АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/9723/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Смирнова Є.П. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді
Білич І.М

суддів:
Кабанченко О.А, Рейнарт І.М.

при секретарі
Гречка Т.В.

за участю: позивача
ОСОБА_4

представника позивача
ОСОБА_5

представника відповідача
Баємського В.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до Гаражного
кооперативу «Зв'язківець» про
стягнення заробітній платі,
компенсації за невикористану щорічну
відпустку, вихідної допомоги та
моральної шкоди.

в с т а н о
в и л а :

Звертаючись у квітні 2014 року до
суду з вищевказаним позовом позивач
вказував на те, що починаючи з 2008 року
він був обраний на посаду Голови
гаражного кооперативу «Зв'язківець»
22.11.2010 року у відповідності до наказу
зазначеного вище товариства був
звільнений із займаної посади. Однак,
при звільненні відповідачем не було
проведено з ним остаточного
розрахунку, тому звертаючись до суду з
позовом він просив задовольнити його в
повному обсязі та стягнути з
відповідача на його користь
невиплачену заробітку плату за
листопад місяць 2010 року в розмірі 1681,48
гривни, компенсацію за невикористану
щорічну відпустку за 2010 рік в розмірі
2372, 79 гривень, а також вихідну допомогу -
8106, 45 гривень та моральну шкоду в
розмірі 1 тисячі гривень.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 19 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено
частково.

Стягнуто з Гаражного кооперативу «
Зв'язківець» на користь ОСОБА_4
заробітну плату за листопад в розмірі
1681, 48 гривни, компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за 2010
рік в розмірі 2372, 79 гривень, моральну
шкоду - 500 гривень, всього 4554, 27 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У решті заявлених вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
позивач оскаржив його в частині
відмови у задоволенні заявлених ним
вимог щодо стягнення вихідної допомоги
в розмірі 8106, 45 гривень вказуючи на
його незаконність та
необґрунтованість, неповне зясування
обставин справи, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Апелянт та представник апелянта у
судовому засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити.

Представник відповідача не визнав
подану апеляційну скаргу, заперечував
проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
які зявилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
подана апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи вимоги позивача в
частині стягнення заробітної плати за
листопад місяць 2010 року, компенсації
за невикористану щорічну відпустку за
2010 рік суд першої інстанції виходив з
доведеності заявлених позивачем вимог
у ході розгляду справи, зазначаючи про
підтвердження їх невиплати позивачу на
момент звільнення, що свідчить про
порушення відповідачем ст.ст. 74, 83, 116
КЗпП України та є підставою для
відновлення порушених прав позивача.

Виходячи з того, що подана
апеляційна скарга не містить у собі
доводів щодо невідповідності
висновків суду в частині задоволення
вимог про стягнення заборгованості по
заробітній платі за листопад 2010 року та
компенсації за невикористану
відпустку за 2010 рік, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом
апеляційної інстанції рішення суду в
цій частині не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні вимог
щодо стягнення вихідної допомоги, суд
першої інстанції виходи в з того, що
позивачем не було доведено факт
невиплати йому коштів саме з вини
відповідача. Зазначаючи при цьому, що
саме внаслідок дій позивача після
звільнення були заблоковані рахунки
кооперативу у зв'язку з чим протягом 2, 5
місяців працівникам взагалі не
виплачувалася заробітна плата. Крім
того, Територіальною державною
інспекцією з питань праці у м. Києві при
проведенні перевірки порушень
законодавства про працю з боку
кооперативу виявлено не було.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 44 КЗпП
України при припиненні трудового
договору з підстав, визначених в п.6 ст.
36 та в п.1,2 і 6 ст. 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну (
невійськову) службу (п.3 ст. 36) - у розмірі
двох мінімальних заробітних плат;
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору ( ст.ст. 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Отже, правовими підставами для
виплати вихідної допомоги є
безпосередньо норми ст. 40 п. 2 КЗпП
України ( за якими відбулося звільнення
позивача). При цьому дана стаття не
містить будь-яких виключень чи
обмежень щодо її застосування.

А відтак, висновок суду про відмову
позивачу у виплаті вихідної допомоги з
підстав його недобросовісної
поведінки при звільненні, не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства.

У зв'язку з чим, рішення суду в
частині відмови у задоволенні вимог
позивача про стягнення на його користь
с вихідної допомоги підлягає
скасуванню з постановленням в цій
частині нового за правилами ст. 309 ЦПК
України.

Ставлячи питання про стягнення
вихідної допомоги в розмірі що
становить трьохмісячний середній
заробіток, позивач виходив з того, що
його звільнення відбулося внаслідок
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю та
умов трудового договору.

При цьому ні сама апеляційна скарга,
ні матеріали справи не містять у собі
доказів на підтвердження доводів
апелянта.

Згідно наказу ( а.с. 72) вбачається, що
позивач був звільнений з займаної
посади за ст. 40 п. 2 з 22 листопада 2010
року. Даний наказ, як і саме рішення
зборів уповноважених та членів
кооперативу «Зв'язківець» на момент
розгляду справи у суді ніким не
скасовані.

А відтак, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача про стягнення
вихідної допомоги підлягають
частковому задоволенню, а саме на суму
2441 гривни, як розміру щомісячної
заробітної плати позивача у
відповідності до штатного розкладу.

керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року скасувати в
частині відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_4 про виплату вихідної допомоги
та постановити в цій частині нове
рішення, за яким;

Вимоги ОСОБА_4 про стягнення вихідної
допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Гаражного кооперативу
«Зв'язківець» ( 02139 м. Київ вулиця
Братиславська, 52 - а) на користь ОСОБА_4 (
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого: АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) вихідну допомогу в розмірі 2441
(дві тисячі чотириста сорок одну )
гривни.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржено
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: