АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7082/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Березюк В. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Видюкової
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до асоціації
фермерів «Агрокомплекс» про
розірвання договору оренди -

В С Т А Н О
В И Л А:

06 вересня 2013 року ОСОБА_2, через свого
представника ОСОБА_3 звернувся із
зазначеним позовом, за яким просив
розірвати договір оренди землі,
укладений між сторонами, який
зареєстровано 20.02.2010 року за № 04.10.126-00788.
В обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю він є власником
земельної ділянки, площею 4,8800 га. 02.07.2008
року між сторонами було укладено
договір оренди вищезазначеної
земельної ділянки, строком на 5 років,
який зареєстровано 20.02.2010 року за №
04.10.126-00788. П.9 вищезазначеного договору
оренди земельної ділянки передбачена
сплата орендної плати в сумі не менше 3%
грошової (кадастрової) оцінки землі або
по узгодженню з орендодавцем
сільгосппродукцією (а саме зерно - 1400
кг; насіння соняшнику - 200 кг; цукор - 50
кг; мука - 50 кг; солома - 1 тонна), наданням
послуг по оранці та культивації
присадибних ділянок за рахунок
орендної плати та матеріальної
допомоги на поховання. Однак,
відповідач не виконує умови договору
щодо своєчасної сплати орендної плати,
що є порушенням умов договору, а тому
позивач вимушений звернутись із
зазначеним позовом до суду з метою
розірвання зазначеного договору
оренди в односторонньому порядку.
Вважаючи свої права порушеними, він
звернувся до суду із зазначеним
позовом.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року ухвалено:
у задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через
свого представника ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на допущення неповного з'ясування
обставин справи.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи в
апеляційному суді Дніпропетровської
області.

Клопотання представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 про визнання причини його
неявки поважною та відкладення
розгляду справи на інший час за
обставинами відсутності представників
позивача на території
Дніпропетровської області в силу
виконання своїх професійних
обов'язків, судова колегія не
задовольняє, оскільки викладені
обставини не підтверджені належними
доказами та зазначена причина не
визнана судовою колегією поважною.

З урахуванням положень статті 305 ЦПК
України, судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності не з`явившихся сторін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю є
власником земельної ділянки, площею
4,8800 га, розташованої на території
Орлівщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області. 02.07.2008 року
між сторонами було укладено договір
оренди вищезазначеної земельної
ділянки, строком на 5 років, який
зареєстровано 20.02.2010 року за № 04.10.126-00788.
П.9 вищезазначеного договору оренди
земельної ділянки передбачена сплата
орендної плати в сумі не менше 3%
грошової (кадастрової) оцінки землі або
по узгодженню з орендодавцем
сільгосппродукцією (а саме зерно - 1400
кг; насіння соняшнику - 200 кг; цукор - 50
кг; мука - 50 кг; солома - 1 тонна), наданням
послуг по оранці та культивації
присадибних ділянок за рахунок
орендної плати та матеріальної
допомоги на поховання.

Відмовляючи у задоволенні позову,
міськрайонний суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачем не
доведено порушення його прав
відповідачем, а саме в матеріалах
справи наявна заява ОСОБА_2 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, яка може свідчити про
єдиноразову претензію останнього щодо
невиплати орендної плати за 2012 рік.
Крім того, дана заява не містить
відомостей про те, в чому саме полягало
порушення відповідача щодо сплати
орендної плати. В той час, як
відповідачем, надано відомості, які
свідчать про отримання позивачем
сільськогосподарської продукції,
передбаченої договором оренди, у
якості орендної плати. Як встановлено в
судовому засіданні не виданою
лишається лише солома у зазначений
період часу, однак, як зазначив
відповідач, позивач не звертався до
нього з приводу видачі соломи, умисно
не отримує солому, яка є в наявності, та
з метою щоб розірвати договір оренди в
односторонньому порядку, примусити
позивача забрати солому не має
можливості. Будь-яких доказів на
спростування зазначеної обставини,
позивачем надано не було. Ці обставини
не можуть бути підставою для
розірвання договору оренди землі,
оскільки позивачем не надано належних
та допустимих доказів систематичної
несплати орендної плати за договором
оренди землі.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо розірвання договору
оренди земельної ділянки внаслідок
недотримання істотних умов договору
оренди землі у відповідності до вимог
статті 651 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
оренду землі", який є спеціальним
законом і має пріоритет перед іншими
законами в застосуванні щодо даних
правовідносин, на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Орендар земельної ділянки має право
самостійно господарювати на землі з
дотриманням умов договору оренди землі
(частина перша статті 25 Закону України
"Про оренду землі"), а орендодавець
відповідно до частини першої статті 24
цього Закону має право вимагати від
орендаря безпосереднього використання
земельної ділянки за цільовим
призначенням згідно з договором оренди
та своєчасного внесення орендної
плати.

Предметом доказування у справі є
наявність підстав для дострокового
розірвання договору на вимогу позивача
за рішенням суду внаслідок порушення
відповідачем умов договору, що
передбачено нормами ст. 651 ЦК України,
ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
"Про оренду землі" розмір, форма та
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди землі та відповідно
до Податкового кодексу України.

Аналогічний порядок передбачений
також ст. 19 Закону України "Про плату за
землю".

Частиною 2 ст. 23 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у власності фізичних і
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Згідно п.9 договору оренди земельної
ділянки, укладеного між сторонами у
справі від 02 липня 2008 року, передбачена
сплата орендної плати в сумі не менше 3%
грошової (кадастрової) оцінки землі або
по узгодженню з орендодавцем
сільгосппродукцією (а саме зерно - 1400
кг; насіння соняшнику - 200 кг; цукор - 50
кг; мука - 50 кг; солома - 1 тонна), наданням
послуг по оранці та культивації
присадибних ділянок за рахунок
орендної плати та матеріальної
допомоги на поховання. В пункті 11 цього
договору зазначено, що орендна плата
вноситься у такі строки - з 01 вересня по
31 грудня кожного року (а.с.6-9).

Суд першої інстанції вірно встановив
відсутність істотних порушень умов
договору оренди землі зі сторони
відповідача, які б могли бути підставою
для дострокового розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що у відповідності до умов
спірного договору оренди земельної
ділянки № 92 від 02 липня 2008 року, не
встановлено порушень відповідача
зазначеної норми закону. Як свідчать
відомості, надані відповідачем, ОСОБА_2
отримував сільськогосподарську
продукцію, передбаченої договором
оренди, у якості орендної плати (а.с.40, 42,
45, 47, 49, 54, 56, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71). Не отриманою
лишається тільки солома за зазначений
позивачем період часу, яка є в
наявності та від отримання якої
позивач відмовляється.

Підстав для розірвання договору оренди
земельної ділянки № 92 від 02 липня 2008
року, укладеного між сторонами у
справі, судова колегія не вбачає із
встановлених обставин справи та
наданих доказів, оскільки не
встановлено істотного порушення
відповідачем умов договору оренди
землі, яке спричинило позивачу шкоду.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду до їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції врахував всі
докази у справі і дав їм належну оцінку
у зв'язку з чим підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення, судова колегія не вбачає.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді