Дата документу 14.10.2014
Справа № 334/2096/14-ц
Провадження № 2/334/1341/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014р. Ленінського райсуду
м.Запоріжжя у складі:

головуючого - МАХІБОРОДА
Н.О.;

при секретарі - КУЗЬМЕНКО
О.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
Житлово-будівельного кооперативу №308
«Перетворювач-7» про скасування
рішення загальних зборів кооперативу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд визнати недійсним
та скасувати рішення загальних зборів
ЖБК №308 «Перетворювач-7» від 04.06.2013р.,
яким позивача було виключено із членів
кооперативу та включено до складу ЖБК
колишню дружину позивача - ОСОБА_2

Посилання в рішенні загальних зборів
на те, що позивач не мешкає за місцем
реєстрації з 1998р., а саме за адресою:
АДРЕСА_1 та не сплачує квартплату та за
комунальні послуги, позивач вважає
неправомірними, оскільки ще у липні
1992р., ним була сплачена остаточна сума
паю, і квартира стала власністю його і
його дружини. Свідоцтво про право
власності на квартиру вони не отримали,
але це не позбавляє права позивача на
частку власності у квартирі та його
права мешкати там, де він бажає. Крім
того, з відповідачкою ОСОБА_2 у позивача
була домовленість, що оскільки він буде
мешкати за іншою адресою, вона сама
повинна сплачувати квартплату та
комунальні послуги. Однак, звернувшись
до голови ЖБК у вересні 2012р. за
отриманням довідки по квартплаті, він
дізнався про заборгованість, яку
позивач повністю погасив, що
підтверджується квитанцією від 18.09.2012р.
про сплату на користь ЖБК - 6200гр.

Крім того, позивач посилається и на
процесуальні невідповідності при
прийнятті рішення загальних зборів ЖБК
№308 «Перетворювач-7» від 04.06.2013р., т.я. не
було кворуму, голова ЖБК збирав підписи
до рішення, вже після проведення
зібрання шляхом по квартирного обходу
мешканців будинку, які на зібранні
присутніми не були. До того ж, сам текст
рішення загальних зборів неодноразово
переписувався головою ЖБК, про що
свідчить декілька екземплярів рішення
з різним текстом, який протирічить один
одному.

Відповідачка ОСОБА_2 жодного разу в
судові засідання не з'явилася, т.я.
тимчасово мешкає в м.Москва, її
інтереси в суді представляє адвокат
ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою
довіреністю від 28.02.2013р. В судовому
засіданні він пояснив, що проти позову
він заперечує, т.я. позивач дійсно, за
місцем реєстрації не мешкав з 1998р., не
сплачував квартплату та комунальні
послуги. Тому, ОСОБА_2 написала заяву до
голови ЖБК для розгляду її на загальних
зборах про виключення її колишнього
чоловіка з членів кооперативу та
включено її до складу ЖБК №308
«Перетворювач-7». Її заява була
задоволена рішенням загальних зборів
від 04.06.2013р.

Представник ЖБК №308 «Перетворювач-7» -
адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі
довіреності від 30.07.2014р., проти позову
заперечує, посилаючись на те, що
рішенням загальних зборів ЖБК від
04.06.2013р. була задоволена заява ОСОБА_2
про виключення із членів кооперативу
її колишнього чоловіка та включення її
до складу ЖБК на підставі ч.40 п.5 та п.7
Статуту кооперативу, в якому зазначено,
що член ЖБК може бути виключений із
членів ЖБК у випадках: виїзду на інше
постійне місце проживання та через
систематичну несплату без поважних
причин за квартплату та комунальні
послуги.

Заслухавши позивача, представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи і оцінивши їх в сукупності,
суд вважає, що позов є обгрунтованим
і підлягає задоволенню, оскільки
підтверджений наступними доказами:

позивач ОСОБА_1 на сім'ю із трьох осіб, у
складі дружини та сина, отримав 3-х
кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
що знаходилася в ЖБК №308
«Перетворювач-7», на підставі ордеру
від 27.07.1987р. /а.с.5/.

В липні 1992р. позивачем була сплачена
остаточна сума паю за квартиру, що
підтверджується довідкою голови ЖБК
від 28.10.2006р. /а.с.6/.

Як встановлено в судовому засіданні, за
домовленістю між позивачем та
відповідачкою, позивач з 1998р. проживав
окремо від сім'ї. Крім того, між ними
була домовленість і відносно того, що
відповідачка сама повинна сплачувати
квартплату та комунальні послуги.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув ОСОБА_5, син
позивача та відповідачки, а 01.12.2005р.
сторони розірвали шлюб /а.с.7/.

Тобто, в спірній квартирі по теперішній
час, зареєстровані тільки позивач
ОСОБА_1 та його колишня дружина - ОСОБА_2
/а.с.18/.

ЖБК №308 «Перетворювач-7» є юридичною
особою з зазначеною юридичною адресою,
підписантом та керівником якої є
Ковальов Ю.І., що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та ФОП Державної
реєстраційної Служби України станом на
09.07.2014р. /а.с.61-62/.

В 2012р. позивач звернувся до голови ЖБК
№308 «Перетворювач-7» Ковалеву Ю.І. за
довідкою про реєстрацію за
вищевказаною адресою для оформлення
права власності на квартиру. А
дізнавшись про те, що за квартирою є
заборгованість по квартплаті та
комунальним послугам, позивач повністю
сплатив цю заборгованість - 6200гр., що
підтверджується квитанцією від 18.09.2012р.
та зазначено в поясненнях голови ЖБК в
протоколі загальних зборів від 04.06.2013р.
/а.с.8,79/. Після чого, позивач, як член ЖБК
№308 «Перетворювач-7», який повністю
сплатив суму паю в 1992р. та не має
заборгованості по квартплаті та
комунальним послугам на 01.10.2012р.,
отримав довідку про це від голови ЖБК
/а.с.16/.

Однак, користуватися спірною квартирою
позивач не мав можливості, оскільки
відповідачка перешкоджала йому в
цьому, змінивши замок на вхідній двері
квартири. Тому, позивач звернувся до
суду з позовом про усунення перешкод у
праві користування житлом та вселення
до спірної квартири і з позовом про
визнання права власності на квартиру.

Поки йшло слідство, в червні 2013р.
позивач був запрошений на засідання
загальних зборів ЖБК №308
«Перетворювач-7», де було винесено
рішення від 04.06.2013р. про виключення його
з членів кооперативу та включення
колишньої дружини ОСОБА_2 до складу ЖБК
/а.с.14-15/.

На підставі вищевказаного рішення,
відповідачка ОСОБА_2 в серпні 2013р.
оформила на себе право власності на всю
спірну квартиру, отримавши свідоцтво
про право власності на житло.

У зв'язку з чим, рішенням Ленінського
райсуду м.Запоріжжя від 28.11.2013р. ОСОБА_1
було відмовлено у визнанні за ним права
власності на спірну квартиру /а.с.19/.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 14.01.2014р., рішення
Ленінського райсуду залишено без змін
/а.с.20-21/. Але, ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 17.09.2014р., вищевказані рішення
судів були скасовані /а.с.75-78/.

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд визнати
неправомірним та скасувати рішення
загальних зборів ЖБК №308
«Перетворювач-7» від 04.06.2013р., яким його
було виключено із складу членів
кооперативу, не зважаючи на те, що ще у
липні 1992р., ним була сплачена остаточна
сума паю і він є власником квартири,
крім того, він не мав заборгованості по
квартплаті та комунальним послугам,
сплачуючи їх, хоча фактично в квартирі
не мешкав, та комунальними послугами не
користувався.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Суд надає рівні можливості
сторонам у наданні доказів.

Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких, суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Ч.1 ст.61 ЦПК України встановлено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Суд відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України,
не може приймати рішення на
припущеннях.

Крім того, за діючим законодавством,
при судовому розгляді справи діє
принцип змагальності сторін.

Як встановлено судом, і ці обставини не
заперечують відповідачі по справі, в
липні 1992р. позивачем була сплачена
остаточна сума паю за квартиру.

Відповідно вимог законодавства, а саме
ст.384 ЦК України, у разі викупу квартири,
яка знаходиться в житлово-будівельному
кооперативі, член ЖБК стає її
власником.

Ст.47 Конституції України визначено, що
кожен має право на житло і ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону або
судового рішення. Відповідно до вимог
ст..9 ЖК України, ніхто не може бути
обмежений в праві користування
житловим приміщенням інакше як на
підставі, передбаченій законом.

Згідно до вимог п. «а» п.6 Постанови
Пленуму ВСУ від 18.09.1987р. «Про практику
застосування судами законодавства про
ЖБК», при розгляді спорів про поділ
квартир, що знаходяться в ЖБК, слід
враховувати, що пай, внесений подружжям
в період сумісного проживання, є їх
спільним майном і підлягає поділу на
загальних умовах.

Крім того, судом встановлено, що
позивач був виключений із членів ЖБК
рішенням загальних зборів від 04.06.2013р.,
на підставі ч.40 п.5 та п.7 Статуту
кооперативу, в якому зазначено, що член
ЖБК може бути виключений із членів ЖБК
у випадках: виїзду на інше постійне
місце проживання та через систематичну
несплату без поважних причин
квартплати та комунальних послуг
/а.с.44-55/.

Однак, позивач стверджує, що він
проживав на квартирах та дачах друзів,
тобто не мав постійного місця
проживання, а представники
відповідачів не надали суду жодного
підтвердження того, що позивач має інше
постійне місце проживання.

Ст.33 Конституції України встановлює, що
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою, які
обмежують реалізацію прав та свобод
громадян України, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України.

Тобто, маючи реєстрацію в спірній
квартирі, за яку пай повністю сплачено
ще у 1992р., і вона фактично, належить на
праві власності подружжю ОСОБА_1, але
юридично право власності не оформлено,
позивач мав право на проживання в
будь-якому іншому місті України.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач, якому були заявлені вимоги
голови ЖБК щодо погашення
заборгованості по квартплаті та
комунальним послугам, погасив цю
заборгованість в вересні 2012р., яка
виникла за декілька років і яку не
сплачувала відповідачка. Тобто,
позивач сплатив цю заборгованість не
зважаючи на те, що він фактично в
квартирі не мешкав, та комунальними
послугами не користувався.

До того ж, судом встановлено, що текст
із протоколу засідання загальних
зборів ЖБК №308 «Перетворювач-7» від 04.06.
2013р. з винесеним рішенням про
виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу
та включення ОСОБА_2 до складу ЖБК, має
різні формулювання підстав для
винесення такого рішення. У витягу
/а.с.14-15/ зазначено: що саме ОСОБА_2
сплатила останню суму паю в 1992р., і саме
вона сплатила заборгованість по
квартплаті в 2012р., а в витягу /а.с.79/
зазначено, що саме позивач ОСОБА_1, як
член ЖБК, в 1992р. сплатив остаточну суму
паю, і саме він погасив заборгованість
по квартплаті за відповідачку ОСОБА_2 в
2012р. Ці виписки не підписані членами
правління. Неодноразові вимоги щодо
надання суду повного тексту протоколу
засідання від 04.06.2013р., голова ЖБК
проігнорував, документи, в
підтвердження спростування доводів
позивача щодо неналежного кворуму, не
надав.

Крім того, і довідки, видані сторонам по
справі головою ЖБК Ковальовим Ю.І.
протягом 2012р.-2014р., тобто, за час
розгляду цивільних справ Ленінським
судом м.Запоріжжя, містять протирічиві
відомості /а.с.16,83-85/.

Враховуючи те, що саме на підставі
вищевказаного рішення загальних
зборів ЖБК №308 «Перетворювач-7» від
04.06.2013р. відповідачка отримала
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру, хоча вона є спільним
майном подружжя, суд вважає, що дане
рішення є правочином, спрямованим на
набуття, зміну та припинення цивільних
прав та обов'язків, відповідно ст.202 ЦК
України, тому, до цього правочину
застосовуються вимоги ст.203 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний недійсним
/оспорюваний правочин/.

Судом встановлено, що рішення
загальних зборів ЖБК №308
«Перетворювач-7» від 04.06.2013р. не
відповідає вимогам ч.1 та ч.4 ст.203 ЦК
України. Згідно до вимог ст.216 ЦК
України, у разі недійсності правочину
кожна із сторін повертається до того
становища, в якому воно перебувало.

Суд вважає доводи позивача законними,
обґрунтованими та таким, що знайшли
своє підтвердження представленими по
справі доказами, тому, позов підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене і керуючись
ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення загальних зборів
Житлово-будівельного кооперативу №308
«Перетворювач-7» від 04.06.2013р. в частині
виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу
та включення ОСОБА_2 до складу ЖБК -
визнати недійсним та скасувати.

На рішення суду протягом 10 днів може
бути подана апеляція до апеляційного
суду Запорізькій області.

СУДДЯ: