АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5855/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Міхеєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетичні системи»

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 березня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетичні системи» про стягнення
грошової компенсації за невикористану
відпустку, стягнення заборгованості по
заробітній платі, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки виплати
компенсації, відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду із зазначеним
позовом та з урахуванням останніх
уточнень у лютому 2014 року, в
обґрунтування своїх вимог посилався на
те, що працював у Товаристві з
обмеженою відповідальністю
«Енергетичні системи» (далі - ТОВ
«Енергетичні системи») з 19 лютого 2008
року по 12 серпня 2013 року, та був
звільнений з підстав, передбачених п.1
ст. 36 КЗпП України.

Не отримавши у день звільнення
розрахунку, позивач 15 жовтня 2013 року
письмово звернувся до відповідача із
заявою про виплату грошової
компенсації за невикористану
відпустку, заробітної плати та
компенсації за несвоєчасний
розрахунок, але відповіді не отримав.

Оскільки відповідачем було
порушено вимоги трудового
законодавства щодо своєчасного
розрахунку при звільненні працівника,
позивач в остаточній редакції позову
просив стягнути з відповідача на свою
користь заробітну плату за серпень 2013
року у розмірі 1428,57 грн., компенсацію за
62 дні невикористаної щорічної
відпустки - 16074,74 грн., компенсацію за
несвоєчасний розрахунок - 45631,52 грн. та
моральну шкоду у розмірі 1700 грн.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 березня
2014 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_2
були задоволені.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Енергетичні системи», посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено та
підтверджується копією трудової
книжки, що ОСОБА_2 з 19 лютого 2008 року
працював у ТОВ «Енергетичні системи»
на посаді інженера з організації
експлуатації та ремонту.

Наказом директора ТОВ
«Енергетичні системи» від 12 серпня 2013
року № 34-к позивача було звільнено з 12
серпня 2013 року за угодою сторін (п.1 ст.36
КЗпП України) із зазначенням у наказі
про нарахування бухгалтерії
компенсації за невикористану щорічну
відпустку за 14 календарних днів та
проведення остаточного розрахунку у
день звільнення. З наказом позивач був
ознайомлений 12 серпня 2013 року, що
підтверджується його підписом (а.с.8, 48).

При звільненні ОСОБА_2 було
нараховано: 1428,57 грн. - заробітна плата
за серпень 2013 року, 2629,90 грн. -
компенсація за 14 календарних днів
відпустки. З урахуванням утриманих
єдиного соціального внеску та податку
з доходів фізичних осіб відповідачем
було перераховано 08 жовтня 2013 року на
картковий рахунок позивача 3286 грн.
(а.с.36).

Суд першої інстанції на підставі
наданих сторонами доказів дійшов
обґрунтованого висновку і вірно
застосував ч.1 ст.117 КЗпП України,
відповідно до якої в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Разом з тим, при стягненні належних
позивачу сум суд першої інстанції не
врахував, що середній заробіток
працівника визначається відповідно до
ст. 27 Закону України «Про оплату праці»,
а також за правилами, передбаченими
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п.
2 Порядку, середньомісячна заробітна
плата за час вимушеного прогулу
працівника обчислюється виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто, що
передують дню звільнення працівника з
роботи.

Суд першої інстанції при розрахунку
середнього заробітку керувався
Довідкою про середню заробітну плату
(дохід) (для розрахунку виплат на
випадок безробіття) від 12 серпня 2013
року, що не відповідає положенням
вищезгаданого Порядку.

З наданої відповідачем на вимогу
апеляційного суду Довідки про
нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за
2013 рік, убачається, що позивач у червні
і липні 2013 року відпрацював 36 робочих
днів (18+18) та йому було нараховано за ці
два місяці 11023,06 грн. (4223,06 грн. за липень
+ 6800,00 грн. за червень) (а.с.116,117).

Середньоденний заробіток складатиме
11023,06 грн. : 36 днів = 306,2 грн.

Враховуючи, що неоспорювана сума,
належна до виплати позивачу,
відповідачем перерахована тільки 08
жовтня 2013 року, кількість днів затримки
розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з 13
серпня по 08 жовтня 2013 року становить 40
робочих днів (серпень 2013 року - 14,
вересень 2013 року - 21, жовтень 2013 року -5).

Середня заробітна плата за час
затримки остаточного розрахунку при
звільненні складатиме 306,2 грн. х 40 днів =
12248 грн. та визначається судом
апеляційної інстанції без утримання
податку з доходів фізичних осіб та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
оскільки справляння і сплата податків
та обов'язкових платежів є обов'язком
роботодавця.

Відповідно рішення суду в цій
частині підлягає зміні шляхом
зменшення розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 45631,52 грн. до 12248 грн.

Перерахування заробітної плати
через установу банку підприємством
здійснювалося відповідно до п.2.14
Положення про оплату праці та
преміювання працівників ТОВ
«Енергетичні системи», затвердженого
директором товариства 28 грудня 2012 року,
згідно якого, підприємство може
здійснювати виплату заробітної плати
через установи банків відповідно до
чинного законодавства України
(а.с.133-136).

Надходження на картковий рахунок
позивача 09 жовтня 2013 року 3286 грн. не
заперечувалося позивачем та
підтверджується наданим
звітом-рахунком.

Враховуючи викладене, висновки
суду першої інстанції щодо стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетичні
системи» на користь ОСОБА_2
заробітної плати за серпень 2014 року в
розмірі 1428,57 грн. не відповідають
встановленим обставинам, а тому
рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні цієї
позовної вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення компенсації за
невикористану щорічну відпустку суд
першої інстанції виходив з доведеності
позивачем його позовних вимог і не
надання відповідачем доказів щодо
спростування вимог позивача, що є
обов'язком відповідача відповідно до
засад змагальності процесу відповідно
до ст. 10 ЦПК України.

При цьому суд першої інстанції взяв до
уваги розрахунок позивача, що
кількість днів невикористаної
відпустки становила 62 дні (24+24+2+12) та
виходив з середньоденної заробітної
плати 259,27 грн., з чим колегія суддів не
може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ
Порядку обчислення середньої
заробітної плати обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки.

Як убачається з розрахунку суми
компенсації відпускних для ОСОБА_2 за
останні 12 місяців, що передували
звільненню, розмір середньоденної
заробітної плати складав 187,85 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КЗпП України
щорічна основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований
робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що позивач відпрацював у
відповідача з 19 лютого 2008 року по 12
серпня 2013 року, що становить 5 років, 5
місяців, 22 календарних дні. Відповідно,
за відпрацьований час позивачу
підприємство повинно було надати 132
календарних дні відпусток.

Як убачається з матеріалів справи
- наказів, заяв ОСОБА_2 про надання
відпусток, відомостей про
перерахування відпускних, табелів
обліку використання робочого часу, ТОВ
«Енергетичні системи» було надано
ОСОБА_2 82 дні щорічної відпустки (а.с.25-34,
32-47).

За період роботи з 19 лютого 2008 року
по 18 лютого 2009 року, з 19 лютого 2009 року
по 18 лютого 2010 року позивачу необхідно
було надати 48 днів відпустки (по 24 дні
за кожний рік).

Доказів надання щорічних
відпусток зі сплатою відпускних або
виплати компенсації за 48 днів
невикористаної відпустки за ці періоди
матеріали справи не містять.

За період роботи з 19 лютого 2010 року
по 18 лютого 2011 року наказом № 18-ОС від 06
листопада 2012 року ОСОБА_2 було надано
щорічну відпустку тривалістю 22 дні
(а.с.46). Доказів надання двох днів
відпустки за цей період або виплати
компенсації, суду не надано.

Тому колегія суддів дійшла
висновку, що стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає компенсація
за 50 днів невикористаної щорічної
відпустки (24+24+2), що становитиме 9392,5 грн.
(187,85 грн. х 50 днів).

При задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди суд
керувався положеннями ст.237-1 КЗпП
України та виходив із обставин, що
винними діями відповідача, які
виразилися у несвоєчасному та
неповному розрахунку, позивачу було
завдано моральної шкоди, суму якої 1700
грн., суд вважав доведеною.

Колегія суддів не погоджується з
рішенням суду в частині розміру
стягнутої моральної шкоди, вважає його
необґрунтованим, оскільки будь-яких
доказів на підтвердження втрати
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя, позивач суду
першої інстанції не надав.

Враховуючи, що у зв'язку з несвоєчасним
та неповним розрахунком відповідачем
було порушено трудові права позивача,
виходячи із засад розумності та
справедливості, розмір стягнутої
моральної шкоди слід зменшити до 500
грн., що на думку колегії суддів буде
розмірно понесеним позивачем
хвилюванням.

Згідно з ч.5 ст. 88 ЦПК України суд
апеляційної інстанції, ухвалюючи про
зміну рішення в частині розміру
середнього заробітку та моральної
шкоди, відповідно змінює розподіл
судових витрат. Враховуючи, що позовні
вимоги задоволено частково, виходячи з
характеру задоволених вимог, стягненню
з відповідача на користь держави
підлягають 365,4 грн. судового збору (243,6
грн. + 121,8 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетичні системи» задовольнити
частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 березня 2014 року в частині розміру
стягнутих з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетичні
системи» на користь ОСОБА_2
компенсації за невикористану щорічну
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
моральної шкоди та розміру стягнутого
судового збору на користь держави
змінити, зменшивши розмір стягнутої

компенсації за невикористану щорічну
відпустку з 16074,74 грн. до 9392,5 грн.
(дев'ять тисяч триста дев'яносто дві
грн. 50 коп.) ;

середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з 45631,52
грн. до 12 248 грн. (дванадцять тисяч
двісті сорок вісім грн.);

моральної шкоди з 1700 грн. до 500 грн.
(п'ятсот грн.),

судового збору на користь держави з
648,35 грн. до 365,4 грн. ( триста шістдесят
п'ять грн. 40 коп.).

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 березня 2014 року в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетичні
системи» на користь ОСОБА_2
заробітної плати за серпень 2014 року в
розмірі 1428,57 грн. скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні цієї позовної вимоги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді