АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9826/2014
Головуючий у І інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Андрієнко А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року у справі за поданням Відділу
державно виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, боржник - ОСОБА_2,
стягувач - ОСОБА_4, про тимчасове
обмеження права виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

Старший державний виконавець ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві звернувся
до суду з поданням про тимчасове
обмеження права виїзду за межі України
ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що на
примусовому виконанні ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві перебуває
виконавче провадження про стягнення
боргу з ОСОБА_2 у розмірі 42 906, 01 грн.
Боржник від виконання своїх
зобов'язань ухиляється, борг згідно з
рішенням суду не сплачує, ігнорує
вимоги та виклики державного
виконавця. Оскільки у боржника
відсутнє майно, на яке можливо звернути
стягнення, єдиним засобом впливу на
боржника є обмеження його у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києвавід 15 травня 2014 року подання
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві
задоволено. Тимчасово обмежено у праві
виїзду за межу України ОСОБА_2 до
виконання ним зобов'язання,
покладеного рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 квітня 2013
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 боргу в розмірі 42 906, 01 грн.

В апеляційній скарзі
представник боржника ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду та прийняти
відповідне рішення, яким відмовити у
задоволенні подання державного
виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ
м.Києва про тимчасове обмеження у праві
виїзду, посилаючись на те, що суд
неповно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам не дав нележної
оцінки, допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Представник апелянта просив
задовольнити апеляційну скаргу,
ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову у задоволенні подання.

ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу
відхилити, ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник ВДВС Дніпровського
РУЮ м.Києва в судове засідання не
зявився, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлений,
причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обгрунтованість постановленої ухвали
в цій частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд
першої інстанції виходив з того, що
боржник ОСОБА_2 ухиляється від
виконання рішення суду про стягнення з
нього коштів та перешкоджає державному
виконавцю у примусовому виконанні ним
цього рішення, а тому невжиття
тимчасового обмеження у виїзді за межі
України боржнику може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Згідно з п.18 ч.3 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Статтею 33 Конституції
Українивстановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної
декларації прав людини кожна людина
має право вільно пересуватися й
обирати собі місце проживання в межах
любої держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Закон України від 21 січня 1994
року «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Судом встановлено, що рішенням
Дніпровськогорайонного суду м. Києва
від 11 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 42 481 грн 20 коп в
рахунок поділу майна подружжя.

15.05.2013 року Дніпровським районним
судом м.Києва видано виконавчий лист
про стягнення з з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 42 906 грн 01 коп.

Відділом ВДВС Дніпровського РУЮ
м.Києва відкрито виконавче
провадження та надано боржнику
семиденний строк для добровільного
виконання.

Вирішуючи питання про
задоволення подання, суд безпідставно
постановив ухвалу про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, оскільки судом не було
перевірено вчинення державним
виконавцем при примусовому виконанні
судового рішення всіх можливих
виконавчих дій, не з'ясовано наявність
доказів, які б свідчили, що боржник
умисно ухиляється від виконання
рішення суду.

В судовому засіданні встановлено,
що боржник має постійне місце роботи,
де отримує заробітну плату. Державним
виконавцем не зазначено , чому
виконавчі листи не направлені в
бухгалтерію за місцем роботи боржника.

Суд першої інстанції також не дав
правової оцінки відсутності в
матеріалах подання доказів того, що
боржник своїми діями чи бездіяльністю
умисно ухиляється від виконання
рішення суду.

Право державного виконавця на
звернення з поданням до суду про
тимчасове обмеження права виїзду за
межі України виникає винятково у
випадку доведення фактів умисного
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов'язань.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що обмеження у праві виїзду за
кордон було застосовано судом
передчасно, без належного з'ясування
фактичних обставин, що підлягають
перевірці, а на даний час таке
обмеження порушує право заявника
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах держави.

Оскільки ухвала постановлена з
порушенням процесуальних норм права,
вона підлягає скасуванню із
постановленням нової ухвали про
відмову в задоволенні подання
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ м.Києва про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 312, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 15 травня 2014 року скасувати та
постановити нову наступного змісту.

В задоволенні подання державного
виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ
м.Києва про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає

Головуючий:

Судді: