Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року

Волноваський районний суд Донецької
області

у складі головуючого: судді - Ковей Л.В.,

при секретарі -
Метьолкіной Н.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

за участю представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Волноваха цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Волноваська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство
«Бюро технічної інвентаризації
Волноваського району» про визнання
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, реєстрацію права
власності, визнання права власності на
спадщину, повернення майна, набутого
без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Волноваська державна
нотаріальна контора, Комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації Волноваського району»,
яким просить суд визнати недійсними
свідоцтво про право відповідача ОСОБА_4
на спадщину за законом, з реєстрацію
права власності за ОСОБА_4, її померлим
чоловіком ОСОБА_8 та за нею - позивачем
на ? частину житлового будинку, визнати
за позивачем право власності на цілий
житловий будинок в порядку спадкування
за законом, зобов'язати відповідача
ОСОБА_4 повернути ? частину житлового
будинку, набутого без достатньої
правової підстави.

Позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її батько ОСОБА_9, після його
смерті залишилась спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1. Вона
прийняла спадщину як спадкоємець, який
постійно проживав разом з спадкодавцем
на час відкриття спадщини. Оформити
своє право належним чином не може,
оскільки відповідач ОСОБА_4 не визнає
її право на спадщину, зареєструвала на
себе право власності на 12 частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
свого чоловіка ОСОБА_8 на підставі
договору довічного утримання від 27
лютого 2004 року, яким батько ОСОБА_9
передав своїй доньці - позивачу ОСОБА_10
та сину - ОСОБА_9 у спільну власність
житловий будинок АДРЕСА_1. Вважає, що
договір довічного утримання не є
укладеним, оскільки в порушення вимог
закону державна реєстрація договору не
була проведена, відповідно до чого не
породжує права власності на будинок. З
цієї підстави спірний будинок є
об'єктом спадщини, яка відкрилась після
смерті спадкодавця - її батька ОСОБА_9,
позивач прийняла спадщину відповідно
до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України,
звернулась до нотаріальної контори з
відповідною заявою. У 2011 році
дізналася, що відповідач ОСОБА_4
зареєструвала договір довічного
утримання в КП «Бюро технічної
інвентаризації Волноваського району»
та право власності за своїм чоловіком -
ОСОБА_8, який помер у 2007 році, та за нею -
позивачем, по ? частині на кожного,
потім на підставі свідоцтва на
спадщину після смерті свого чоловіка
зареєструвала в бюро технічної
інвентаризації своє право власності на
? частину будинку, Посилаючись на ці
обставини, просить задовольнити позов.

Позивач - ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилася, але подала
заяву про розгляд справи у її
відсутність позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_4 також не з'явилася в
судове засідання, але подала заяву про
розгляд справи у її відсутність, але за
участю її представника ОСОБА_2

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6
також подали заяви про розгляд справи у
їх відсутність.

Треті особи ОСОБА_7 та
представники КП «Волноваське бюро
технічної інвентаризації» та
Волноваської державної нотаріальної
контори про день і час розгляду справи
повідомлялись не одноразово, що
вбачається з поштових повідомлень про
отримання судових повісток і з
розписок про отримання судових
повісток, про причину не явки суд не
інформували, тому причину їх неявки суд
визнав не поважною.

Заслухавши думку представників
позивача і відповідача, ОСОБА_12 та
ОСОБА_2 суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності сторін по даній
справі.

Представник позивача ОСОБА_12 в
судовому засіданні підтримав позов в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2
позов не визнав, посилаючись на те, що
позивач не представила доказів
звернення до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька - ОСОБА_9, відсутні
відомості про склад спадщини. Крім
того, заявлені позивачем вимоги та
підстави позову були предметом
розгляду у іншому судовому засіданні,
та по ним 03.04.2012 року Волноваським
районним судом постановлено рішення, і
відповідно до вимог ст.205 ЦПК України
заявлений позов не може бути предметом
розгляду. На цей час державна
реєстрація будинку проведена на
підставі договору довічного утримання.
За позивачем зареєстровано право
власності на ? частину будинку. Крім
того, після смерті брата позивача -
ОСОБА_8, право на спадщину перейшло до
його дітей - третіх осіб ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, та його дружини - ОСОБА_4, які
скористувались своїм правом
спадкування.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оглянувши матеріали
справи № 2/0506/10/2012, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав.

Як вбачається з наявного в
матеріалах справи договору довічного
утримання від 27.02.2004 року, ОСОБА_9,
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 уклали договір, за
яким відповідно до пунктів 1 та 2
відчужувач ОСОБА_9 передав набувачам
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частках у
спільну сумісну власність жилий
будинок АДРЕСА_1 Донецької області,
який належав йому на підставі
додаткового свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
Волноваською держаною нотаріальною
конторою 10.12.2003 року по реєстру 2638,
зареєстрованого у Реєстрі права
власності на нерухоме майно, на умовах
щомісячного матеріального
забезпечення з боку набувачів з його
утримання (догляду), яке оцінено
сторонами в сумі 100 гривень, та яке
складається з забезпечення
харчуванням, надання побутових послуг,
забезпечення належними лікувальними
засобами, та забезпечення житлом.
Договір посвідчено нотаріусом
Волноваської держаної нотаріальної
контори 27.02.2004 року, реєстровий номер 285
(а.с. 8 ).

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК
України за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме або рухоме майно яке має
значну цінність, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечити
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Вимогами ст. 745 ЦК України (в
редакції на той час) передбачено, що
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Договір довічного
утримання (догляду) за яким передається
набувачеві у власність нерухоме майно,
підлягає державній реєстрації.

Аналогічна вимога міститься в
умовах наданого до суду Договору
довічного утримання від 27.02.2004 року,
реєстровий № 285, згідно з пунктами 4.3, 4.8
якого вказано, що договір підлягає
державній реєстрації, також необхідно
здійснити державну реєстрацію права
власності. В примітках до цього
Договору міститься пряме застереження,
що відповідно до ст. 745 ЦК України цей
Договір підлягає реєстрації в органах
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно (а.с. 8 ).

Однак ці вимоги закону та умов
Договору сторонами не виконані.

Так, з наявної в матеріалах справи
довідки Волноваської держаної
нотаріальної контори № 3497/01-16 від 08.12.2011
року вбачається, що у Волноваський
державній нотаріальній конторі
відсутні відомості про державну
реєстрацію правочину - договору
довічного утримання від 27 лютого 2004
року, реєстровий номер 285, укладеного
між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, ОСОБА_3 ( а.с. 18 ).

Згідно Інформаційної довідки № 32226215 з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, наданої 28.11.2011 року КП «БТІ
Волноваського району», державна
реєстрація права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 за відчужувачем ОСОБА_9
проведена в БТІ 16.12.2003 року на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 10.12.2003 року, реєстровий
номер 2638, виданого Волноваською
держаною нотаріальною конторою 22.05.2009
року проведена державна реєстрація
права спільної сумісної власності на
спірний житловий будинок за ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 на підставі дублікату договору
довічного утримання (догляду) від 08.05.2009
року, реєстровий номер 1-1414,
посвідченого Волноваською державною
нотаріальною конторою 16.03.2010 року
проведена перереєстрація права
власності з ОСОБА_8 на ОСОБА_4 на ?
частину - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 22.02.2010
року реєстровий номер 349 (а.с. 16-17).

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 22813376 від
22.05.2009 року, реєстрація права власності
на будинок АДРЕСА_1 на набувачів ОСОБА_8
та ОСОБА_3 в КП «БТІ Волноваського
району» здійснена 22.05.2009 року,
реєстровий номер 5019 в книзі: 19 (а.с. 13 ).

Як вбачається з довідки № 673 від 15.03.2011
року, наданої КП «БТІ Волноваського
району», реєстрація права власності на
спірний будинок за ОСОБА_8 та ОСОБА_3
проведена 22.05.2009 року на підставі заяви
ОСОБА_4, яка звернулася до БТІ з
відповідною заявою 14.05.2009 року (а.с. 14 ).

З наявного в матеріалах справи
свідоцтва про смерть НОМЕР_2
вбачається, що набувач ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації
смертей відділу РАГС Волноваського РУЮ
06.03.2007 року зроблено актовий запис за №
79 ( а.с. 10 ).

З наявного в матеріалах справи
свідоцтва про смерть НОМЕР_1
вбачається, що відчужувач
(спадкодавець) ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації
смертей відділу РАГС Волноваського РУЮ
06.04.2009 року зроблено актовий запис за №
109 ( а.с. 99).

Наведені вище фактичні обставини
свідчать про те, що державна реєстрація
договору довічного утримання та
реєстрація права власності на спірний
житловий будинок за життя набувача
ОСОБА_8 та відчужувача ОСОБА_9 не була
вчинена, тобто не відбулась.

Таким чином, з Інформаційної
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, наданої 28.11.2011 року КП
«БТІ Волноваського району» вбачається,
що право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в період з 16.12.2003 року по 22.05.2009
року було зареєстровано за ОСОБА_9, а
тому відповідно до ст. 1218 ЦК України цей
житловий будинок увійшов до складу
спадщини після смерті ОСОБА_9 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 і не ввійшов до складу
спадщини після смерті ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст.210 ЦК
України у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

В пункті 8 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
згідно зі статтями 210 та 640 ЦК України не
є вчиненим також правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено. Рішенням
суду не може бути зобов'язано сторони
здійснити державну реєстрацію
правочину, оскільки це суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства - свободі договору (пункт
3 частини першої статті 3 ЦК). Вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК України (набуття, збереження
майна без достатньої правової
підстави).

Враховуючи наведені обставини
справи, з урахуванням вимог закону, суд
приходить до висновку, що договір
довічного утримання, посвідчений 27.02.2004
року Волноваською державною
нотаріальною конторою, реєстровий
номер 285, не є вчиненим (не є укладеним),
оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснена
його державна реєстрація, як цього
вимагає закон, відповідно до чого
правочин не є вчиненим та не породжує
взаємних прав та обов'язків у сторін, в
тому числі не породжує перехід права
власності на спірний житловий будинок
до набувачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3, а тому
житловий будинок увійшов до складу
спадщини після смерті ОСОБА_9.

Виводи суду узгоджуються з
висновком науково-правової експертизи
№ 309-01/215 від 27.11.2012 року, згідно до якого
договір довічного утримання
вважається укладеним з моменту його
державної реєстрації. Оскільки жодна
із сторін не виконала вимог чинного
законодавства та умов договору по
проведенню державної реєстрації і
правочину, і державної реєстрації
права власності на передане майно у
встановленому законодавством порядку,
який діяв на момент нотаріального
посвідчення договору, то Договір
довічного утримання від 27 лютого 2004
року, реєстровий номер 285, є не
укладеним, тобто таким, який не
породжує взаємних прав та обов'язків. У
зв'язку із невиконанням набувачами
умов, прямо зазначених в п.4.8 Договору,
переходу права власності на майно, яке
передавалося набувачам не відбулося. А
отже, у набувачів - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за
договором довічного утримання від 27
лютого 2004 року, посвідченого
Волноваською державною нотаріальною
конторою, реєстровий номер 285, права та
обов'язки не виникли (а.с. 19-26).

Суд визнає висновок
науково-правової експертизи як
належний доказ, оскільки він містить
інформацію про обставини, які мають
значення по справі, його виводи та
аналітична (дослідницька) частина
узгоджуються між собою та з
матеріалами справи, виводи містяться
на вимогах закону, які належним чином
проаналізовані та оцінені, висновок
відповідає вимогам закону про
проведення науково-дослідницької
діяльності та наданий компетентним
органом. (а.с.63).

Оскільки правочин не є вчиненим,
спірне житло на час смерті
(ІНФОРМАЦІЯ_1) належало на праві
власності ОСОБА_9, що вбачається з
додаткового свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
Волноваською державною нотаріальною
конторою 10.12.2003 року, реєстровий номер
2638, зареєстрованого в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно, Витяг про
реєстрацію права власності від 16.12.2003
року за № 2312891, Інформаційної довідки №
32226215 від 28.11.2011 року (а.с. 8, 16 ).

З свідоцтва про смерть вбачається, що
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.99).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

В силу ст.1261 ЦК України
передбачено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той с подружжя, який його
пережив, та батьки.

Позивачка ОСОБА_3 є його донькою, яка
постійно мешкала разом з спадкодавцем
на час відкриття спадщини, 01.09.2009 року
вона звернулась до Волноваської
державної нотаріальної контори с
заявою про прийняття спадщини після
смерті свого батька ОСОБА_9, що
вбачається з наявних у справі
свідоцтва про її народження,
інформації Волноваської державної
нотаріальної контори № 71/01-16 від 07.03.2014
року.

Між тим, згідно з вимогами ч.5 ст. 1268 ЦК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини, яким
відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України є
день смерті особи.

Частинами 1, 3 ст.1296 ЦК України
передбачено, що спадкоємець який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

А тому ОСОБА_3 прийняла усю спадщину
після смерті батька ОСОБА_9, в тому
числі спірну житлову будівлю, в зв'язку
з чим її вимоги про визнання права
власності на цілий будинок
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Оскільки договір довічного
утримання від 27.02.2004 року, реєстровий
номер 285, не було зареєстровано,
відповідно, останній не є вчиненим,
тобто такий, що не створює прав та
обов'язків для сторін, то набувачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 не набули права
власності на спірний житловий будинок
за цим договором. Відповідно
спадкоємець ОСОБА_8 - ОСОБА_4 набула
право власності на житловий будинок
після його смерті без достатньої
правової підстави, а тому вона
зобов'язана повернути позивачу ОСОБА_3 ?
частину будинку як безпідставно
набуте майно, в зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині підлягають
частковому задоволенню, в частині
зобов'язання зняття з реєстрації права
власні, а саме державним реєстратором
Волноваської державної реєстраційної
служби Волноваського районного
управління юстиції в Донецькій області
в іншій частині відмовити.

Не підлягає задоволенню позов і в
частині зобов'язати ОСОБА_4 повернути
ОСОБА_3 ? частину будинку, оскільки
будинком знаходиться у володінні і
користуванні позивача по даній справі -
ОСОБА_3

Суд не приймає до уваги заперечення
представника відповідача ОСОБА_2
відносно того, що позивачка вже є
власником ? частини спірного
домоволодіння в зв'язку з проведенням
державної реєстрації на підставі
Договору довічного утримання (догляду)
від 27.02.2004 року, на підставі того, що
судом встановлено, що зазначений
Договір довічного утримання не є
вчиненим, а тому він не породжує прав та
обов'язків для сторін правочину.

Суд критично відноситься до
ствердження представника відповідача
ОСОБА_2 відносно заявлених позивачем
вимог практично тих же, що були
предметом розгляду в іншій справі.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.205
ЦПК України суддя закриває провадження
по справі, якщо вступили в законну силу
рішення суду або ухвала суду о закритті
провадження по справі в зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладанням мирової угоди сторонами,
ухвалені чи постановлені в спорі між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

При цьому за змістом указаного
закону, позови вважаються тотожними
лише тоді, коли в них співпадають
сторони, предмет і підстава. У випадку
зміни хоча б одного з цих елементів
позови не є тотожними. Зміна хоча б
одного з елементів позову (підстави чи
предметі) або зміна сторони дає право
заінтересованим особам звернутися до
суду, так як це вже буде новий, інший
позов. Предмет позову -
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, звернена через суд;
підстава позову - обставини якими
позивач обґрунтовує свої вимоги до
відповідача. При наявності сумнівів у
тотожності позовів суд не відмовляє у
відкритті провадження у справі, а
розглядає його в судовому засіданні і в
залежності від установлених
конкретних обставин справи вирішує
питання по суті або закриває
провадження у справі.

Суд не вбачає підстав для
закриття провадження у справі,
передбачених статтею 205 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви,
ОСОБА_3 просить визнати недійсними
свідоцтво про право власності,
реєстрацію права власності, визнати за
нею право власності на спадщину,
повернути в натурі майно, набуте без
достатньої правової підстави, з
підстави порушення її права на
спадщину як спадкоємця за законом
внаслідок набуття відповідачем ОСОБА_4
права власності на ? частину будівлі на
підставі договору довічного утримання,
якій не є вчиненим відповідно до вимог
ст.640 ЦК України.

Зі змісту ухвали апеляційного
суду Донецької області від 31 липня 2012
року, та рішення Волноваського
районного суду Донецької області від
03.04.2012 року у цивільній справі № 2/0506/10/12
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа - Волноваська міська рада «про
розділ житлового будинку», та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Волноваська державна нотаріальна
контора, КП «БТІ Волноваського району»
«про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом та
недійсним державної реєстрації права
власності» про відмову у задоволенні
позову, на які посилається представник
відповідачки ОСОБА_2, вбачається, що
підставою позову, який розглядався
судами, були порушення закону при
реєстрації права власності сторін
договору довічного утримання, та
заявлені з цих підстав вимоги про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4,
визнання недійсною державну
реєстрацію права власності на будинок
від 22 травня 2009 року, предметом
розгляду були договірні
правовідносини, що по суті є
взаємовиключаючими з підставами та
вимогами, які є предметом розгляду у
цьому судовому засіданні.

Доводи представника відповідача -
ОСОБА_2 відносно того, що позивач
повинна була оформити своє право на
спадок в державній нотаріальній
конторі на ? частину, а на ? частину
звернутися з відповідними вимогами, не
заслуговують на увагу, оскільки право
власності на спадок було оформлено
ОСОБА_4 на підставі договору довічного
утримання.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач по даній справі ОСОБА_3,
отримавши пакет документів за позовом
ОСОБА_4, дізналася про оформлення нею
спадщини. З дослідженої в судовому
засіданні цивільної справи за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 встановлено, що позов
було подано до суду 12.01.2011 року, а з
даним позовом позивачка по даній
справі звернулася 10.07.2013 року, тобто у
відповідності до вимог ст. 257 ЦК
України.

Представник відповідача - ОСОБА_2
звернув увагу суду на ухвалу
Волноваського районного суду від 11.01.2010
року, згідно якої ОСОБА_9 звертався до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
правочину та договору, але провадження
по справі було закрито в зв'язку зі
смертю позивача, що свідчить про те, що
за життя спадкодавець мав намір
розірвати договір довічного утримання.

Суд приймає до уваги заперечення
представника відповідача ОСОБА_2
відносно розгляду частини вимог
позивача, заявлених в цьому
провадженні, які вже розглядалися в
іншому суді, а саме: визнання
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, реєстрації права
власності на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на ?
частину житлового будинку на кожного,
реєстрації права власності на ім'я
ОСОБА_4 на ? частину житлового будинку.

Враховуючи, що вимоги закону
визначають спеціальний порядок
повернення безпідставно набутого
майна, то в задоволенні вимог позивача
про визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом,
реєстрації права власності на ім'я
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на ? частину житлового
будинку на кожного, реєстрації права
власності на ім'я ОСОБА_4 на ? частину
житлового будинку, - слід відмовити за
безпідставністю.

В судовому засіданні встановлено,
що треті особи, а саме - ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 звернулися з заявами до
Волноваської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
смерті спадкодавця - ОСОБА_9, але ОСОБА_6
та ОСОБА_5 відмовились від прийняття
спадщини на користь відповідача по
даній справі ОСОБА_4, а ОСОБА_7 до
теперішнього часу своїм правом на
оформлення спадщини відповідно до
вимог чинного законодавства не
скористалась.

Під час розгляду справи зустрічні
позовні вимоги з боку відповідача не
заявлялись. Треті особи по справі
самостійних вимог щодо предмету спору
до закінчення судового розгляду також
не заявляли.

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України
з відповідачки на користь позивачки
слід стягнути понесені нею витрати,
судовий збір - 229,40 гривень, витрати на
правову допомогу - 1000 гривень, а всього
1229 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 640, 744, 745, 1212, 1213, 1268 ЦК України,
п.п.4.3, 4.8 Договору, ст.ст. 15, 88, 208-210, 214-215,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Волноваська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації
Волноваського району» про визнання
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, реєстрацію права
власності, визнання права власності на
спадщину за законом, повернення майна,
набутого без достатньої правової
підстави - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної
власності на цілий житловий будинок
АДРЕСА_1, житловою площею - 57.40 кв.м.,
загальною площею - 84,60 кв.м., разом з
господарськими будівлями та спорудами:
А1 - житловий будинок, а1 - веранда, а/п -
льох, Б1 - літня кухня, В1 - літня кухня, в1
- веранда, Г1 - сарай, Гп - льох, Д1 - туалет,
Е1 - колонка, З1 - гараж, И1 - сарай, який
розташований на земельній ділянці
Волноваської міської ради, в порядку
спадкування за законом, після смерті її
батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повернути ОСОБА_3 право власності на 12
частину житлового будинку АДРЕСА_1
Донецької області, яка складається з
квартири № 1 під літерою А-1, яка включає
приміщення 1-1 площею 7,60 кв.м.,
приміщення 1-2 площею 19,20 кв.м.,
приміщення 1-6 площею 9,60 кв.м.,
приміщення 1-7 площею 3,10 кв.м., а усього
загальною площею 39,50 кв.м., що складає
51/100 частини житлового будинку, який
розташований на земельній ділянці
Волноваської міської ради, шляхом
скасування державним реєстратором
Волноваської державної реєстраційної
служби Волноваського районного
управління юстиції в Донецькій області
права власності за ОСОБА_4 на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1 Донецької
області, разом з господарськими
будівлями та спорудами.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_3
відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 понесені нею витрати загальною
вартістю1229 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
Донецький апеляційний суд через
Волноваський районний суд протягом
10-ти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Л.В. Ковей

11.09.2014