АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7855/14
Головуючий 1-ї інстанції - Оксененко В.А.
Справа №643/8448/14-Ц
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.,

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 02 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні майном і вселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним шлюбного
договору, свідоцтва на спадщину і
визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1,
в якому просили: 1.зобов'язати
відповідача не чинити їм перешкоди у
користуванні майном, а саме квартирою
АДРЕСА_1, та автомобілем TOYOTA AURIS,
державний реєстрацій НОМЕР_1; 2.вселити
їх до квартири АДРЕСА_1; 3.стягнути з
відповідача на їх користь судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60грн.

Заявлені вимоги позивачі мотивують
тим, що кожному з них на праві власності
належить по 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1 та автомобіля TOYOTA AURIS, 2011 року
випуску, тип ТЗ легковий комбі-В,
державний реєстраційний НОМЕР_1.
Відповідач ОСОБА_1, який також є
власником 1/4 частини цього майна,
замінив замки на вхідній двері
квартири, ховає від них автомобіль, не
дає ключі та документи, тобто своїми
діями перешкоджає у користуванні
спільним майном.

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив: 1.визнати недійсним шлюбний
договір укладений 04.05.2006року між ним -
ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу (далі ПН
ХМНО) ОСОБА_5 за реєстровим №3789;
2.визнати недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_4, виданого 24.03.2014року ПН
ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №408, на
підставі якого за ОСОБА_3 визнано право
власності на 1/4 частину автомобіля
марки TOYOTA AURIS, державний реєстраційний
НОМЕР_1; 3.визнати недійсним свідоцтво
про право власності на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4, виданого
24.03.2014року ПН ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим
№413, відповідно до якого за ОСОБА_2
визнано право власності на 1/4 частину
автомобіля марки TOYOTA AURIS, державний
реєстраційний НОМЕР_1; 4.визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_4, виданого 24.03.2014року ПН
ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №410,
відповідно до якого за ОСОБА_3 визнано
право власності на 1/4 частину
двокімнатної ізольованої квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м,
житловою площею 26,4кв.м; 5.визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_4, виданого 24.03.2014року ПН
ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №415, на
підставі якого за ОСОБА_2 визнано право
власності на 1/4 частину двокімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 47,4кв.м, житловою
площею 26,4кв.м; 6.визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 47,4кв.м,
житловою площею 26,4кв.м, та на 1/2 частину
автомобіля марки TOYOTA AURIS, державний
реєстраційний НОМЕР_1, як майно набуте
подружжям під час шлюбу; 7.визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею
47,4кв.м, житловою площею 26,4кв.м, та на 1/8
частину автомобіля марки TOYOTA AURIS,
державний реєстраційний НОМЕР_1, яке
раніше належало ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові.

На обґрунтування зустрічного позову
вказував, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від
шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_7, 2003р.н.
Під час шлюбу, а саме 04.05.2006року між
подружжям було укладено шлюбний
договір, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5 за
№3789, відповідно до умов якого все
майно, яке підлягає обов'язковій
державній реєстрації, придбане під час
знаходження в зареєстрованому шлюбі є
особистою приватною власністю того із
подружжя, за ким це майно зареєстроване
та не може бути визнано об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
При цьому ОСОБА_1 зазначає, що 23.05.2006року
на ім'я ОСОБА_4 була придбана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, а
26.11.2011року придбаний автомобіль TOYOTA AURIS,
2011 року випуску, тип ТЗ легковий
комбі-В, державний реєстраційний
НОМЕР_1. Він не розірвав шлюбну угоду
раніше, т.я. не бажав ображати дружину
тим, що претендує на частку цього майна,
оскільки вона останнім часом тяжко
хворіла. Але, шлюбний договір поставив
його у край невигідне становище,
оскільки він не має ніякої власності,
хоча постійно працював. ІНФОРМАЦІЯ_1
його дружина ОСОБА_4 померла, її батьки
отримали свідоцтво про право на
спадщину на частину квартири та
автомобіль. Вважає, що видані свідоцтва
про право на спадщину необхідно
визнати недійсними з урахуванням того,
що квартира та автомобіль є
неподільними речами, частка позивачів
є незначною, а він - ОСОБА_1 згоден
виплатити позивачам, як спадкоємцям 1-ї
черги, грошову компенсацію за їх частку
в спадковому майні, зокрема 3 764,82грн. в
рахунок вартості автомобіля, та 10
70253грн. в рахунок вартості квартири,
тобто кожному з них.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заявлені вимоги підтримали і просили
їх задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві. Проти задоволення
зустрічного позову заперечували,
вказуючи, що на час укладення шлюбного
договору їх дочка ОСОБА_4 була здоровою
людиною і лише у 2010 році захворіла. Але,
фактично до останнього часу вона
працювала і мала дохід, який у два-три
рази перевищував дохід її чоловіка
ОСОБА_1 Саме з метою захисту свого
майнового інтересу та інтересу сина їх
дочка, за взаємною згодою з чоловіком,
уклала шлюбний договір, який до червня
2014року ОСОБА_1 ніколи не оспорювався.
Відповідач також отримав свідоцтво про
право на спадщину - на 1/4 частку
спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_1 первісний позов не
визнав, просив задовольнити вимоги
зустрічного позову, стверджуючи при
цьому, що перешкод в користуванні
спільним майном він співвласникам не
чинить.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 02 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати
власникам ОСОБА_2, ОСОБА_3 користуватися
належним майном: квартирою АДРЕСА_1 та
автомобілем TOYOTA AURIS, 2011 року випуску,
тип ТЗ легковий комбі-В, реєстраційний
НОМЕР_1.

Вселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на не відповідність висновків суду
обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд з'ясовує чи були
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти); якими
доказами мотивовано рішення, належними
чи допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримані та
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду по захист своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні й суспільні
інтереси в спосіб, визначений законами
України.

Перелік можливих способів
захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2001
року. Від шлюбу народилася дитина - син
ОСОБА_7, 09.05.2003р.н.

У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4
уклали шлюбний договір, який 04.05.2006року
був посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_8 за
реєстровим №3789. Згідно умов цього
шлюбного договору, вказане подружжя
домовилось, зокрема, про таке: п.1. Майно,
яке підлягає обов'язковій державній
реєстрації, придбане під час
знаходження в зареєстрованому шлюбі, є
особистою приватною власністю того із
подружжя, за ким воно зареєстроване.
Розпорядження цим майном здійснюється
без згоди другого із подружжя, але з
урахуванням інтересів дітей та інших
членів сім'ї, які згідно з законом мають
право користуватися цим майном; п.3.
Майно, яке є особистою приватною
власністю чоловіка, дружини, не може
бути визнане об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя навіть,
якщо під час шлюбу воно значно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
загальних трудових чи грошових витрат
другого з подружжя (а.с.10).

У ст.93 Сімейного кодексу України
визначено зміст шлюбного договору.
Згідно ч.1 цієї статті шлюбним
договором регулюються майнові
відносини між подружжям, визначаються
їхні права та обов'язки.

При укладанні шлюбного договору
дотримані вимоги ст.94 СК України, а саме
договір укладено у письмовій формі і
нотаріально посвідчено. В цьому
договорі згідно положень ст.97 СК
України подружжям було визначено
правовий режим майна. У подальшому,
будь-яких змін до шлюбного договору не
вносилось.

Матеріали справи свідчать про те, що в
день укладання шлюбного договору,
тобто 23.05.2006року на ім'я ОСОБА_4 була
придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
а 26.11.2011року на її ім'я придбаний
автомобіль ТОYОТА AURIS, державний
реєстраційний НОМЕР_1.

З урахуванням умов шлюбного договору,
судом правильно визначено, що
вищевказані квартира та автомобіль не
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За життя ОСОБА_4 її чоловік ОСОБА_1
підписаний ним шлюбний договір під
сумнів не ставив та спору між подружжям
з цього приводу не виникало.

Згідно ст.103 СК України шлюбний договір
на вимогу одного із подружжя або іншої
особи, права та інтереси якої цим
договором порушені, може бути визнаний
недійсним за рішенням суду з підстав,
встановлених Цивільним кодексом
України.

У позовній заяві ОСОБА_1 в якості
підстави для визнання шлюбного
договору недійсним наводить норму
матеріального права - ст.233 ЦК України,
якою врегулюванні наслідки правочину,
вчиненого під впливом тяжкої
обставини, але не наводить в чому саме
полягають такі обставини. Посилання на
те, що укладанням цього шлюбного
договору погіршився його майновий стан
не є - тяжкою обставиною в розумінні
положень ст.233 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.6 -
свідоцтво про смерть).

Після смерті ОСОБА_4 позивачі за
первісним позовом - її батьки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги,
спадщину прийняли, отримавши у
встановленому законом порядку
свідоцтва про право на спадщину -
кожний на 1/4 частини спірної квартири
та автомобіля.

Із відповідей Московського РВ ХМУ
УМВСУ в Харківській області
вбачається, що відповідач ОСОБА_1
дійсно чинить перешкоди позивачам у
користуванні належним їм майном та не
допускає їх у квартиру і до автомобіля.

За правилом ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у зустрічному позові, суд
дійшов обґрунтованого висновку, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є співвласниками
1/2 частини спірних - квартири та
автомобіля, мають право на
безперешкодне користування належним
їм на праві власності майном, і що
відсутні підстави для визнання
частково недійсними спірних свідоцтв
про право власності в порядку
спадкування за законом і, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
суттєвими не являються, тому колегія
суддів не вбачає підстав для зміни або
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено з
дотриманням норм закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд, відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 02 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -