Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно
до свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, він є власником
квартири АДРЕСА_1, в якій він
зареєстрований та проживає разом з
колишньою дружиною ОСОБА_4

У спірній квартирі з 03 березня 1991 року
зареєстрована його донька ОСОБА_2, а з 06
листопада 2012 року онук - ОСОБА_3

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись
на те, що відповідачка-1 з 1997 року не
проживає у вищевказаній квартирі, не
оплачує комунальні послуги та не бере
участь в її утриманні, а відповідач-2
взагалі ніколи не проживав за спірною
адресою, просить визнати ОСОБА_2 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_3 такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його
представники позов підтримали у
повному обсязі за тих же підстав,
просили його задовольнити. Позивач
пояснив, що його донька ОСОБА_2 з 1997 року
добровільно не проживає у спірній
квартирі, як йому відомо проживає у
свого чоловіка та з реєстрації
зніматися не хоче. Зазначив, що на
прохання доньки у 2012 році у даній
квартирі він зареєстрував онука, однак
останній за вказаною адресою ніколи не
проживав. Вказав, що відповідачі не
приймають участі в утриманні квартирою
АДРЕСА_1, не сплачують плату за
житлово-комунальні послуги.

Відповідачка та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили відмовити у їх
задоволенні. Позивачка пояснила, що
вона з моменту свого народження
ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає у спірній квартирі.
В даній квартирі народився та постійно
проживає її син - неповнолітній ОСОБА_3.
Зазначила, що вона з сином проживають в
кімнаті з матір'ю, а батько проживає в
окремій кімнаті. Вказує, що вона
постійно матеріально допомагає матері,
надає кошти для оплати
житлово-комунальних послуг та
допомагає їй утримувати квартиру.
Несприятлива для проживання атмосфера
у квартирі, яку нагнітає батько, змушує
її та сина часто залишати квартиру, щоб
дитина не чула сварок.

Представник служби у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засіданні не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представників, відповідачки та її
представника, свідків, вивчивши
матеріали справи вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, позивач є власником
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Спірне жиле приміщення являє собою
двокімнатну квартиру, жилою площею 33.6
кв.м, загальною площею 51, 7 кв. м (а.с. 7).
Дана квартира приватизована.

У спірній квартирі зареєстровано
чотири особи, що підтверджується
довідкою форми № 3 виданою ЖБК
«Транзистор» від 19.11.2013 року № 126 (а. с. 7).

Позивач та його представники у суді
стверджували, що відповідачі спірною
квартирою не цікавляться та не
користуються.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 58-59 ЦПК України докази
повинні бути належними та допустимими.

На підтвердження своїх вимог позивачі
посилаються на акти про непроживання
від 31.07.2013 року, 30.09.2013 року та 30.11.2013
року, які затверджені Головою ЖБК
«Транзистор» (а.с. 8-10).

Надані докази суд не бере до уваги,
оскільки сам позивач ОСОБА_1 у судовому
засіданні 11 червня 2014 року пояснював,
що донька періодично приходить в
спірну квартиру до матері, онук ОСОБА_3
іноді місяць-два міг перебувати у
спірній квартирі разом з колишньою
дружиною.

Виходячи з положень ст. ст. 58-59 ЦПК
України висновок інспектора
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 09 жовтня 2013 року про
результати розгляду повідомлень по
заяві ОСОБА_1 щодо не проживання
відповідачки суд не бере до уваги,
оскільки в основу даного висновку
покладені пояснення позивача.

Крім того, допитані у судовому
засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
є сусідами сторін пояснювали, що вони
постійно бачать відповідачку разом з
сином за спірною адресою.

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Право користуватися чужим майном
регламентується ст. 405 ЦК України,
відповідно до якої право на
користування житлом відповідно до
закону мають лише члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

При розгляді справи про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням за нормами
цивільного законодавства підлягає
доведенню факт відсутності члена сім'ї
власника житлового приміщення без
поважних причин понад один рік, а також
з`ясування наявності чи відсутності
іншої домовленості між ними.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка ОСОБА_2 є донькою
позивача, неповнолітній ОСОБА_3 - є
онуком позивача.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать: дружина власника,
їх діти і батьки. Членами сім'ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство.

На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Як пояснила у судовому засіданні
свідок ОСОБА_4, яка є колишньою дружиною
позивача, квартира АДРЕСА_1 придбана
нею та позивачем у шлюбі у 1974 році,
даний шлюб було розірвано рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 28 січня 2009 року (а.с. 64). Зазначила, що
ОСОБА_2 мешкає у спірній квартирі з
моменту свого народження з
ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі знаходяться її
речі та речі її неповнолітнього сина. У
1998 році, коли донька вийшла заміж,
певний час вона проживала у свого
чоловіка, а потім знову повернулася у
спірну квартиру.

Судом встановлено, що між сторонами
постійно існує спір щодо даної
квартири, та відповідачі ніколи не
втрачали інтерес до спірної квартири.

Сторони неодноразово зверталася до
органів міліції з приводу того, що в
сім'ї виникають сварки, в зв'язку з чим
донька не може проживати у спірній
квартирі (а.с. 39, 82, 83-85).

Даний факт підтвердили в судовому
засіданні і свідки, які є сусідами, що
чули сварки між сторонами та бачили, як
до сусідів приїжджала міліція.

Доказів того, що відповідачка з
неповнолітнім сином фактично проживає
за іншою адресою та забезпечена житлом
позивачем суду не надано.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з
неповнолітнім сином не втратила право
проживання у спірній квартирі,
оскільки позивачем постійно чиняться
перешкоди у користуванні квартирою.
Між сторонами на сьогоднішній день
існують неприязні стосунки.
Вищезазначені обставини свідчать про
те, що ОСОБА_4 та її неповнолітній син
не втратили інтерес до спірного житла,
проте існують перешкоди у проживанні
за спірною адресою

Суд, оцінюючи зібрані у справі докази в
їх сукупності, дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову про визнання ОСОБА_2
та її сина такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
оскільки існують поважні причини
тимчасового не проживання у спірній
квартирі відповідачки та
неповнолітнього, відповідач інтерес до
квартири не втрачала, суд також
враховує те, що відповідачка та її син
не мають іншого житла. Оскільки між
сторонами існують неприязні стосунки,
в зв'язку з чим, відповідачам чиняться
перешкоди у користуванні спірною
квартирою з боку позивача, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 156
ЖК України, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 58-60, 88, 209, 212-215,
224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
які діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна