Справа № 368/1322/14-ц
провадження № 2/368/402/14
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"01" серпня 2014 р. Кагарлицький районний
суд Київської області

в складі: головуючого - судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кагарлик справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Кагарлицький районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право на
користування належним йому житловим
приміщенням - будинком АДРЕСА_1,
скасувати реєстрацію ОСОБА_2 за
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що згідно
реєстру прав власності на нерухоме
майно № 339 книги 1, Кагарлицьким БТІ, на
підставі свідоцтва про право власності
від 15 липня 2011 року № 1-2482 та свідоцтва
про право на спадщину за законом від 15
липня 2011 року № 1-2479, за нею
зареєстровано право власності на
будинок АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав №
30815723 від 01 серпня 2011 року.

В якості члена сім'ї після реєстрації
шлюбу 02 червня 1999 року з її сином у
вказаному житловому приміщенні, до
отримання нею у власність вказаного
будинку, була вселена і відповідачка по
даній справі ОСОБА_2, яка 26 березня 2004
року була прописана (зареєстрована) в
ньому згоди попереднього власника, її
нині покійного чоловіка, ОСОБА_3.

З даного часу, на протязі більше 10
років, відповідачка за місцем
постійної реєстрації не проживає без
поважних причин, нею фактично вибрано
інше місце проживання, будь - які її
особисті речі в будинку відсутні.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу України
( прийнятий BP Української PCP 30 червня 1983
року) у разі тимчасової відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається займане житлове
приміщення у випадках і в межах
строків, установлених частиною 1
пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу. У відповідності до вимог
частини 1 ст. 71 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців.

Про те, частиною 2 статті 405 ЦК України (
який набрав чинності з 01 січня 2004 року)
визначено, що член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад 1 рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу
України передбачено, що тимчасова
відсутність наймача або членів його
сім'ї не звільняє їх від виконання
обов'язків за договором найму жилого
приміщення.

Всі обов'язки по утриманню квартири,
оплаті комунальних послуг та
газопостачання, електроенергію, а
також по ремонту та обслуговуванню
квартири в даний час несе вона одна.
Наявність реєстрації відповідачки у
належному їй будинку позбавляє її
можливості в повній мірі користуватися
належними їй правами по утриманню
житла та нею несуться додаткові
обов'язки по його утриманню.

На підставі частини 1 статті 317
Цивільного кодексу України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Згідно
із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і це право є її
конституційним, яке закріплене у
статті 41 Конституції України, але факт
реєстрації у її квартирі сторонніх
осіб, які не проживають в ній, є
перешкодою у реалізації її прав. При
цьому відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року, визначає чіткий перелік
підстав для зняття особи з реєстрації
місця проживання, але у зв'язку з тим, що
відповідачка відмовляється виписатися
добровільно, єдиною підставою для
зняття з реєстрації місця проживання
може виступити остаточне рішення суду
про позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Водночас відповідно до ст. 7 вказаного
Закону зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких по/ юридичним фактом
зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи той факт, що відповідачка
без поважних причин не проживає
(відсутня) в належному їй на праві
особистої власності будинку більше
десяти років, нею для свого проживання
вибрано інше житло, вона вважає її
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1, а тому вимушена
звернутися до суду для визнання її
такою в судовому порядку.

Відповідач в засідання суду не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи була повідомлена завчасно, про
що в матеріалах є розписка про
отримання судової повістки та
повідомлення про вручення поштового
відправлення, причини неявки в суд не
повідомила, а тому суд вважає, що
відповідач в засідання суду не
з'явилася без поважних причин і ухвалює
заочне рішення на підставі наявних в
справі матеріалів.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, подавши до суду
заяву, в якій просить розгляд справи
проводити без представника третьої
особи, так як прибути представник не в
змозі, заперечень по справі немає.

Вислухавши позивача, яка не
заперечує проти заочного розгляду
справи та вивчивши матеріали справи,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, "Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним."

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади
захисту права власності: Держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від
25.05.1998 року) у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування житловими
приміщенням, судам необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
будь-які дії щодо свого майна, які не
суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно ст.15 Цивільно-процесуального
Кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а також оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно реєстру прав власності на
нерухоме майно № 339 книги 1,
Кагарлицьким БТІ, на підставі
свідоцтва про право власності від 15
липня 2011 року № 1-2482 та свідоцтва про
право на спадщину за законом від 15
липня 2011 року № 1-2479, за позивачем
ОСОБА_1 зареєстровано право власності
на будинок АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав №
30815723 від 01 серпня 2011 року.

В якості члена сім'ї після реєстрації
шлюбу 02 червня 1999 року з сином позивача
у вказаному житловому приміщенні, до
отримання нею у власність вказаного
будинку, була вселена і відповідачка по
даній справі ОСОБА_2, яка 26 березня 2004
року була прописана (зареєстрована) в
ньому за згодою попереднього власника,
ОСОБА_3.

З даного часу, на протязі більше 10
років, відповідачка за місцем
постійної реєстрації не проживає без
поважних причин, нею фактично вибрано
інше місце проживання, будь - які її
особисті речі в будинку відсутні.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу України
( прийнятий BP Української PCP 30 червня 1983
року) у разі тимчасової відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається займане житлове
приміщення у випадках і в межах
строків, установлених частиною 1
пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу. У відповідності до вимог
частини 1 ст. 71 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців.

Враховуючи те, що відповідач не подав
суду доказів на спростування позовним
вимог позивача, оцінюючи докази в їх
сукупності, суд вважає, що відповідач
втратив право на проживання та
користування житловим будинком
позивачки внаслідок відсутності
більше 1 року за місцем реєстрації без
поважних причин, а тому відповідача
слід визнати таким, що втратив право
проживання та користування житловим
будинком та господарськими спорудами,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Частина 1 статті 7 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року, визначає чіткий перелік
підстав для зняття особи з реєстрації
місця проживання, але у зв'язку з тим, що
відповідач відмовляється виписатися
добровільно, єдиною підставою для
зняття з реєстрації місця проживання
може виступити остаточне рішення суду
про позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Водночас відповідно до ст. 7 вказаного
Закону зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Таким чином, як випливає із указаних
норм права, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1
)позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням^) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Тому необхідно також скасувати
реєстрацію Кагарлицьким районним
сектором Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області громадянина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за житловим приміщенням -
будинком за АДРЕСА_1, а тому позовні
вимоги позивача в цій частині вимог
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
прису джує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві про порційно до розміру
задоволених позовних вимог, а тому суд
стягує з відповідача на користь
позивача ним понесені судові витрати,
які підтверджені квитанціями про їх
сплату, а саме: витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі ст. ст.. 71, 72, 109, 116 ЖК України
і ч. 2 ст. 405 ЦК України та керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України
суд, -

ви р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Кагарлицький районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
будинком за АДРЕСА_1.

Зобов'язати Кагарлицький
реєстраційний сектор управління
державної міграційної служби в
Київській області зняти з реєстрації
громадянку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
житловим приміщенням - будинком за
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1 понесені витрати по
сплаті судового збору в сумі 243 (двісті
сорок три) грн.. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко