Справа № 550/898/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року
смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської
області

в складі: головуючого - судді
Ланни Я.О.,

за участю
секретаря - Байрачної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Чутове справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
посилаючись на те, що вона з
відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано в 2009 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у
них народився син ОСОБА_3. Дитина
проживає із нею, але відповідач коштів
на її утримання не надає. Просить
стягувати із ОСОБА_2 аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/4 частини
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на те, що
він не є біологічним батьком дитини,
який народився у позивачки після
розірвання шлюбу.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка та відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано у 2009 році. Відповідно до
актового запису про народження № 37 від
01.10.2014 р. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1
р., після розірвання шлюбу між
сторонами, а відомості про батька
дитини записано зі слів матері на
підставі її заяви, що не оспорюється
позивачкою. Як встановлено в суді,
позивачка отримувала допомогу в
управлінні праці та соціального
захисту населення Чутівської РДА, як
одинока мати, що підтвердила сама
ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 180 СК України
обов*язок утримувати дитину до
досягнення нею повноліття покладено на
батьків. Статтею 121 СК України
визначено, що права та обов*язки матері,
батька і дитини ґрунтуються на
походженні дитини від них,
засвідченому державним органом
реєстрації актів цивільного стану, в
порядку, визначеному статтями 122 та 125
СК України.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові можуть бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Таким чином, суду не надано
доказів того, що відповідач є батьком
неповнолітнього ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Всебічне
дослідження усіх обставин справи та
письмових доказів, з урахуванням
допустимості доказів та узгодженістю і
несуперечністю між собою дають
об'єктивні підстави вважати, що позов
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує що є
біологічним батьком неповнолітного
ОСОБА_3, а позивачка цього не довела,
одже твердження позивачки з цього
приводу є припущенням.

Оскільки позивачка не надала
доказів походження дитини від
відповідача, суд не вбачає підстав для
задоволення позову про стягнення
аліментів.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
180-183 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Чутівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк, з дня його
проголошення, апеляційної скарги, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
в той же строк з дня отримання копії
цього рішення .

Суддя Я. О.
Ланна