Справа №125/527/14-ц
Провадження № 2/127/2790/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача по первісному
позову/відповідача по зустрічному
позову ОСОБА_1,

представника позивача по первісному
позову/відповідача по зустрічному
позову ОСОБА_2,

відповідача по первісному
позову/позивача по зустрічному позову
ОСОБА_3,

представника відповідача по
первісному позову/позивача по
зустрічному позову ОСОБА_4,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог Служби у
справах дітей Вінницької районної
державної адміністрації - Багрій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог Служби у справах
дітей Вінницької районної державної
адміністрації, Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, Служби у
справах дітей Барської районної
державної адміністрації Вінницької
області про визначення місця
проживання дитини та зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог Служба у
справах дітей Вінницької міської ради
про визначення місця проживання
дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької
області звернулась ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дитини.

Позов мотивований тим, що з
відповідачем ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2000
року. Від шлюбу у них народився син -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06 червня 2012 року
рішенням Барського районного суду
Вінницької області шлюб між нею та
відповідачем розірвано. Підставами для
розірвання шлюбу послужило те, що
подружнє життя не склалось, так як
відповідач застосовував до неї фізичну
силу, а тому вона була змушена
звертатись до правоохоронних органів,
що документально підтверджено
повідомленням Барського РВУМВС у
Вінницькій області від 05 червня 2012
року. Згідно акту СМЕ № 82 Барського
районного відділення Вінницького
обласного бюро судово-медичної
експертизи від 12 квітня 2012 року у неї
було виявлені пошкодження, які за
ступенем тяжкості належать до легких
тілесних ушкоджень. Тобто, підставами
для розірвання шлюбу була негативна
поведінка відповідача щодо неї та від
таких взаємовідносин страждала дитина.
Після припинення подружнього життя
позивач залишилась проживати у
житловому будинку, який розташований в
АДРЕСА_3, який вона з відповідачем
придбали перебуваючи у шлюбі. Так як
відповідач категорично заперечував її
право на ? частку будинку, земельних
ділянок, вона звернулась до суду з
позовом про поділ спільного сумісного
майна подружжя. В даний час вказана
цивільна справа знаходиться на
розгляді в Барському районному суді.
Одного дня, коли позивач пішла з
будинку по справах і повернулась, то
житловий будинок був зачинений на
замок і замок до дверей був змінений.
Також замок був на хвіртці. Позивач не
змогла зайти до будинку, де вона
проживала і була змушена з сином ОСОБА_8
перейти проживати в будинок своєї
матері в АДРЕСА_4. Відповідач постійно
мав претензії щодо виховання дитини.
Тому і вона, і відповідач звертались до
служби у справах дітей Барської
районної державної адміністрації для
визначення місця проживання дитини.
Враховуючи те, що відповідач мав
бажання бачитись з сином, позивач не
заперечувала проти їх спілкування та
зустрічей. Відповідач періодично
забирав дитину на вихідні, возив його
за своїм місцем проживання та роботи в
село Іванівку Вінницького району.
Відповідач забрав дитину без
погодження з нею 23 липня 2012 року та
утримував його тиждень за місцем своєї
робот в селі Іванівка Вінницького
району, де немає умов для проживання.
Позивач була змушена 30 липня 2012 року
звернутись з цього приводу до Служби у
справах дітей Барської районної
державної адміністрації. Коли 04 серпня
2012 року позивач дізналась, що ОСОБА_3
приїхав в їх будинок в селі Заможне
Барського району, то вона приїхала
туди. Там позивач застала дитину з
чужою жінкою без ОСОБА_3 та забрала
сина. Позивач сіла в автобус, щоб
добратись за місцем тимчасового
проживання в будинок своєї матері в
селі Маньківці Барського району. Однак,
перед залізничним переїздом на станції
Бар Барського району, відповідач
зупинив автобус, зайшов до автобуса та
у присутності пасажирів вирвав дитину
з її рук. З цього приводу вона
зверталась до Барського РВ УМВС, Служби
у справах дітей Барської районної
державної адміністрації, прокурора
Барського району. Згодом по цьому
питанню позивач зверталась до
Вінницької районної державної
адміністрації та Вінницької обласної
державної адміністрації, але їй ніхто
не допоміг. При вирішенні питання про
місце проживання сина Служба у справах
дітей Вінницької районної державної
адміністрації не перевірила фактичне
місце проживання дитини, оскільки на
скільки їй відомо відповідач разом з
дитиною проживає за місцем роботи в
селі Іванівка Вінницького району. Не
дивлячись на те, що позивач офіційно
зверталась із заявою про визначення
місця проживання сина з нею - його
мамою, служба у справах дітей
задовольнила заяву відповідача про те,
щоб зупинити розгляд її заяви, що
надало йому можливість формально
зареєструватись в АДРЕСА_1. Нещодавно
позивач хотіла навідати свого сина у
дитячому садку в селі Лука
Мелешківська Вінницького району, але
ні вихователька, ні завідуюча дитячим
садком не допустили її до дитини.
Завідуюча дитячим садком
зателефонувала відповідачу і останній
повідомив їй про те, що існує рішення
служби у справах дітей про заборону
матері бачити дитину. Позивач відразу ж
поїхала до Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, однак там
замість того, щоб надати допомогу,
перевірити, де фактично проживає
дитина, як її виховує відповідач, у
позивача відібрали офіційне
попередження щодо належного виконання
батьками своїх обов'язків. Відповідач
постійно їй телефонує та забороняє
бачитись з дитиною. Позивача хвилює
доля та здоров'я сина. Так, влітку 2012
року за її згоди відповідач взяв дитину
відпочивати на море. Там він не
доглянув дитину та привіз сина всього
спеченого з сонячними опіками і вона
лікувала дитину. Крім того,
повернувшись з моря, син розповів про
те, що він бачив як відповідач з жінкою
вступав у статевий зв'язок. Така
поведінка батька є недопустимою та
негативно впливає на виховання і
психіку дитини. Службами у справах
дітей, які займались розглядом її заяв
з приводу визначення місця проживання
сина, порушені вимоги ст. 158 СК України.
Так, Служба у справах дітей Барської
районної державної адміністрації не
вивчила детально умови проживання
дитини, не вивчила її умови проживання,
а формально послалась на деякі
документи, що підтверджують реєстрацію
ОСОБА_3 Окрім того, не дивлячись на те,
що заяву про визначення місця
проживання сина позивач написала ще 22
серпня 2012 року, Служба у справах дітей
Барської РДА винесла рішення 19 жовтня
2012 року та 09 листопада 2012 року, тобто з
порушенням вимог чинного
законодавства. Коли позивач відвідала
сина у дитячому садку, син говорив їй
про те, що скучає за нею, хоче додому та
що він живе з батьком у нього на роботі.
Відповідач не виконує приписи
Сімейного кодексу України, забороняє
позивачу бачитись з сином, брати участь
у його вихованні, спілкуватись з сином.
Це підтверджується тим, що у дитячому
садку керівництво, посилаючись на
вказівку батька про недопущення її на
побачення з сином. Окрім того,
відповідач самовільно, силою вирвав
сина у неї з рук в автобусі. Також
ОСОБА_3 бив її та наносив тілесні
ушкодження, що підтверджується
повідомленням Барського РВ УМВС від
05.06.2012 року. Згідно
довідки-характеристики виконавчого
комітету Маньковецької сільської ради
від 29 квітня 2013 року № 170 за місцем
проживання позивач характеризується
позитивно. Згідно довідки виконавчого
комітету Войнашівської сільської ради
від 26 квітня 2013 року № 743 позивач також
характеризується позитивно. ОСОБА_1
працює та отримує заробітну плату.
Актом обстеження
матеріально-побутових умов, який
склала комісія виконавчого комітету
Маньковецької сільської ради 26 квітня
2013 року, житлово-побутові умови її
проживання задовільні. Окрім того, слід
врахувати й те, що позивач має право на ?
частку спільного сумісного майна
подружжя з ОСОБА_3 Тобто матеріально
позивач забезпечена.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
визначення місце проживання сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з його мамою в
АДРЕСА_4. Також, позивач просила
стягнути судові витрати з відповідача
на її користь.

Ухвалою Барського районного суду
Вінницької області від 05.03.2014 року
справу за підсудністю передано на
розгляд Вінницького міського суду
Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 25.03.2014 року
справу прийнято до провадження суддею
Вінницького міського суду Вінницької
області Борисюк І.Е.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі і просили їх
задовольнити, аргументуючи мотивами,
викладеними в позовній заяві.

Відповідач та його представник позовні
вимоги не визнали, просили відмовити в
їх задоволенні. Відповідач надав суду
письмові заперечення.

До початку розгляду справи по суті
відповідач подав зустрічний позов до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дитини. Позов мотивований тим, що 15
жовтня 2000 року був зареєстрований шлюб
між ним -ОСОБА_3 та відповідачем по
справі - ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_2. 02 липня 2012
року між ним та відповідачем, в
судовому порядку був розірваний шлюб,
що підтверджується ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 02.07.2012 року. З липня 2011 року з
невідомих йому причин, ОСОБА_1
перестала відводити сина у дитячий
садок. В зв'язку з тим, що його робота
носила роз'їзний характер, в нього не
було фактичної можливості відводити
сина у дошкільний виховний заклад в
селі Войнашівка Барського району, а
тому фактично, дитину нікому було
водити у дитсадок. Коли позивач
приїжджав на вихідні дні додому, він
почав помічати, що син ОСОБА_8 стає
замкнутим, мовчазним, не проявляє
цікавості до оточуючого світу, часто
сумує. З розмови з сином він дізнався,
що його мати - ОСОБА_1, не приділяє йому
уваги, з ним не грає, не займається,
щодня кудись ходить. І це при тому, що
ОСОБА_1 ніде не працювала. Позивач
неодноразово розмовляв з ОСОБА_1
стосовно належного виховання дитини та
приділення йому достатньої уваги та
часу. Проте ці розмови результатів не
дали. На цьому ґрунті між ним та ОСОБА_1
почали виникати суперечки. В
результаті, на початку 2012 року, він
вимушений був забрати сина з собою у м.
Вінницю. Враховуючи, що ОСОБА_1 також
повинна приймати участь у вихованні
сина, позивач привозив сина додому (с.
Заможне), та залишав його ОСОБА_1 В
травні 2012 року стався випадок, що коли
він приїхав додому то ні ОСОБА_1, ні сина
він не застав. Позивач почав його
шукати, по телефону ОСОБА_1 сказала, що
дитина в її матері та спить, після чого
ОСОБА_1 вимкнула слухавку. Коли позивач
приїхав до матері ОСОБА_1, то виявив, що
нікого вдома не було. Пізніше, близько
21-00 год. він побачив, як син разом з
матір'ю ОСОБА_1 (ОСОБА_10) йшли з
пасовиська (вона випасала кіз). Коли
позивач обійняв сина, відчув, що син
холодний та його трусило. На його
питання що трапилось, син повідомив, що
мати ОСОБА_1 залишила його в бабусі ще
зранку, а сама кудись пішла. Жодних
пояснень з цього приводу ОСОБА_10 не
надала, позивач телефонував до ОСОБА_1 з
цього приводу, однак остання не брала
слухавку. Вже у будинку, коли збирав
речі сина, позивач повідомив в
присутності ОСОБА_10, що його мати
(ОСОБА_1) не дозволяла йому телефонувати
на протязі тижня. Після цих слів,
ОСОБА_10 кинула дитячі речі та в
нецензурній формі сказала забиратись з
її хати і щоб вона нас більше не бачила.
Після цього випадку він звернувся до
Служби дітей Барської РДА. Керівник
служби отримав його заяву та сказав, що
розбереться в ситуації. Наскільки йому
відомо, ОСОБА_1 викликали для
роз'яснювальної бесіди. Таке
відношення до сина позивача обурило і
він забрав сина до себе і більше не
телефонував позивачу. ОСОБА_1, в свою
чергу, також не телефонувала йому та не
цікавилася сином, його станом здоров'я
тощо. В вересні 2012 року він знову
влаштував сина в дитячий садок. При
цьому, весь час, з лютого 2012 року ОСОБА_1
жодного разу не відвідала сина і це при
тому, що він приїжджав з ним кожні
вихідні у село Заможне Барського
району, де вони проживали однією сім'єю
з ОСОБА_1 Лише 06 лютого 2013 року у дитячий
садок, де перебуває син з'явилась
ОСОБА_1 Вона деякий час поспілкувалась
з ОСОБА_8, а потім поїхала. Проте, таке
спілкування негативно вплинуло на
психічний стан сина. Після спілкування
ОСОБА_1 з ним, останній, зі слів
вихователів, став агресивним, більш
замкнутим, перестав реагувати на
зауваження. Позивач почав хвилюватися
за стан здоров'я дитини, тому звернувся
до керівництва закладу з проханням
допомогти в ситуації, що склалася.
Завідувач дошкільного закладу
звернувся у районну службу у справах
дітей з інформацією про негативні
зміни поведінки його сина ОСОБА_8 після
відвідування його ОСОБА_1 З цього
приводу районна служба у справах дітей
звернулася з проханням обстеження сина
у районну лікарню. На підставі
обстеження у сина ОСОБА_8 були
встановлені функціональні порушення в
психічному розвитку та здоров'ї дитини.
Також зазначено про наявність страхів,
агресивності, погіршення сну, які
очевидно, з'явились після спілкування з
матір'ю - ОСОБА_1 Крім того, після
комплексного обстеження, за
результатами засідання
психолого-медико-педагогічної
консультації були надані рекомендації
щодо навчання в ДНЗ, зайняття з
психологом та логопедом, до обстеження
та лікування в обласній лікарні ім.
Ющенка. Таким чином, фактично з 2012 року
їх син ОСОБА_8 проживає з позивачем, він
займається його вихованням та
утриманням, ніякої матеріальної
допомоги на утримання дитини ОСОБА_1 не
надавала. За весь період проживання
дитини з позивачем, ОСОБА_1 жодного разу
не поцікавилася дитиною, не піклується
про його фізичний та духовний розвиток,
не спілкується з дитиною, тобто не дбає
про нормальне виховання, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не надає доступу до культурних
та інших духовних цінностей та взагалі
негативно впливає на психічний стан та
здоров'я дитини. ОСОБА_1 фактично
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, не цікавиться його життям, не
відвідує його вдома та в дитячому
дошкільному закладі тощо.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду ОСОБА_3 із
зустрічними позовними вимогами до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком
ОСОБА_3.

Позивач та представник позивача
зустрічні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити, аргументуючи
мотивами, викладеними в зустрічній
позовній заяві.

Відповідач та її представник по
зустрічному позову позовні вимоги не
визнали, просили суд відмовити в їх
задоволенні та подали суду письмові
заперечення.

В судовому засіданні представник
Служби у справах дітей Вінницької
районної державної адміністрації при
вирішенні справи просила суд врахувати
думку дитини.

Представники Служби у справах дітей
Вінницької міської ради та Служби у
справах дітей Барської районної
державної адміністрації Вінницької
області в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи. В матеріалах справи містяться
заяви про розгляд справи у їх
відсутність.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3,
виданого виконавчим комітетом
Войнашівської сільської ради
Барського району Вінницької області
15.10.2000 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зареєстровано шлюб 15.10.2000 року, про що в
книзі реєстрації актів про одруження
зроблено відповідний запис за № 14. (т.1
а.с. 16, 129)

Під час перебування сторін у шлюбі у
подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син -
ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом
про його народження серії НОМЕР_4,
виданим виконавчим комітетом
Войнашівської сільської ради
Барського району Вінницької області
10.10.2007 року. (т. 1 а.с. 15)

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 06.06.2012, яке
набрало законної сили 02.07.2012 року
згідно ухвали апеляційного суду
Вінницької області, шлюб,
зареєстрований 15.10.2000 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_1 - розірвано. (т. 1 а.с. 21, 131-134).

Судом встановлено, що після припинення
спільного проживання між батьками
дитини, склались неприязні, загострені
відносини. Причиною їх стали як сімейні
відносини між самим подружжям так і
обставини, що пов'язані із вихованням
дитини, його місцем проживання. Батьки
дитини проживають окремо, не дійшли
згоди щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина.

В судовому засіданні встановлено, що
малолітній ОСОБА_8 з травня місяця 2012
року проживає разом з батьком. В ході
розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3
неодноразово змінював своє місце
проживання, відповідно й місце
проживання дитини. На час пред'явлення
ОСОБА_3 зустрічного позову дитина
проживала разом з ним за адресою:
АДРЕСА_1. В судовому засіданні, яке
відбулось 19.11.2014 року, ОСОБА_3 було
повідомлено про зміну ним із дитиною
місця проживання, а саме: АДРЕСА_5.

Згідно довідки, виданої адміністрацією
Войнашівського дошкільного
навчального закладу від 05.09.2012 року,
ОСОБА_8 з 22.04.2011 року по 20.07.2011 року
відвідував дошкільний заклад. (т. 1 а.с.
135)

Відповідно до повідомлень з ДНЗ
«Веселка» від 08.02.2013 року та від 24.01.2014
року, з вересня місяця 2012 року по лютий
2013 року ОСОБА_8 відвідував ДНЗ
«Веселка», що знаходиться у
Вінницькому районі в селі
Лука-Мелешківська. Батько ОСОБА_3
характеризується позитивно. (т. 1 а.с. 138,
145)

Судом встановлено, що ОСОБА_8 з 01.09.2014
року зарахований до 1-Г класу ЗОШ І-ІІІ
ступенів № 11 ВМР. (т. 2 а.с. 40, 60)

Відповідно до актів обстеження
житлово-побутових умов від 03.10.2012 року
та від 03.02.2014 року, під час проведення
обстеження умов проживання за адресою:
АДРЕСА_1 встановлено, що квартира
складається з трьох кімнат, кухні,
коридору, ванної кімнати, балкону.
Власником даної квартири є ОСОБА_13 На
підставі договору найму (оренди) житла
№ 1 від 01.02.2012 року, ОСОБА_13 передав в
оренду одну кімнату загальною житловою
площею 24 кв.м ОСОБА_3
Санітарно-гігієнічні умови -
задовільні. За даною адресою
проживають і мають постійне місце
реєстрації: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 Також проживають: ОСОБА_3,
ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 136, 146).

Згідно рішення районної комісії з
питань захисту прав дитини та служби у
справах дітей Барської
райдержадміністрації про вирішення
питання проживання малолітнього
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (протокол № 16 від
09.11.2012 року), рекомендовано ОСОБА_1
вирішувати питання про доцільність
проживання малолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з одним із батьків, за
місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3
разом з сином (т. 1 а.с. 41).

Відповідно до висновку виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
27.08.2013 року орган опіки та піклування
Вінницької міської ради прийшов до
висновку про недоцільність
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
щодо дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та
недоцільність визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_1, а також
зобов'язав батька дитини не чинити
перешкод матері у спілкуванні з сином
та рекомендував матері визначити
порядок участі у спілкуванні з дитиною
(т. 1 а.с. 246-248).

Згідно висновку виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 10.02.2014 року
орган опіки та піклування Вінницької
міської ради вважає доцільним
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 з
батьком ОСОБА_3; зобов'язано батька
дитини не чинити перешкод матері у
спілкуванні з сином. (т. 1 а.с. 150-151, т. 2
а.с. 1-3).

Відповідно до висновку виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
22.07.2014 року, орган опіки та піклування
Вінницької міської ради вважає
доцільним визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 з
батьком ОСОБА_3; зобов'язано батька
дитини не чинити перешкод матері у
спілкуванні з сином (т. 1 а.с. 243-245).

Відповідно до рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
20.12.2013 року, яке набрало законної сили
26.02.2014 року згідно ухвали апеляційного
суду Вінницької області, з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 вирішено стягувати
аліменти на утримання сина з 15.08.2013 року
та до досягнення ним повноліття в
розмірі 1/3 частини від усіх видів
заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку. (т. 1 а.с.
152-158).

Відповідно до розрахунку
заборгованості зі сплати аліментів від
27.10.2014 року, борг ОСОБА_1 по сплаті
аліментів станом на 27.10.2014 року
становить 4 629, 10 гривень. (т. 2 а.с. 58).

Згідно довідок і характеристики
директора ТОВ «Хлібна Країна», ОСОБА_1
дійсно з 2012 року працює в ТОВ «Хлібна
Країна» менеджером та її посадовий
оклад становить 2 000, 00 гривень. За
місцем роботи характеризується
позитивно. (т. 1 а.с. 12-14).

