Провадження № 2/0202/2357/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Слюсар Л.П.,

при секретарі Фісун
К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2013 року звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором № 7011 від 23.07.2007
року у розмірі 55181,66 грн.; з ПАТ «Акцент -
банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на свою
користь заборгованість у розмірі 10 000,00
грн., з ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнути витрати
на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн.
та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що відповідно до договору № 7011 від
23.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала
кредит у розмірі 25000 грн. зі сплатою за
користування ним відсотків 19,00% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 23.07.2009 року. Проте, в
порушення умов договору відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання належним
чином не виконав, що стало підставою
для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 що
випливають зі згаданого договору, були
забезпечені шляхом укладання з
відповідачем ПАТ "А-Банк" договору
поруки № 167 від 20.10.2010 року, договором
поруки укладеним з ОСОБА_2 у зв'язку з
чим вони є солідарними відповідачами
за пред'явленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
21 червня 2013 року позовна заява
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості була
задоволена частково.

Ухвалою суду від 27 січня 2014 року заочне
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 21 червня
2013 року за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи
представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явилася, повідомлялася належним
чином. Представник відповідача ОСОБА_1
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, просив застосувати до вимог
банку строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, повідомлявся належним
чином, причину неявки суду не
повідомив.

Представник ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
слухання справи повідомлялись
належним чином. Про причину неявки суд
не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача,
представника відповідача ОСОБА_1,
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до умов кредитного договору
№ 7011 від 23.07.2007 року приватний
підприємець ОСОБА_1 отримала кредит в
сумі 25000,00 грн., зі сплатою за
користування ним відсотків у розмірі
19,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 23.07.2009 року. Як
вказує позивач, у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_1 умов договору № 7011
від 23.07.2007 року заборгованість за ним
станом на 04.04.2013 р. склала 65181,66 грн., в
тому числі 15280,93 грн. - заборгованість за
кредитом; 29906,29 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
1500,00 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 15152,46 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором., 250 грн. - штраф
(фіксована частинна), 3091,98 грн. - штраф
(процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком
Позичальника за кредитним договором є
зокрема повернення кредиту та сплата
процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Представником відповідача ОСОБА_1
заявлено клопотання про застосування
до безпідставникх вимог банку строку
позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Проте, з огляду
на зміст ст. 6 та ст. 259 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд, в тому
числі збільшити строк позовної
давності, що було обумовлено сторанами
в п. 6.8 Кредитного договору № 7011 від
23.07.2007 року, де передбачено, що терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за цією
угодою встановлюються сторонами
тривалістю 5 років. Термін повернення
кредиту встановлено 23.07.2009 року, з
позовною заявою до суду Банк звернувся
у квітні 2013 року, отже суд приходить до
висновку, що строк звернення до суду
позивачем не пропущений, а тому
клопотання представника позивача про
застосування строків позовної
давності до вимог Банку задоволенню не
підлягає.

Вимоги до позичальника приватного
підприємця ОСОБА_1 були забезпечені
укладанням договору поруки між
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_2 № 7011-2 від 23.07.2007
року. Відповідно до п. 2 даного договору
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату процентів,
нарахованих за користування кредитом,
винагород, штрафів, пені та інших
платежів, відшкодування збитків.

Рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 29.11.2010
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що станом на
квітень-травень 2010 року строк договору
поруки сплинув, отже договір поруки
припинений (а.с.58-59).

Вимоги до позичальника приватного
підприємця ОСОБА_1 були забезпечені
шляхом укладання з відповідачем ПАТ
"А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010
року. Відповідно до договору поруки №
167 від 20.10.2010 року ПАТ « Акцент-банк»
зобов'язався солідарно з боржником
відповідати перед банком за виконання
зобов'язань за кредитним договором №
7011 від 23.07.2007 року, розмір
відповідальності 10000 грн. Строк, в межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист свого
порушеного права або законного
інтересу за цим договором,
встановлюється протягом п'яти років.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Суд не погоджується з твердженням
Банку те, що ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2
є солідарними відповідачами за
пред'явленим до стягнення боргом,
виходячи з наступного.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
урегульовані ст. 554 ЦК України. Зі
змісту цієї норми вбачається можливим
встановлення поруки щодо виконання
одного й того самого зобов'язання
одночасно з боку декількох осіб. Однак,
така порука виникає на підставі
спільного надання, у формі укладання
одного договору (ч.3 ст. 554 ЦК України). У
такому разі поручителі відповідають
перед кредитором солідарно.

Законом не заборонено укладання й
кількох договорів поруки на виконання
того самого зобов'язання, але в цьому
випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована
бути не може. Поручителі не несуть у
такому разі солідарної
відповідальності, оскільки не можна
говорити про їхню спільну поруку. За
таких обставин кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі відповідного
договору, але поручитель, що виконав
зобов'язання, не може висунути вимогу
до іншого поручителя на предмет
розподілу відповідальності перед
кредитором.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахування вищевикладеного, та
оцінюючи докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли
свого підтвердження, не обґрунтовані
та задоволенню не підлягають, оскільки
на підтвердження заявлених позовних
вимог, позивачем не надано належного
розрахунку заборгованості, позов
пред'явлений до відповідача фізичної
особи ОСОБА_1, в той час як кредитна
угода була укладена з приватним
підприємцем ОСОБА_1, та позов
пред'явлений до поручителя ОСОБА_2, в
той час як договір поруки рішенням
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 29.11.2010
року визнано припиненим.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки позивачу відмовлено в позові
то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 258,267,525,526,530, 554,610,
625,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61,
88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар