Єдиний унікальний номер 258/2884/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5835/2014
Головуючий в 1 інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Пономарьової
О.М.,

суддів Соломахи Л.І.,
Биліни Т.І.,

при секретарі Чекіній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Донецького
юридичного інституту Міністерства
внутрішній справ України до ОСОБА_1,
третя особа - Головне управління
міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, про відшкодування
вартості навчання у зв'язку з
достроковим звільненням з органів
внутрішніх справ України з апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 10 червня
2014 року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Кіровського районного
суду м. Донецька від 10 червня 2014 року
задоволені позовні вимоги Донецького
юридичного інституту Міністерства
внутрішній справ України і на його
користь з ОСОБА_1 стягнута вартість
його утримання в Донецькому юридичному
інституті Луганського державного
університету внутрішніх справ у сумі 7
677,40 грн. та понесені витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог та стягнення з нього на користь
позивача фактичних витрат в розмірі 1
089,04 грн.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явилися, про час
та місце судового розгляду повідомлені
належним чином, подали заяви про
розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки у відповідності до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Стягуючи з відповідача на користь
позивача 7 677,40 грн. на понесені витрати
по сплаті судового збору, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
порушив умови договору від 1 жовтня 2007
року і після навчання не відпрацював
три роки за посадою, на яку його
призначено Замовником, добровільно
вартість витрат у зв'язку з навчанням
не відшкодував.

Такий висновок суду є правильним та
відповідає встановленим у справі
обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України
«Про вищу освіту» від 17 січня 2002року №
2984-III випускник вищого навчального
закладу, який навчався за державним
замовленням і якому присвоєно
кваліфікацію фахівця з вищою освітою
певного освітньо-кваліфікаційного
рівня, працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Статтею 52 Закону України «Про освіту»
від 2 травня 1991року № 1060-XII передбачено,
що випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

В судовому засіданні встановлено, що 15
серпня 2005 року ОСОБА_1 зарахований на
навчання до Донецького юридичного
інституту МВС при Донецькому
національному університеті, який
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 2005 року № 880 переданий до
складу Луганського державного
університету внутрішніх справ, а
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 27 липня 2011 року № 727-р
виділений зі складу Луганського
державного університету внутрішніх
справ та віднесено до сфери управління
міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
міліцію» від 2 грудня 1990 року № 565-XII
підготовка фахівців у вищих навчальних
закладах Міністерства внутрішніх
справ України за державним замовленням
здійснюється на підставі договору про
навчання, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням, управлінням Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим, області, місті Києві
або Севастополі чи на транспорті та
особою, яка навчається. Типову форму
договору затверджує Міністерство
внутрішніх справ України за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері освіти і
науки.

Курсанти вищих навчальних закладів
Міністерства внутрішніх справ України
у разі дострокового розірвання
договору через небажання продовжувати
навчання або через
недисциплінованість чи в разі відмови
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

1 жовтня 2007 року між Донецьким
юридичним інститутом та відповідачем
ОСОБА_1 укладено Договір про підготовку
фахівця в Донецькому юридичному
інституті Луганського державного
університету внутрішніх справ, пунктом
2.3.6 якого передбачено, що в разі
відрахування з інституту чи звільнення
з органів внутрішніх справ до
закінчення навчання і встановленого
трирічного терміну перебування на
службі за підставами, передбаченими
пунктом 3 Договору, відповідач ОСОБА_1
зобов'язується відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком.

Наказом № 83о/с від 19 червня 2009 року
Донецького юридичного інституту
лейтенант міліції ОСОБА_1 відряджений
для подальшого проходження служби у
розпорядження ГУМВС України в
Донецькій області у зв'язку із
закінченням Донецького юридичного
інституту.

Наказом ГУМВС України в Донецькій
області від 23 липня 2009 року № 251 о/с
лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено
слідчим відділення розслідування
загально кримінальних злочинів
слідчого відділу Київського районного
відділу Донецького МУ ГУМВС України в
Донецькій області, а з лютого 2010 року -
слічим слідчого відділення
Петровського районного відділу МУ
ГУМВС України в Донецькій області.

31 березня 2012 року наказом ГУМВС України
в Донецькій області від 23 березня 2012
року № 251 о/с лейтенант міліції ОСОБА_1
звільнений з органів внутрішніх справ
України за п. 64 «ж» (за власним
бажанням).

Таким чином, після закінчення
Донецького юридичного інституту
ОСОБА_1 прослужив в органах внутрішніх
справ 2 роки 9 місяців 11 днів і після
звільнення добровільно вартість свого
навчання не відшкодував.

Стягуючи на користь позивача витрачені
кошти в сумі 7 677,40 грн., суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з
розрахунку позивача, проведеного у
відповідності до наказу МВС України
від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, і
дійшов правильного висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі, оскільки відповідач
порушив умови договору від 1 жовтня 2007
року, оскільки після закінчення
навчання не відпрацював три роки за
посадою, на яку його призначено.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі відповідача доводи
є необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 10 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

Т.І. Биліна