22.05.2014 року ОСОБА_1 звільнилась з ТОВ
«Хлібна Країна» за власним бажанням. (т.
1 а.с. 226)

В судовому засіданні, яке відбулось
27.11.2014 року, ОСОБА_1 повідомила, що на
даний час влаштувалась в м. Вінниці на
роботу продавцем до продуктового
магазину, що знаходиться по АДРЕСА_6.

Згідно довідки № 743, виданої 26.04.2013 року
Войнашівською сільською радою
Барського району Вінницької області,
ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3, але за
даною адресою не проживає.
Компрометуючими матеріалами сільська
рада не володіє. (т. 1 а.с. 47)

Відповідно до довідки-характеристики
№ 170 від 29.04.2013 року, виданої виконавчим
комітетом Маньковецької сільської
ради, ОСОБА_1 проживає без реєстрації по
АДРЕСА_4. За місцем проживання
характеризується позитивно (т. 1 а.с. 48).

Згідно акту перевірки
матеріально-побутових умов від 26.04.2013
року, при перевірці житлових умов за
адресою: АДРЕСА_4, встановлено
задовільні житлово-побутові умови.
ОСОБА_1 проживає разом із матір'ю
ОСОБА_10, 1944 р.н., веде домашнє
господарство, обробляє земельну
ділянку. (т. 1 а.с. 50).

Відповідно до довідки-характеристики
№ 169 від 29.04.2013 року, виданої виконавчим
комітетом Маньковецької сільської
ради, ОСОБА_10 проживає без реєстрації
по АДРЕСА_4. За місцем проживання
характеризується позитивно (т. 1 а.с. 49).

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до
Барського РВ УМВС України у Вінницькій
області, прокуратури Барського району,
служби у справах дітей з приводу
агресивної поведінки чоловіка
(колишнього чоловіка) ОСОБА_3, який
наносив їй тілесні ушкодження та
самовільно без згоди матері забрав
дитину та відмовляється її повертати.
(т. 1 а.с. 22-36,46, 62, 218)

Згідно довідок з Барської ЦРЛ ОСОБА_1
під наглядом лікаря психіатра та
нарколога не перебуває та за допомогою
не зверталася (т. 1 а.с. 72, 73).

Суд не приймає до уваги як доказ по
справі фотознімки, надані ОСОБА_1,
оскільки вважає, що дані фотознімки не
є належними та допустимими доказами по
справі в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України. Встановити: де, коли та за яких
обставин дані фото були зроблені -
неможливо. (т. 1 а.с. 59-61)

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_17, яка повідомила,
що є завідуючою ДНЗ «Веселка». Свідок
зазначила, що з ОСОБА_18 перебуває в
дружніх відносинах, а з ОСОБА_1
малознайомі. Два роки назад до дитячого
садочка, в якому вона працює, була
прийнята дитина ОСОБА_8 Зараз хлопчик
вже навчається в школі. Перший раз мама
приїхала навідати сина через шість
місяців після його прийняття. Їхня
зустріч пройшла без її відома. Другий
раз вона заборонила матері побачення
без присутності батька через
рекомендації служби у справах дітей.
Наступного разу на зустріч був
запрошений соціальний працівник, однак
мати на зустріч не приїхала. Мати
приїжджала лише два рази. Після
зустрічі з мамою у дитини виявлялась
агресія, він плакав. Мати вихованням
дитини не цікавилась, матеріальної
допомоги не надавала. Вихованням
дитини займався лише батько. Перешкод в
спілкуванні матері та сина ніхто не
чинив. Потім свідок повідомила, що
ОСОБА_1 ще два рази приїжджала до сина.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні
суду повідомив, що з ОСОБА_1 перебуває в
дружніх відносинах. Про відносини
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 він знає лише зі слів
ОСОБА_1 Свідок зазначив, що йому
особисто відомо, що ОСОБА_3 бив ОСОБА_1,
оскільки він возив останню до лікарні
та міліції. Повідомив, що йому відомо,
що ОСОБА_3 насильно, без згоди ОСОБА_1
забрав дитину та хлопчик знаходиться у
нього. Свідок зазначив, що знає ОСОБА_1 з
найкращої сторони, вона хороша мати,
дитина була завжди доглянута. ОСОБА_1 та
водій автобуса розповідали, що ОСОБА_3
насильно вихопив та забрав дитину з
автобуса. ОСОБА_1 розповідала, що дуже
часто їздила до дитини. Свідок
зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_1
звернулась до адвоката та намагається
законним шляхом забрати дитину.

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_20, яка повідомила,
що з ОСОБА_1 перебуває в хороших
відносинах. Все що знає по справі, знає
зі слів ОСОБА_1 Коли ОСОБА_3 розлучився з
ОСОБА_1, він дзвонив їй та повідомляв, що
ОСОБА_1 гуляє з її чоловіком, щоб
зробити колотнечу. ОСОБА_1 знає лише з
хорошої сторони, остання завжди гуляла
з дитиною. Їй відомо, що ОСОБА_3 насильно
забрав дитину і не дозволяє ОСОБА_1
бачитись з сином.

В судовому засіданні в якості свідка
був допитаний спеціаліст, який
проводив обстеження дитини - ОСОБА_21,
який в судовому засіданні зазначив, що
працює заступником головного лікаря з
охорони здоров'я матері та дитини
Вінницької ЦРКЛ. Свідок повідомив, що
під час огляду хлопчик вів себе
роздратовано, казав, що йому необхідно
купити червоного меча, щоб захищатися
від ОСОБА_1, щоб вона його не вкрала.
Дитині було поставлено діагноз і
призначено амбулаторне лікування.
ОСОБА_1 до лікарні не з'являлась та не
цікавилась здоров'ям сина. Відправною
точкою проблеми у дитини є візит
матері, до того, зі слів працівників
садочка та батька, у хлопчика проблем
не було.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні
повідомила, що вона працює заступником
директора в СЗОШ № 11, де наразі
навчається ОСОБА_8. Свідок зазначила, що
на початку шкільного року до школи
поступив дзвінок з Департаменту про те,
що мати розшукує свого сина. ОСОБА_1
спілкувалася із директором, з нею та
класним керівником, цікавилася життям
свого сина, зокрема поведінкою,
навчанням, чи є у сина все необхідне.
Коли мати прийшла навідати дитину,
хлопчик зрадів, а батька її візит
обурив. Батько влаштував скандал,
голосно кричав при дитині, ображав
ОСОБА_1 Також, свідок повідомила, що зі
слів батьків дітей класу та інших
вчителів їй відомо, що ОСОБА_3
роз'єднував дитину із матір'ю. Свідок
зазначила, що крики чула і бачила
наслідки особисто. Коли вона вийшла на
крики, то побачила, що при цьому батько
зажав дитину, яка виривалась від нього
і не заспокоював хлопчика, а кричав і
комусь телефонував. В цей час у
хлопчика почалась жахлива істерика,
хлопчик бив батька та дуже голосно
кричав. Свідок зазначила, що вона
намагалась забрати дитину щоб
відволікти і порадила вчителю завести
дитину до медпункту. Після даного
випадку дитина деякий час школу не
відвідувала. Коли вдруге прийшла мати,
щоб побачити сина, вона дозволила їм
побачення в присутності вчителя, щоб не
було конфлікту з батьком. Після цієї
зустрічі батько звинуватив її, що вона
вкрала в дитини десять хвилин уроку.
Свідок зазначила, що вона особисто
бачила, що дитина з радістю зустрічає
та спілкується з мамою. Хлопчик любить
як батька так і маму. Як педагог ОСОБА_1
вона охарактеризувала як врівноважену,
турботливу по відношенню до дитини та
коректну, а ОСОБА_3 як конфліктного.
Свідок зазначила, що впевнена, що
конфлікт відбувся через поведінку
батька та його відношення до колишньої
дружини, оскільки він веде себе
неадекватно, скандалить, на зауваження
не реагує.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні
суду повідомила, що вона працює
вчителем СЗОШ № 11 та є класним
керівником ОСОБА_8 За три місяці
навчання мати хлопчика вона бачила
чотири рази. Мати цікавиться навчанням
сина та чи всім її дитина забезпечена.
Одного разу зустріч ОСОБА_1 з сином була
у її присутності. При зустрічі вони
обійнялися і спілкувалися. Дитина була
спокійна. Приводить до школи і забирає
дитину батько, декілька разів дитину
забирала його дружина - ОСОБА_22. Батько
займається вихованням дитини, ходить
на батьківські збори. Свідок зазначила,
що приймала участь при перевірці умов
проживання дитини, де були присутні:
батько, його дружина ОСОБА_22 та менша
дитина. Свідок повідомила, що одного
разу при зустрічі з батьком та мамою у
хлопчика стався нервовий зрив. У
відсутність батька, при спілкуванні з
мамою нервових зривів у дитини не було.

Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи. Не є доказом показання свідка,
який не може назвати джерела своєї
обізнаності щодо певної обставини.

Судом при оцінці показань свідка
проаналізовано процес формування,
збереження та передачі відомостей
свідком.

Судом, зокрема, прийнято до увагу
покази свідків, які посилались на
інформацію, якою володіють особисто, а
не з чужих слів.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України
жінка та чоловік мають рівні права і
обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі
та сім'ї. Дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства.

У відповідності до положень ст. 157 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та
батько мають рівні права та обов'язки
по відношенню до дитини. Розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя. Передача дитини на
виховання іншим особам не звільняє
батьків від обов'язку батьківського
піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, духовний і
моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку
її природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати її до
самостійного життя та праці.

Згідно до ст. 157 СК України той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний приймати участь в
її вихованні та має право на особисте
спілкування з нею. Крім того, той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права чинити перешкоди тому з батьків,
хто проживає окремо, спілкування з
дитиною та приймати участь у її
вихованні.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї разом з батьком або
в сім'ї одного з них та на піклування
батьків. Батько і мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини. Дитини, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкування з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Декларація прав дитини, проголошеною
Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959
року, яка знайшла своє відображення і в
Конвенції ООН про права дітей від 20
листопада 1989 року (ратифікована
Україною Постановою Верховної Ради
України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як
принципове положення визначила, що
дитина повинна зростати в умовах
турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Вище вказаною Декларацією прав дитини,
у принципі 6 проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Ні в ході розгляду справи, ні при
розгляді питання органом опіки і
піклування не були встановлені
виняткові обставини, які перелічені в
ч. 2 ст. 161 СК України та які б дозволяли
розлучити малолітнього ОСОБА_8 із
матір'ю - ОСОБА_1

Доводи відповідача по первісному
позову/позивача по зустрічному позову
-ОСОБА_3, що ОСОБА_1 є поганою матір'ю,
оскільки вона погано виховувала сина
та погано піклувалась про нього, сама
залишила житло, забрала сина, а після
того як він забрав його у неї не
проявляла зацікавленості до сина, не
відвідувала та не піклувалась, тому і в
подальшому не зможе впоратись із
вихованням дитини, є суб'єктивними.
Обставин та дій з боку позивача по
первісному позову/відповідача по
зустрічному позову - ОСОБА_1, які б
негативно впливали на фізичний та
духовний розвиток дитини як на
складову виховання, в судовому
засіданні не встановлено. Твердження
ОСОБА_3, що після спілкування ОСОБА_8 з
матір'ю у дитини погіршився емоційний
стан та їхнє спілкування негативно
впливає на здоров'я дитини, є
безпідставними. В ході розгляду справи
судом встановлено, що погіршення
психологічного стану дитини викликано
не спілкуванням матері з ним, а в
зв'язку із постійними скандалами між
самим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в присутності
дитини, що в свою чергу звісно
відображалось на емоційному стані
дитини. Заборгованість зі сплати
аліментів не може свідчити про умисне
невиконання батьківського обов'язку і
ухилення від їх сплати, як стверджує
ОСОБА_3, враховуючи обставини справи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина
має право на те, щоб бути вислуханою
батьками, іншими членами сім'ї,
посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї. Дитина, яка може висловити свою
думку, має бути вислухана при
вирішенні між батьками, іншими
особами, зокрема спору щодо її
виховання, місця проживання.

Судом враховано міжнародні та
національні правові норми, якими
визначено, що до прав дитини належить,
зокрема, право на врахування її думки
щодо питань, які стосуються її життя,
зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч.
I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р.
«Про права дитини» (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 р.),
держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що стосуються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю.

Враховуючи вище зазначене, а також те,
що дитина у віці семи років може
висловити свою думку та сформулювати
погляди, судом було прийнято рішення
про необхідність вислухати думку
дитини.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_8
зазначив, що сумує за мамою, хоче жити і
з мамою і з папою, любить і батька, і
маму. Також, дитина повідомила, що з
мамою бачиться; зараз живе із батьком,
ОСОБА_1 та сестричкою ОСОБА_24; ОСОБА_1
називає мамою; бабуся сказала, що мами у
нього не має. ОСОБА_8 в судовому
засіданні зазначив, що папа сказав
директору школи маму не пускати. Дитина
також зазначила, що сподівається, що
батьки примиряться і вони будуть жити
разом.

Судом прийнято до уваги, що при
вирішенні спору про місце проживання
дитини належить звертати особливу
увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із
батьків вона бажає проживати. На що
також звернув увагу Верховний Суд
України в п. 18 Постанови Пленуму від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя».

Судом встановлено, що ОСОБА_1
цікавиться здоров'ям дитини, прагне
займатись її вихованням, прагне
зустрічей та спілкування з сином, не
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, піклується
про фізичний та духовний розвиток
дитини, її навчання, підготовку до
самостійного життя, хоча в повній мірі
позбавлена такої можливості.

Відповідно до ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитись з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Так, суд критично оцінює акт обстеження
житлово-побутових умов від 03.02.2014 року
та висновок виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 10.02.2014 року
про доцільність визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком, оскільки під
час проведення обстеження умов
проживання за адресою: АДРЕСА_1
встановлено, що квартира складається з
трьох кімнат, одну з яких за договору
найму (оренди) житла № 1 від 01.02.2012 року
винаймає ОСОБА_3 де й проживає із сином.
Відповідно, в інших кімнатах проживає
сім'я власника квартири ОСОБА_13, яка
складається із ОСОБА_14, ОСОБА_15 та
ОСОБА_16

Однак, в судовому засіданні ОСОБА_3
повідомив, що на час проведення
обстеження житлово-побутових умов
03.02.2014 року, він проживав із цивільною
дружиною ОСОБА_16, яка також приймає
участь у вихованні його сина ОСОБА_8.

Таким чином, судом було встановлено, що
ОСОБА_3 більше одного року проживає в
цивільному шлюбі з жінкою ОСОБА_16 та
від даного шлюбу в них є спільна дитина
- донька ОСОБА_24. Прізвище дружини та
дату народження доньки ОСОБА_3 назвати
суду відмовився, зазначивши при цьому,
що не знає прізвище та ім'я по-батькові
жінки з якою проживає в цивільному
шлюбі, після того як представником
ОСОБА_1 було заявлено клопотання про
приєднання до матеріалів справи
рішення суду про позбавлення
батьківських прав відносно
малолітньої дитини нібито цивільної
дружини ОСОБА_3 Однак, зважаючи на те, що
суду невідомо чи дійсно дана особа і є
тією самою цивільною дружиною ОСОБА_3 з
якою він проживає і на даний час
займається вихованням малолітнього
ОСОБА_8 - його спільного сина із ОСОБА_1,
а ОСОБА_3 відмовився надати суду таку
інформацію, судом було відмовлено в
приєднанні даного документа до
матеріалів справи, враховуючи
положення ст. 58 ЦПК України. Клопотання
про забезпечення, витребування доказів
по справі заявлено суду не було.

Отже, на час проведення органом опіки
та піклування Вінницької міської ради
03.02.2014 року обстеження
житлово-побутових умов ОСОБА_3 із сином
не відображено усіх осіб з ким саме
дитина проживає і, що у його вихованні
приймає участь й цивільна дружина
ОСОБА_3 На час проведення органом опіки
та піклування Вінницької міської ради
10.07.2014 року обстеження
житлово-побутових умов із малолітнім
ОСОБА_8, вже проживала й спільна дитина
ОСОБА_3 та його цивільної дружини, про
що також відсутні дані у висновку
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради від 22.07.2014 року. Акт
обстеження житлово-побутових умов
ОСОБА_3 із сином від 10.07.2014 року, на
підставі якого зокрема зроблено
висновок від 22.07.2014 року, суду для
огляду надано не було. Суд вважає, що
дані обставини - з ким і в яких умовах
проживає дитина, мають суттєве
значення, оскільки висновки органу
опіки та піклування Вінницької міської
ради щодо визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 з
одним із батьків, серед іншого,
ґрунтується на зазначених актах
обстеження житлово-побутових умов.
Службою у справах дітей Вінницької
міської ради взагалі не досліджено
проживання дитини не лише із батьком,
але й з його цивільною дружиною та їх
спільною новонародженою дитиною. Не
встановлено як дана особа ставиться до
дитини і таке інше. Суд вважає, що
атмосфера сім'ї, в якій проживає дитина,
і хто приймає участь у її вихованні
мають суттєве значення при визначенні
її місця проживання.

Отже, суд вважає висновки органу опіки
та піклування Вінницької міської ради,
які мають рекомендаційний характер для
суду і не є обов'язковими, неповними і
такими, що викликають сумніви в своїй
об'єктивності.

Відповідно до ст. 7 СК України суд при
розгляді таких справ, повинен
максимально можливо враховувати
інтереси дитини. Також, відповідно до
положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, при вирішення будь-яких питань
щодо дітей суд повинен керуватися
максимальним забезпеченням інтересів
дітей.

Судом прийнято до уваги, що вирішуючи
даний спір, виходячи із рівності прав
та обов'язків батька й матері щодо
своєї дитини, суд повинен постановити
рішення, яке відповідало б інтересам
неповнолітнього. При цьому судом
враховано, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дитини і турботу про неї, вік
дитини та її прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення сторін по
справі, покази свідків, думку дитини,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що первісний позов
підлягає задоволенню, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.
Фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом. Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

При ухваленні даного рішення суд також
враховує вимоги п. 2 Декларації прав
дитини, проголошеною Генеральною
Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка
знайшла своє відображення і в
Конвенції ООН про права дітей від 20
листопада 1989 року (ратифікована
Україною Постановою Верховної Ради
України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ)
про те, що дитині повинні бути надані
можливості і сприятливі умови, які б
дозволили їй розвиватися розумово,
морально, духовно і в соціальному
відношенні здоровим і нормальним
шляхом в умовах свободи і гідності при
найвищому забезпеченні інтересів
дитини.

Малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю, як те
визначено вище вказаною Декларацією
прав дитини. Таких виняткових випадків
судом не встановлено.

Суд, вирішуючи питання про визначення
місця проживання малолітньої дитини з
позивачем по первісному
позову/відповідачем по зустрічному
позову - ОСОБА_1 і відмовляючи
відповідачу по первісному
позову/позивачу по зустрічному позову -
ОСОБА_3, виходив виключно з інтересів
самої малолітньої дитини. Судом
враховано особливі потреби дитини
пов'язані з її віком та те, що дитині
найбільш необхідна материнська
турбота та піклування, а тому місцем
проживання малолітнього ОСОБА_8 слід
визначити з матір'ю.

Враховуючи вище зазначене, підстав для
визначення місця проживання дитини з
батьком, суд не вбачає та саму
можливість вважає передчасною. Це не
перешкоджає ОСОБА_3 при досягненні
дитиною відповідного віку, коли він
самостійно, вільно та свідомо зможе
висловити та реалізувати своє бажання -
залишатися з батьком без ризику для
його інтересів, вимагати відповідної
зміни порядку спілкування із дитиною
та визначення її місця проживання.

Також, суд вважає за необхідне звернути
увагу сторін на те, що обоє батьків
зобов'язані приймати участь в
утриманні та вихованні дитини і не
поглиблювати конфліктну ситуацію,
захищаючи свої власні інтереси, а
намагатись проявляти справжню турботу,
реалізовувати свої права шляхом
домовленості і забезпечити належні
умови для розвитку свого сина.

Відповідно до ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню судовий збір в сумі
229, 40 гривень, а судові витрати, понесені
ОСОБА_3 по зустрічному позову - слід
залишити за ним, враховуючи відмову
суду в задоволенні його зустрічних
позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, керуючись
Конституцією України, Конвенцією ООН
від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини»
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.),
Декларацією прав дитини, проголошеною
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», Законом України
«Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141,
150, 153, 157, 159, 160, 161 СК України, ст.ст. 15, 16, 29
ЦК України, ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 212-216, 218,
294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення
місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_7, на користь ОСОБА_1 судовий збір
в сумі 229, 40 гривень.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини - відмовити.

Судові витрати по зустрічному позову
залишити за ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: