (ч.4 ст. 174 ЦПК України).

В пункті 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2006
року "Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
зазначено, що у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Суд першої інстанції, неповно
дослідивши обставини справи, дійшов
необґрунтованого висновку про те, що
визнання позову ПАТ "Банк "Київська
Русь" не суперечить закону і не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.
Крім того, визнання позову
представником ПАТ "Банк "Київська Русь"
не можна вважати безумовною, а суд
приймаючи таке рішення не з'ясував
належним чином дійсної волі кредитора
та не здійснив всіх необхідних
процесуальних дій передбачених в
такому випадку, зокрема не роз'яснив
відповідачу наслідків визнання
позовних вимог ОСОБА_2

А тому, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України , колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ПАТ КБ
"Приватбанк" - Шуліки А.В. та
представника ПАТ "Банк "Київська Русь" -
Фіцака П.В. - задовольнити.

Рішення Болехівського міського
суду від 29 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Банк "Київська
Русь", відділу державної виконавчої
служби Болехівського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області про зняття
арешту з майна - відмовити.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута