Провадження № 2/522/3823/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом до відповідачів, з
позовними вимогами: припинити право
власності ОСОБА_4 на 1/3 квартири
АДРЕСА_1; визнати за нею право власності
на 1/3 частини вказаної квартири;
виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
квартири за вказаною адресою та
стягнути з відповідачів судові
витрати.

6 листопада 2014 року позивач
звернулася до суду із заявою про
залишення первісних позовних вимог без
розгляду в частині припинення права на
частку у спільному майні, визнання
права власності на частку кваритри та
виселення ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 6 листопада 2014
року вказана заява була задоволена, та
первісний позов у вказаній частині був
залишений без розгляду.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1
належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної
часткової власності. ОСОБА_4 без її
згоди вселив у вказану квартиру свою
дружину ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3, які
проживають у квартирі, не здійснюють
оплати за комунальні послуги та за
користування квартирою, утримують
квартиру в антисанітарному стані, що
обмежує її права на вільне володіння
та розпорядження належним їй майном.
Між ними склалися неприязні стосунки,
які унеможливлюють спільне
користування нерухомістю.

В судовому засіданні
представники позивача позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити їх
в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 та його представник позовні
вимоги не визнали та заперечували
проти їх задоволення, посилаючись на
те, що ОСОБА_3, разом з матір'ю ОСОБА_2, у
квартиру за вказаною адресою не
вселялися та в ній не проживають. З
дозволу та за проханням співвласника
ОСОБА_4, якому належить частина
вказаної квартири, який хворіє, та
потребує догляду та лікування,
провідують його. Їх візити носять
короткостроковий, гостьовий характер.
Інших осіб, які б могли про нього
піклуватися немає. Вони постійно
проживають та зареєстровані за
постійним місцем проживання за іншою
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце судового
засідання була повідомлена належним
чином, про причину неявки суд не
повідомила. Відповідно до вимог ст. 169
ЦПК України, суд вважає за можливе
розглядати справу за її відсутністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 необхідно
відмовити з наступних підстав:

Розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить
на праві спільної часткової власності
2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі свідоцтва про право
власності на житло за № 3177 від 03.10.1994
року та договору купівлі-продажу від
09.02.2004 р., посвідченого державним
нотаріусом Першої Одеської державної
нотаріальної контори Коваль Н.В.,
зареєстрованого в реєстрі за № 10-528.

ОСОБА_4 належить на праві спільної
часткової власності 1/3 частина
квартири за вказаною адресою на
підставі свідоцтва про право
власності на житло за № 3177 від 03.10.1994 р.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1, в цілому
складається з: 1-жила кімната площею 13,0
кв.м , 2-жила кімната, площею 30,0 кв.м, ,
3-жила кімната площею 7,0 кв.м, 4- коридор,
площею 7,8 кв.м,, 5-кухня площею 6,3 кв.м,
6-коридор площею 2,9 кв.м, 7-коридор площею
1,5 кв.м, 8- туалет площею 1,0 кв.м, 9-ванна
кімната, площею 5,4 кв.м, 10-кладовка
площею 6,2 кв.м, балкон площею 1,8 кв.м,
загальною площею 82,7 кв.м, жилою площею
50,0 кв.

Фактично між співвласниками склався
порядок користування належною їм на
праві спільної часткової власності
квартирою.

ОСОБА_4, реалізуючи свої права
співвласника, дозволив
котороткострокові гостьові візити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без їх вселення та
проживання у спірній квартирі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно
проживають та зареєстровані за
постійним місцем проживання за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Будь-яких вимог до ОСОБА_4 щодо
котороткострокових гостьових візитів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з боку позивача не
заявлено.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження своїх доводів, щодо
вселення та постійного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Данних щодо порушення ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
період короткострокових гостьових
візитів норм громадського порядку
позивачем та його представниками не
надано.

Суд критично оцінює надані позивачем
протоколи про адміністративне
правопорушення у відношенні ОСОБА_4 про
порушення вказаною особою права
користування жилими приміщеннями, а
саме антисанітарії, та акт перевірки
квартири на предмет проживанння, у
зв'язку з тим, що вказані документи ні
самостійно, ні в сукупності з іншими
матеріалами не є доказами вселення та
постійного прожиання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
у спірній квартирі, не підтверджують
доводи позивача щодо перешкод з боку
вказаних осіб у користуванні нею
квартирою та не спростовують
твердження відповідачів про їх
короткострокові, гостьові візити у
вказану квартиру з метою здійснення
допомоги ОСОБА_4 без ознак вселення та
постійного і тимчасового проживання.

Аналізуючи вказані обставини в
сукупності, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено обставин
вселення та проживання відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі та
здійснення ними перешкод позивачу в
користуванні належною їй частиною
спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя:
27.11.2014