Справа № 487/1327/14-ц
Провадження № 2/487/1115/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 року Заводський районний суд
м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Агєєвої
Л.І.

при секретарі Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства оборони України
про визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до 1301 Головного
військового представництва
Міністерства Оборони України про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, мотивуючи тим, що з 04.12.2012 року
він працював у відповідача на посаді
помічника провідного інженера, згідно
строкового трудового договору. 25.11.2013
року позивач був повідомлений про те,
що його посада скорочується, однак,
30.12.2013 року без дотримання
передбаченого законом двомісячного
строку був незаконно звільнений з
посади, що спричинило йому певні
моральні страждання та позбавило
роботи.

У ході розгляду справи ухвалою
суду за клопотанням позивача про
заміну неналежного відповідача 1301
Головне військове представництво
Міністерства Оборони України замінено
на належного відповідача Міністерство
Оборони України.

В судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали
повністю та просили його задовольнити.

Представник відповідача
Міністерства Оборони України та
третьої особи 1301 Головного військового
представництва Міністерства Оборони
України позов не визнали та просили
залишити його без задоволення.

Заслухав сторони, дослідивши
матеріали справи та додані документи,
суд вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 04.12.2012 року
між позивачем та 1301 Головним
військовим представництвом
Міністерства Оборони України (далі 1301
ГВП МО України) було укладено строковий
трудовий договір, а саме за п. 7.1 договір
діє з 04 грудня 2012 року і до часу
настання певної події -
укомплектування військової посади
помічника провідного інженера
військовослужбовцем та згідно наказу
№ 311 від 04.12.2012 року ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу в 1301 ГВП МО України
на посаду помічника провідного
інженера.

Судом також встановлено, що
листом від 22.11.2013 року за вих. № 941, з
яким ОСОБА_1 був ознайомлений 25.11.2013
року, останнього повідомили, що
відповідно до п. 6.4.1 та Директиви
Міністерства оборони України від 22.10.2013
року за № Д-322/1/8дск посада помічника
провідного інженера з 31.12.2013 року
скорочується, а тому він буде
звільнений з 30.12.2013 року на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 370 від 30.12.2013 року ОСОБА_1
було звільнено з роботи з 30.12.2013 року у
зв'язку зі скороченням штатів та в той
же день видано трудову книжку, про що
позивач особисто розписався в книзі
обліку трудових книжок. Згода
трудового колективу на звільнення
ОСОБА_1 була отримана пізніше.

Що стосується наявності інших
посад на 1301 ГВП, то на час скорочення
посади позивача в представництві була
вакантною лише одна посада економіста,
яку позивач за своїм фахом займати не
міг.

Не погодившись зі звільненням
ОСОБА_1 звернувся до суду з даною
заявою, направивши її через поштове
відділення 29 січня 2014 року, тобто в
передбачений законом термін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації
(банкрутства) або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Положеннями ст. 42 КЗпП України
передбачено, що при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці,
а обставини, які повинні враховуватися
в разі вирішення питання про залишення
на роботі працівника при рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації,
передбачені частинами 2 та 3 вказаної
статті.

Згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України,
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Відповідно до п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 1992 року, з наступними
змінами, «Про практику розгляду судами
трудових спорів» - розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п. 1
ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема скорочення чисельності або
штату працівників, чи додержано
власником або уповноваженим органом
норм законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, чи не користувався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі.

Судом також встановлено, що за
своїм призначенням 1301 ГВП є установою
Міністерства Оборони України. Штатна
чисельність 1301 ГВП визначається
виключно Міністерством Оборони
України та Генеральним штабом Збройних
Сил України, тому вносити які-небудь
зміни штатної чисельності керівництво
1301 ГВП самостійно не має право.

Згідно витягу зі штату № 31/009
«Військові представництва
Міністерства Оборони України»,
затвердженого начальником
Генерального штабу збройних Сил
України 05.04.2002 року зі змінами у
представництва передбачені штатні
посади військовослужбовців та
службовців мирного та воєнного часу.

Посади мирного часу
комплектуються як
військовослужбовцями так і цивільними
особами, які можуть назначатися на
військові посади відповідно до наказу
МО України № 345 від 14.10.2002 року «Про
затвердження Тимчасового переліку
посад офіцерського складу, які в мирний
час можуть заміщатися цивільними
особами (на умовах строкового
трудового договору)», зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 30.10.2002 р.
за №857/7145.

У відповідності з вище вказаними
вимогами ОСОБА_1, який є цивільною
особою (військовий пенсіонер), і був
прийнятий на вакантну посаду
військовослужбовця «помічник
провідного інженера» з 04.12.2012 року до
укомплектування вказаної посади
військовослужбовцем. Про вказані умови
ОСОБА_1 був повідомлений особисто і дав
згоду, про що свідчить його заява.

Як вбачається з наданих суду
документів, інформація про скорочення
посад у 1301 ГВП була отримана менш як за 2
місяця до дати скорочення посад. Так,
листом начальника Управління
військових представництв Міністерства
Оборони України від 29.10.2013р. за № 259/3274,
який було отримано в 1301 ГВП за вх. № 2974
від 11.11.2013 року, було повідомлено про
скорочення 12 посад
військовослужбовців за штатом мирного
часу, одну з яких і займав позивач
ОСОБА_1 Саме скорочення вказаних посад
передбачалось спільною директивою
Міністерства оборони України та
Генерального штабу Збройних Сил
України від 22.10.2013 року № Д-322/1/8дск, яка
повинна була вступити в силу з 31.12.2013
року. Директива є на даний час законною,
ніким не відмінена та не оскаржена в
передбаченому законом порядку. Крім
того, вимог про визнання вказаної
директиви незаконною чи такою, що не
відповідає вимогам діючого
законодавства позивач не заявляє.

Крім того, витяг зі штату за №
259/3460 від 15.11.2013 року надійшов до 1301 ГВП
02.12.2013 року за вх. 3180 згідно якого посада
військовослужбовця «помічник
провідного інженера (ВОС-4612003)» на якій
знаходився позивач виводиться із штату
мирного часу, тобто скорочується.

Таким чином, з урахуванням вище
викладеного, суд вважає, що при
звільненні позивача дійсно було
порушено процедуру, передбачену ст. 49-2
КЗпП України, а саме не попереджено про
наступне вивільнення не пізніше ніж за
два місяці, чим порушено його законні
права та інтереси.

Відповідно до указаних норм та
роз,яснень, що також містяться в п. 19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 1992 року, з
наступними змінами, - При недодержані
строку попередження працівника про
звільнення, якщо він не підлягає
поновленню на роботі з інших підстав,
суд змінює дату його звільнення,
зарахувавши строк попередження,
протягом якого він працював.

Оскільки, судом не встановлені
інші підстави поновлення позивача на
роботі, то суд вважає, що порушені права
позивача мають бути поновлені шляхом
зміни дати його звільнення та
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 30.12.2013
року по 25.01.2014 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212,
214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства
оборони України про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди -
задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з
посади помічника провідного інженера
Головного представництва замовника
№1301 Міністерства Оборони України з
30.12.2013 року на 25.01.2014 рік.

Стягнути із Міністерства оборони
України на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 30.12.2013 року по 25.01.2014 року в сумі
1637 грн.74 коп., з урахуванням утримання
прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10
днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Заводський районний суд
м.Миколаєва в порядку визначеному ст.294
ЦПК України.

Суддя: Агєєва
Л.І.