Справа № 2-287/12 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/5661/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Верланова С.М.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи - Ірпінська міська державна
нотаріальна контора, Бучанська міська
рада Київської області, про припинення
права спільної часткової власності,
розподіл будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Ірпінської
міської державної нотаріальної
контори про визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
визнання права власності на
прибудинкові споруди та визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В 2011 році ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом та просила
ухвалити рішення про його задоволення,
посилаючись на те, що вона на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом, виданого 18 липня
2003 року державним нотаріусом
Ірпінської державної нотаріальної
контори, є власником 57/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: сарай-гараж, позначений на плані
літерою Г, побудований у 1990 році;
погріб, позначений на плані літерою Г,
побудований у 1990 році; душ, позначений
на плані літерою Ж, побудований у 1998
році; альтанка, позначена на плані
літерою З, побудована у 1998 році;
вбиральня, позначена на плані літерою
В, побудована у 1969 році; 1/2 частина
колодязя під № 1, огорожі під літерами
2-5; каналізаційна яма під № 6 та
каналізаційна яма під № 7, побудовані у
1983 році.

ОСОБА_2 в позові зазначала, що
раніше зазначений будинок належав на
праві особистої власності її батьку
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
особистої власності на жилий будинок,
виданого виконкомом Бучанської
селищної ради депутатів 11 січня 1970 року
на підставі рішення виконкому
Бучанської селищної ради депутатів
трудящих № 1 від 06 січня 1970 року,
зареєстрованого Київським міжміським
бюро технічної інвентаризації 13 січня
1970 року за реєстровим номером 293.
Житловий будинок був розташований на
земельній ділянці площею 1 730 кв.м., що
належала радгоспу "Рубежівський".

У 1984 році ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3
43/100 частини житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель. Відповідно до договору
дарування від 17 березня 1984 року,
посвідченого державним нотаріусом
Ірпінської державної нотаріальної
контори, на час укладання договору
дарування будинок мав 77,8 кв.м. житлової
площі, земля радгоспна, на якій були
розташовані сарай Б, колодязь № 1,
вбиральня В, огорожа 2-5. В користування
ОСОБА_3 перейшли наступні приміщення:
житлова кімната площею 13,9 кв.м.,
зазначена в технічному паспорті
літерами 1-4; ванна кімната площею 2,5
кв.м., зазначена в технічному паспорті
літерами 1-5; котельня площею 6 кв.м., яка
зазначена в технічному паспорті
літерами 1-6; коридор площею 7,1 кв.м.,
зазначений літерами 1-7; веранда площею
12,2 кв.м., зазначена літерами 1-8; житлова
кімната площею 13,9 кв.м., зазначена
літерами 1-9. На даний час в технічному
паспорті будинку ця квартира зазначена
під №1.

Також відповідно до договору
дарування ОСОБА_3 отримала у власність
1/2 частину колодязя, зазначеного в
технічному паспорті під № 1.

Інша частина будинку, що становила
57/100, сарай, зазначений в технічному
паспорті літерою Б, вбиральня В,
огорожа 2-5 - залишились у власності
батька сторін ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 в позові вказала, що
за даними технічного паспорту 1982 року
площа всієї земельної ділянки була 1 482
кв.м., а з 1985 року батько сплачував
податок на земельну ділянку площею 1 182
кв.м., що підтверджується платіжними
повідомленнями та квитанціями про
сплату податку, копією технічного
паспорту.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначала,
що для обслуговування 43/100 частин
будинку ОСОБА_3, на підставі її
особистої заяви та договору дарування,
наказом радгоспу «Рубежівський» № 526
від 26 жовтня 1983 року було надано
земельну ділянку площею 0,03 га, що була
розташована в АДРЕСА_1 за рахунок
частини земельної ділянки, що була
раніше надана в користування їх батьку
ОСОБА_4 За життя батька, між ним та
відповідачем ОСОБА_3, склався
конкретний порядок користування
земельною ділянкою, відповідно до
якого відповідач користувалася
земельною ділянкою біля своєї частини
будинку у розмірі 300 кв.м., інша частина
земельної ділянки площею 1 182 кв.м.
залишалась в користуванні батька.

ОСОБА_4 помер 20 червня 2000 року і
після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 57/100 частин будинку, 1/2 частини
колодязя, 57/100 частин сараю - гаражу Г,
57/100 частин погребу під гаражем Г та
прибудинкових споруд, які належали її
батьку на праві власності, а саме: сарай
«Б» побудований у 1969 році, душ «Ж»
побудований у 1998 році, альтанка «З»,
побудована у 1998 році, вбиральня «В»
побудована у 1969 році, огорожа під
літерами 2-5, каналізаційна яма під № 6
та № 7, побудовані у 1983 році. За даними
технічного паспорту, виданого 23 травня
2003 року, житловий будинок мав загальну
площу 125 кв.м., житлову площу 77,8 кв.м.
Після смерті батька єдиним спадкоємцем
за заповітом на його майно є ОСОБА_2

Між позивачем та відповідачем
зберігався попередній порядок
користування будинком, прибудинковими
спорудами та земельною ділянкою, при
якому ОСОБА_3 користувалася земельною
ділянкою площею 0,03 га, а ОСОБА_2 іншою
частиною земельної ділянки.

У 2005 році сторони звернулися до
Бучанської селищної ради з заявою про
приватизацію земельної ділянки, але у
зв'язку з тим, що між ними виник спір з
приводу конкретного користування
земельною ділянкою та розмірів
земельної ділянки, рішенням Бучанської
селищної ради № 353-10-У від 26 жовтня 2006
року їм було відмовлено в приватизації
земельної ділянки та рекомендовано
звернутися до суду для визначення
конкретного порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Крім того, у 2005 році між сторонами
почали виникати конфлікти з приводу
користування сараєм-гаражем «Г», у
зв'язку з чим виник спір, який тривалий
час розглядався Ірпінським міським
судом Київської області. В подальшому,
відповідач разом зі своєю родиною
почали знищувати зелені насадження на
частині земельної ділянки позивача та
перешкоджати їй в доступі до її
власності, із приводу чого виникали
сварки, в ході яких відповідач
застосовувала до позивача фізичне
насильство. В зв'язку із сварками
ОСОБА_2 неодноразово була вимушена
звертатися до органів міліції про
притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності.

В квітні 2006 року відповідачкою було
встановлено паркан, який за рішенням
Ірпінського міського суду від 31 січня
2007 року було знесено, в жовтні 2007 року
відповідачка здійснила самовільну
металеву добудову до сараю-гаражу «Г»,
яку за рішенням Ірпінського міського
суду від 09 січня 2009 року також було
зобов»язано знести.

Позивач зазначає, що з метою
уникнення в подальшому конфліктів,
необхідно поділити між ними будинок в
натурі та визначити порядок
користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування на наступні
прибудинкові споруди: 1/2 частину
колодязя; сарай, зазначений на плані
літерою «Б» побудований у 1969 році; душ,
зазначений літерою «Ж» побудований у
1998 році; альтанку, зазначену літерою
«З» побудована у 1998 році; вбиральню,
зазначену літерою «В» побудована у 1969
році; огорожу 2-5; каналізаційну яму під
№ 6, побудована у 1983 році; каналізаційну
яму під № 7, побудована у 1983 році. При
цьому просила суд припинити право
спільної часткової власності на
житловий будинок та прибудинкові
споруди, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; поділити в натурі та виділити
їй наступні приміщення в житловому
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: кухню, що позначена у
технічному паспорті 2-1; житлову кімнату
площею 11,4 кв.м, що позначена 2-2; житлову
кімнату площею 12,6 кв.м, що позначена 2-3;
житлову кімнату площею 9,9 кв.м., що
позначена 2-4; житлову кімнату площею 16,1
кв.м., що позначена 2-5; ванну кімнату, що
позначена 2-6. Також просила поділити в
натурі сарай-гараж, позначений літерою
«Г», виділивши їй ліву частину сараю
площею 17,7 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 -
праву частину гаражу, позначеного на
плані літерою «Г» площею 6,1 кв.м. та 7,5
кв.м.; виділити в натурі ОСОБА_3 погріб,
позначений на плані літерою «Г»;
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну компенсацію за 57/100 частин
погребу; виділити в натурі ОСОБА_2
колодязь, позначений на плані № 1;
передати ОСОБА_3 у власність в рахунок
матеріальної компенсації за 1/2 частину
колодязя матеріальну компенсацію, а
саме каналізаційну яму під № 6,
побудовану у 1983 році, каналізаційну яму
під № 7, побудовану у 1983 році; визначити
конкретний порядок користування
земельною ділянкою, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, виділивши їй в
користування частину земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 площею 1329 кв.м.; зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
частиною сараю-гаражу «Г», які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи ОСОБА_2
уточнила свої позовні вимоги та
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування на наступні
прибудинкові споруди, а саме: надвірні
будівлі АДРЕСА_1 - сарай, зазначений на
плані літерою «Б»; вбиральню, зазначена
на плані літерою «В», огорожу,
зазначена на плані 2-5. Просила
припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок та
прибудинкові споруди, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1; поділити в натурі
та виділити їй наступні приміщення в
житловому будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: кухню, що
позначена у технічному паспорті 2-1;
житлову кімнату площею 11,4 кв.м., що
позначена 2-2; житлову кімнату площею 12,6
кв.м., що позначена 2-3; житлову кімнату
площею 9,9 кв.м., що позначена 2-4; житлову
кімнату площею 16,1 кв.м., що позначена 2-5;
ванну кімнату, що позначена 2-6; поділити
в натурі сарай-гараж, позначений на
плані літерою «Г», виділивши їй частину
гаражу площею 19,1 кв.м.; стягнути з неї на
користь ОСОБА_3 в рахунок матеріальної
компенсації за 1,4 кв.м. сараю-гаражу «Г»
кошти в сумі 609 грн.; виділити ОСОБА_3
частину гаражу, позначеного на
технічному плані літерою «Г» площею 6,0
кв.м та 5,6 кв.м.; виділити в натурі ОСОБА_3
погреб під сараєм-гаражем, позначений
на плані літерою «Г»; стягнути з ОСОБА_3
на її користь матеріальну компенсацію
за 57/100 частин погребу кошти в сумі 2 185
грн.; виділити в натурі їй, ОСОБА_2
колодязь, позначений на плані літерою
№ 1; стягнути з неї на користь ОСОБА_3 в
рахунок матеріальної компенсації за 1/2
частину колодязя кошти в сумі 1 420 грн.;
виділити в натурі ОСОБА_3 каналізаційні
ями під № 6 та № 7; виділити їй в натурі
частину альтанки розміром 1,15 м. на 1,18 м.
загальною площею 1,4 кв.м.; душ «Ж»;
виділити ОСОБА_3 частину альтанки
розміром 1,15 кв. м. на 0,98 м загальною
площею 1,1 кв.м.; стягнути з ОСОБА_3 на її
користь матеріальну компенсацію за 57/100
частин каналізаційної ями № 6 та
каналізаційної ями № 7 в сумі 1 472 грн.;
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод в
користуванні частиною сараю-гаражу «Г»
та зобов'язати звільнити частину
сараю-гаражу „Г" площею 19,1 кв.м.;
проведення ремонтно-будівельних робіт
по переобладнанню сараю-гаражу «Г»,
позначеного на плані під літерою «Г»
покласти на ОСОБА_2; визначити
конкретний порядок користування
земельною ділянкою, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, виділивши їй, ОСОБА_2,
в користування частину земельної
ділянки площею 1 329 кв.м. згідно варіанту
поділу, вказаному в варіанті № 2
(додаток № 2) висновку 03/06 експертного
будівельно-технічного дослідження від
03.06.2013 року, яка обмежена лініями
розподілу: від точки А, яка розташована
на межі земельної ділянки з вул.
Петровського, лінія розподілу
проходить по лінії розподілу
сараю-гаражу "Г" до точки «Б»; від точки
Б лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні сараю-гаражу «Г»
по лінії поділу альтанки довжиною 1 м до
точки «В»; від точки «В» лінія
розподілу проходить напроти стіни
лівого фасаду житлового будинку
довжиною 14,35 м до точки «Г»; від точки
«Г» лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні житлового
будинку «А» до точки «Д», довжина лінії
3,47 м; від точки «Д» лінія розподілу
проходить по лінії розподілу житлового
будинку до точки «Е»; від точки «Е»
лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні житлового
будинку «А» до точки «Ж», довжина лінії
3,15 м; від точки «Ж» лінія розподілу
проходить по правій межі земельної
ділянки до точки 4, довжина лінії 11,37 м;
від точки 4 лінія розподілу проходить
по правій межі земельної ділянки до
точки 3, довжина лінії 12,23 м.; від точки 3
лінія розподілу проходить по правій
межі земельної ділянки до точки 2,
довжина лінії 6,64 м.; від точки 2 лінія
розподілу проходить по правій межі
земельної ділянки до точки 1, довжина
лінії 16,66 м; від точки 1 лінія розподілу
проходить по тильній межі земельної
ділянки до точки 13, довжина лінії 15,17 м.;
від точки 13 лінія розподілу проходить
по тильній межі земельної ділянки до
точки 12, довжина лінії 9,05 м.; від точки 12
лінія розподілу проходить по лівій
межі земельної ділянки до точки 11,
довжина лінії 58,51 м.; від точки 11 лінія
розподілу проходить по лівій межі
земельної ділянки до точки 10, довжина
лінії 15,02 м.; від точки 10 лінія розподілу
проходить по межі земельної ділянки з
вулиці Петровського до точки 9, довжина
лінії 5,08 м.; від точки 9 лінія розподілу
проходить по межі земельної ділянки з
вул. Петровського до точки А, довжина
лінії 3,76 м.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, про визнання права
власності на прибудинкові споруди та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, який
обґрунтовувала тим, що являється
співвласником будинку АДРЕСА_1, і їй
належить 43/100 частини будинку згідно
договору дарування, посвідченого 17
березня 1984 року в Ірпінській державній
нотаріальній конторі. За договором
дарування в її користування перейшли
приміщення 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 та 1/2
частина колодязя під № 1. ОСОБА_2 є
власником 57/100 частин будинку АДРЕСА_1
Київської області на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого 18 липня 2003 року
Ірпінською державною нотаріальною
конторою. Попереднім співвласником
вказаного будинку був їх батько ОСОБА_4

ОСОБА_3 в своєму позові зазначила,
що мешкає в будинку з народження, тут же
мешкає її сім'я. Для потреб своєї сім'ї
вона, як співвласник будинку, у 1990 році
звернулася до Бучанської селищної ради
із заявою про надання їй дозволу на
будівництво сараю-гаражу і погребу.
Рішенням цієї ж ради № 69 від 10 квітня 1990
року їй було дозволено будівництво
сараю-гаражу розміром 6,5 х 6,0 м і погребу
розміром 3,0 х 4,0 м. Згідно із довідкою №
743 від 06 грудня 2005 року вона по місцю
своєї роботи ВАТ НДІ склопластиків та
волокна отримала позику в сумі 1 000 крб.
на будівництво гаражу-сараю (протокол
№ 17 від 18.05.1990 року). Даний гараж-сарай
під літерою «Г» та погреб під «Г»
відповідно до технічного паспорту
побудовані у 1990 році; альтанка «З» - це
сходи на горище сараю-гаражу «Г», під
якими облаштовані для зручності стіл
та лавка; душ «Ж» - декілька перемичок,
обтягнутих лінолеумом з бочкою зверху.
Всі вказані надвірні будівлі
будувалися нею за власні кошти, для
потреб своєї сім'ї і використовувалися
лише її сім'єю. Вигрібні ями №№ 6, 7
побудовані нею відповідно у 1984, 2000
роках та підведені до її частини
будинку, є частиною каналізаційної
системи її частини будинку. ОСОБА_3
вважає, що вказані надвірні будівлі
помилково внесені до спадкового майна
спадкодавця - попереднього власника
будинку ОСОБА_4, який за життя ніяких
претензій до вказаного майна не
пред'являв і визнавав за нею право
власності на нього.

Також у зустрічному позові ОСОБА_3
зазначала, що вказані надвірні будівлі
створені (побудовані) нею за її
особисті кошти із наданням
відповідного дозволу на їх
будівництво, і є її власністю. ОСОБА_2
не могла спадкувати майно, яке не
належало спадкодавцеві, а так як в
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яке отримала ОСОБА_2, ввійшли
надвірні будівлі, побудовані ОСОБА_3,
відповідно в цій частині необхідно
визнати цей документ недійсним, так як
видачею оспорюваного свідоцтва про
спадщину порушуються права ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 у зустрічному
позові просила визначити порядок
користування земельною ділянкою, що
закріплена за спільним будинком. При
цьому вказувала, що рішенням № 93-4-У
четвертої сесії п'ятого скликання
Бучанської міської ради від 22 лютого 2007
року встановлена норма
землекористування за
будинковолодінням АДРЕСА_1 площею 1 629
кв.м., у 2007 році виготовлений
кадастровий план вказаної земельної
ділянки, який вищевказаним рішенням
сесії був затверджений. ОСОБА_3, як
співвласник будинку, якому належить
43/100 частини будинку, має право на
користування відповідною частиною
земельної ділянки, що закріплена за
будинком. Відповідно ОСОБА_2 повинно
бути виділено у користування 928,5 кв.м.
земельної ділянки, а ОСОБА_3 - 700,5 кв.м
земельної ділянки, виходячи із вимог
ст.ст. 88, 120 ЗК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3
просила визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане ОСОБА_2 Ірпінською державною
нотаріальною конторою Київської
області 18 липня 2003 року в частині
складу спадкового майна ОСОБА_4, а саме
надвірних будівель АДРЕСА_1 -
сарай-гараж "Г", погріб під «Г», душ "Ж",
альтанка "З", каналізаційні ями №№ 6, 7;
визнати за нею право власності на
сарай-гараж "Г"; погріб під "Г"; душ "Ж";
альтанка "З"; каналізаційні ями №№ 6, 7;
визначити порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
виділивши їй земельну ділянку площею
700,5 кв.м. відповідно до запропонованого
варіанту судової експертизи.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
в задоволенні позовів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року у частині
відмови у задоволенні первісного
позову скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову, ОСОБА_1, як особа, чиї права
порушено рішенням суду, подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи, просив рішення
суду в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
його задоволення з підстав, викладених
у ньому.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_2) є
власником 57/100 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 18
липня 2003 року, посвідченого державним
нотаріусом Ірпінської державної
нотаріальної контори Київської
області, зареєстрованого в реєстрі за
№ 2-2887. Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складається з 57/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходяться в АДРЕСА_1, та належали
померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
на право особистої власності на жилий
будинок, виданого виконкомом
Бучанської селищної ради депутатів
трудящих 11 січня 1970 року на підставі
рішення виконкому Бучанської селищної
ради депутатів трудящих № 1 від 01 січня
1970 року, зареєстрованого Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 13 січня 1970 року за
реєстровим № 293. Відповідач ОСОБА_3 є
власником 43/100 частин житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 17
березня 1984 року, посвідченого
державним нотаріусом Ірпінської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 639.
Будинок в натурі між співвласниками не
розділений.

Рішенням Бучанської селищної ради
від 28 квітня 2005 року № 1324-45-ІУ "Про
визначення норми землекористування
земельною ділянкою" встановлено норму
землекористування за
будинковолодінням в АДРЕСА_1 площею 1 693
кв.м.; звільнено земельну ділянку
площею 37 кв.м. зі сторони АДРЕСА_1, та
зараховано її до земель запасу
Бучанської селищної ради.

Рішенням Апеляційного суду
Київської області від 06 квітня 2006 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визначення порядку користування
земельною ділянкою відмовлено. Даним
рішенням, яке набрало законної сили,
встановлено, що в матеріалах справи
відсутні документальні підтвердження
того, що сторони у встановленому
Земельним законодавством порядку
набули право власності чи право
користування земельною ділянкою біля
будинку АДРЕСА_1, співвласниками якого
вони є, відсутні в матеріалах справи і
докази того, що зазначена земельна
ділянка відводилася відповідними
землевпорядними організаціями в
натурі на місцевості сторонам по
справі та встановлювалися її межі.

Рішенням Бучанської селищної ради
від 26 жовтня 2006 року № 358-10-У "Про
розгляд заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3"
відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1, яка перебуває у спільному
користуванні, загальною площею 1 693
кв.м., враховуючи, що земельна ділянка
не відведена в натурі на місцевості
відповідною землевпорядною
організацією, відсутня мирова угода
про порядок конкретного користування
земельною ділянкою між співвласниками
будинковолодіння.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 31 січня 2007 року
задоволено позов ОСОБА_2 про демонтаж
паркану, і зобов'язано ОСОБА_3
демонтувати самочинно встановлений
паркан на земельній ділянці біля
спірного будинку. Рішення набрало
законної сили.

Рішенням № 93-4-У четвертої сесії
п'ятого скликання Бучанської міської
ради від 22 лютого 2007 року внесено зміни
до рішення Бучанської селищної ради
від 28 квітня 2005 року № 1324-45-ІУ "Про
визначення норми землекористування
земельною ділянкою" та викладено в
такій редакції - встановити норму
землекористування за
будинковолодінням АДРЕСА_1 площею 1 629
кв.м., земельну ділянку площею 42 кв.м.
звільнити до земель запасу Бучанської
міської ради в місячний термін.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 09 січня 2009 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
про розподіл будинку, задоволено позов
ОСОБА_2 про знесення металевої добудови
до сараю - гаражу «Г» по АДРЕСА_1.
Рішення набрало законної сили.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову його дружини ОСОБА_3, посилався
на те, що він, як чоловік, приймав участь
у будівництві надвірних будівель по
АДРЕСА_1, тому рішення суду про відмову
у визнанні права власності на надвірні
будівлі за ОСОБА_3 порушує його права.

Однак доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і підстав вважати, що
рішенням суду першої інстанції
вирішено права та обов»язки ОСОБА_1 в
справі немає, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_3, дружина
апелянта, право власності на 43/100
частини спірного домоволодіння з
відповідними надвірними будівлями
набула у 1984 році на підставі договору
дарування, в зв»язку з чим це майно
відноситься до роздільного майна
подружжя і ОСОБА_1 не має ніякого
відношення до прав на нього.

Доводи апеляційної скарги про
особисту участь ОСОБА_1 у будівництві
надвірних будівель не підтверджуються
жодними доказами, більш того не мають
жодного юридичного значення, оскільки
участь членів сім»ї власника у
будівництві підсобних будівель і
приміщень не створює для них права
приватної власності на ці об»єкти, вони
вправі лише вимагати відшкодування
своїх затрат на будівництво, якщо
допомогу забудовнику вони надавали не
безоплатно.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі просить про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3, хоча не
уповноважений виступати від її імені, а
самостійних вимог в справі не заявляв,
оскільки не брав в ній участь. При цьому
сама ОСОБА_3 рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні її зустрічного позову не
оскаржувала, що є підставою для
висновку про те, що вона з рішенням суду
погодилась.

Таким чином, оскільки рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 не вирішено права та
обов»язки ОСОБА_1, його апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції в частині, що
оскаржується, - залишенню без змін, як
законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :