АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1720/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 53, 55 Позарецька С.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Гончар Н. І. УХВАЛА
30 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоГончар Н. І.суддівВишні Н. В.
, Ювшина В. І. при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 19 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тальнівський завод «Мінводи» про
стягнення заробітної плати, -
в с т а н о в и л а :
В березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в
суд з позовом до ТОВ «Тальнівський
завод «Мінводи» про стягнення
В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він з 07.04.1999 року по 14.09.2011 року
працював в товаристві на посаді
14.09.2011 року звільнений з посади за
згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП
України згідно наказу № 106 від 14.09.2011
року. Керівництво підприємства
повинно було провести остаточний
розрахунок і виплатити йому
компенсацію за невикористані
відпустки та зарплату в повному обсязі
по день звільнення. Проте вважає що
підприємство не виплатило належну
йому зарплату в сумі 38 941 грн. Зазначив
що при звільненні йому не було надано
письмового розрахунку щодо
нарахованих сум належних до виплати у
зв'язку з чим він 06.10.2011 року направив
листа з вимогою надати розрахунковий
лист. На вказане звернення йому
відповідь надана не була.
На запит адвоката від 15.01.2014 року
підприємство повідомило, що станом на
15.01.2014 року заборгованість товариства
перед ним відсутня. За таких обставин
він звернувся до Територіальної
Держінспекції з питань праці у
Черкаській області щодо перевірки
правильності нарахування та повноти
виплати йому компенсації за
невикористані відпустки за період
його роботи на підприємстві, інших
нарахувань при звільненні , а також
невиплаченої в повному обсязі
заробітної плати. За результатами
перевірки його звернення, 14.02.2014 року
він отримав відповідь, за якою
встановлені з боку підприємства
порушення норм трудового
законодавства. Зокрема існує
заборгованість по заробітній платі в
З 28.02.2008 року він являється інвалідом II
групи загального захворювання, про що
до підприємства були надані відповідні
документи. При цьому вважає, що йому не
надавались відпустки, передбачені
чинним законодавством. Таким чином, за
період з 28.02.2008 року по 14.09.2011 року
товариство не надало йому відпусток та
не нарахувало компенсацію за
невикористані 23 дні щорічної
відпустки. Сума компенсації становить
Вважає, що компенсація заборгованості
за час затримки зарплати з урахуванням
індексу інфляції за період з листопада
2011 року по квітень 2014 року становить
Також, на думку позивача, йому не в
повному обсязі були надані дні
додаткової відпустки, згідно із ст.. 47
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме за
період з 07.04.1999 року по 28.02.2008 року до 24
днів відпустки йому повинно
нараховуватись додатково 6 днів а з
28.02.2008 року по 14.09.2011 рік - до 30 днів
повинно нараховуватись ще 6 днів, тобто
за період 28.02.2008 року він мав отримати
компенсацію за невикористані 76
календарних дні, а отримав за 69. Сума
компенсації за невикористані 7 днів
Загальний розмір заборгованості за
час затримки компенсації за
невикористані відпустки з урахуванням
індексу інфляції становить 1671,07 грн.
Позивач вважає, що з вини роботодавця
йому було завдано моральну шкоду, що
полягає в фізичних та душевних
стражданнях, внаслідок чого він
переніс обширний інфаркт, операцію на
серці та важкий перебіг цукрового
діабету, оскільки заробітна плата
являлась єдиним джерелом його
існування. Він був змушений позичати
кошти на лікування, відсутність
засобів для проживання та задоволення
його щоденних потреб, спричинило йому
моральні страждання, які він оцінює в 400
Просив стягнути з відповідача на його
користь нараховану, але не виплачену
заробітну плату в сумі 38 491 грн.,
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати в сумі 2 288 006,99
грн., збитки за час невиплати
заробітної плати з урахуванням індексу
інфляції в сумі 1 370,27 грн., компенсацію
за невикористані відпустку в сумі 46 940,40
грн., суми за час затримки виплати
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 1 671,07 грн. та моральну
шкоду в сумі 400 000 грн., а всього 2 776 479,73
грн. В частині стягнення
заборгованості по зарплаті за один
місяць допустити до негайного
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 травня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тальнівський завод «Мінводи» на
користь ОСОБА_6 невиплачену заробітну
плату в розмірі 38491грн. 00коп. з
відрахуванням всіх обов"язкових
платежів, передбачених законом, збитки
за час невиплати заробітної плати з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
1370 грн. 27коп та моральну шкоду в сумі 1500
гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення заробітної
плати за один місяць звернути до
негайного виконання.

Вирішено питання із судовими
витратами. .

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу в якій посилаючись на те, що
судом першої інстанції при
постановленні рішення були порушені
норми матеріального та процесуального
права, просить його змінити в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з ТОВ «Тальнівський
завод «Мінводи» на його користь
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати в сумі 2 288 006,99
грн., компенсації за невикористану
відпустку в сумі 46 940,40 грн., суми за час
затримки виплати компенсації за
невикористану відпустку в сумі 1671,07
грн. та моральної шкоди в сумі 400 000,00
грн. та задовольнити позовні вимоги в
цій частині. В іншій частині рішення
залишити без змін.

ТОВ «Тальнівський завод «Мінводи»
апеляційну скаргу на рішення суду не
подавало.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає зазначеним вище
вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 07.04.1999
року по 14.09.2011 року працював директором
ТОВ «Тальнівський завод «Мінводи» і на
підставі наказу від 14.09.2011 року № 106 був
звільнений за згодою сторін за п.1 ст. 36
КЗпП України.

Із довідки ТОВ «Тальнівський завод
«Мінводи» вбачається, що при
звільненні ОСОБА_6 з ним проведено
розрахунок по виплаті заробітної
плати та здійсненні певні утримання в
тому числі позика в розмірі 38 491 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що
08.05.2009 року між ТОВ «Тальнівський завод
«Мінводи» та позивачем був укладений
договір безвідсоткової позики,
відповідно до умов якого ОСОБА_6 була
надана позика в розмірі 70 000 гривень
строком на 60 календарних місяців.

П. 5 даного договору передбачено, що
позика повертається шляхом утримання
встановленої за погодженням сторін
суми саме із заробітної плати ОСОБА_6 в
розмірі 1167 гривень в місяць з 01.06.2004 по
31.05.2014 року.

З 14.09.2011 року ОСОБА_6 був звільнений з
посади за угодою сторін.

При звільненні ОСОБА_6 було проведено
нарахування сум, які підлягали виплаті
в загальній сумі 406 152, 05 копійок і після
проведення утримань йому 5 та 6 жовтня
2011 року було виплачено 298 366, 35 копійок,
що позивач повністю підтвердив в ході
розгляду справи як в суді першої
інстанції так і в ході розгляду справи
апеляційним судом.

Із нарахованих коштів також була
утримана сума невиплаченої позики на
день звільнення в розмірі 38 491,00
гривень.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Ст.. 117 КЗпП України передбачає, що у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.. 116 цього , при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст.. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коди він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до роз»яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», встановлені
ст.. 233 КЗпП України, строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін.

Оскільки розрахунок з позивачем при
звільненні, що останній не заперечує
був проведений в жовтні 2011 року, в суд з
позовом про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
ОСОБА_6 звернувся тільки в березні 2014
року, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивачем був
пропущений без поважних причин
встановлений законом тримісячний
строк для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не було надано належних та
переконливих доказів з приводу
недоплати компенсації за
невикористану відпустку, оскільки із
матеріалів справи вбачається, що при
звільненні йому було проведено
нарахування компенсації за
невикористану відпустку за попередні
роки в повному розмірі, що
підтверджується наданою в матеріали
справи довідкою про порядок проведення
нарахувань зарплати при звільненні з
роботи ОСОБА_6 /а.с. 130/.

Твердження апелянта про те, що тільки в
лютому 2014 року з листа Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Черкаській області йому стало відомо
про проведення з ним відповідачем
неповного розрахунку при звільненні,
колегія суддів розцінює критично,
оскільки вони спростовуються наявними
в матеріалах справи розрахунком
виконаним головним бухгалтером в
ручному режимі, який як стверджує
остання і був наданий ОСОБА_6 при
звільненні, її пояснювальною записка з
цього приводі на ім.»я директора
підприємства і дані вказаного
розрахунку повністю співпадають з
наявною в матеріалах справи довідкою
про порядок проведення позивачу
нарахування заробітної плати при
звільненні 14.09.2011 року /а.с.130/.

Оскільки доказів, які б спростовували
вказані обставини позивач суду не
надав, колегія суддів погоджується з
висновком суду також і в цій частині.

Відповідно до положень ст..ст. 11, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних і юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються, були предметом розгляду
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Тальнівський завод «Мінводи» про
стягнення заробітної плати - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :