Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м.
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Андрушко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «БіМ-Буд» до ОСОБА_1,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог - благодійна
організація «Сучасний вибір», про
визнання договору поруки удаваним
правочином, вчиненим з метою
приховання договору іпотеки, та
визнання договору іпотеки нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 13.01.2010 року між ОСОБА_1 як
кредитором та ним як поручителем
укладено договір поруки, згідно якого
поручитель зобов'язався відповідати
перед кредитором за виконання всіх
зобов'язань боржником ОСОБА_2, що
виникли з договору позики від 13.01.2010
року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
щодо позики останній грошових коштів у
сумі 2110000,00 грн. Договір поруки від
імені позивача був підписаний
Красненко В.В. в останній день
здійснення ним повноважень директора
товариства. 14.01.2010 року ОСОБА_4 за
договором купівлі-продажу продав свою
частку в розмірі 100 % в статутному
капіталі ТОВ «БіМ-Буд» ОСОБА_2, яка в
грудні 2010 року відступила її
благодійній організації «Сучасний
вибір». Під виглядом договору поруки
від 13.01.2010 року, згідно якого у сторін
мали виникнути права та обов'язки щодо
забезпечення зобов'язання грошовими
коштами, у сторін виникли інші права та
обов'язки, а саме ТОВ «БіМ-Буд»
зобов'язалося поручитися нерухомим
майном. Позивач вказав, що сторони
договору поруки насправді бажали
укласти договір іпотеки, але не мали
можливості його укласти, оскільки
такий договір підлягав нотаріальному
посвідченню, а з 2008 року на належне ТОВ
«БіМ-Буд» нерухоме майно було
накладено арешт. Сторонами не було
дотримано вимоги про нотаріальне
посвідчення договору, через що
прихований договір іпотеки, який був
насправді укладено, є нікчемним. Тому
просить визнати договір поруки від
13.01.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ
«БіМ-Буд» удаваним правочином,
вчиненим з метою приховання іншого
правочину - договору іпотеки, а також
визнати правочин, який насправді
вчинено сторонами, а саме договір
іпотеки - нікчемним.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав,
обґрунтовуючи їх обставинами,
викладеними в позовній заяві, та додав,
що у зв'язку з відсутністю прибутків та
їх незначними розмірами за останній
час перед укладенням договору поруки
підприємство не могло поручатися за
виконання зобов'язань боржником ОСОБА_2
грошовими коштами.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що 13.01.2010 року, окрім укладеного
договору між тими ж сторонами, було
укладено договір іпотеки (не
посвідчений нотаріально), за яким ТОВ
«БіМ-Буд» забезпечило виконання
боржником ОСОБА_2 належним йому
майновим комплексом загальною площею
1333,5 кв. м, що виключає можливість
укладення двох однакових за змістом
договорів.

Представник третьої особи у судове
засідання повторно не з'явився, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши представника позивача
та представника відповідача,
дослідивши письмові матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позовна заява,
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Удавані правочини можуть бути вчинені
як без будь-яких протиправних намірів,
так із метою приховування незаконного
правочину. Удаваний правочин не має
іншої мети, ніж приховування іншого
правочину. Якщо в результаті вчинення
правочину настають і інші правові
наслідки, правочин не може бути
визнаний удаваним.

За положеннями ст. 60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: 1) факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним; 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети, ніж
приховати інший правочин; 3) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

У пункті 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
за удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але
між ними насправді встановлюються
інші правовідносини. На відміну
від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та
обов'язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину.
Встановивши, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд
першої інстанції на підставі ст. 235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені статтею 216 ЦК України,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

За змістом вказаних норм та роз'яснень
для визнання правочину удаваним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину, оскільки в
такому випадку сторони, діючи умисно,
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини.

Судом встановлено, що 13.01.2010 року між
ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2
(позичальник) укладено договір позики,
згідно якого позикодавець передала у
власність позичальнику грошові кошти в
сумі 2 110000,00 грн. на строк до 14.04.2011 року.
У п. 9 договору вказано, що майновим
поручителем виконання позичальником
обов'язків за цим договором виступає
ТОВ «БіМ-Буд», яке зобов'язується
укласти з позикодавцем договір іпотеки
нерухомого майна - майновий комплекс
загальною площею 1333,5 кв. м та комплекс
будівель загальною площею 195,4 кв. м, які
знаходяться за адресою: м. Житомир,
пров. Перший Винокурний, 48.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики від
13.01.2010 року між ОСОБА_1 (кредитор) та ТОВ
«Бім-Буд» (поручитель) 13.01.2010 року
укладено договір поруки, за яким
останній зобов'язався відповідати
перед кредитором за виконання всіх
зобов'язань боржником ОСОБА_2, що
виникли із зазначеного договору
позики.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору поруки від
13.01.2010 року передбачено, що поручитель
ТОВ «Бім-Буд» та боржник ОСОБА_2 несуть
солідарну відповідальність перед
кредитором за належне виконання
боржником забезпеченого зобов'язання.
Але в будь-якому випадку розмір
відповідальності поручителя не
повинен перевищувати розміру
забезпеченого зобов'язання,
зазначеного в п. 4 цього договору.
Поручитель цією порукою забезпечує
виконання зобов'язання за основним
договором у повному обсязі.

Згідно п. 4 договору поруки поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язання боржником
згідно основного договору в сумі 2110000,00
грн., майном яке поручитель передає в
іпотеку, а саме майновим комплексом
загальною площею 1333,5 кв. м та
комплексом будівель загальною площею
195,4 кв. м, які знаходяться за адресою: м.
Житомир, пров. Перший Винокурний, 48.

Окрім того, суд встановив, що у
забезпечення виконання зобов'язань
боржником за договором позики від
13.01.2010 року між ОСОБА_1 як
іпотекодержателем та ТОВ «Бім-Буд» як
іпотекодавцем цього ж дня було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є майновий комплекс загальною
площею 1333,5 кв. м за адресою: м. Житомир,
пров. Перший Винокурний, 48.

Статтею 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Договір поруки є укладеним з моменту
досягнення згоди між поручителем та
кредитором щодо усіх істотних умов.
Укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бім-Буд»
договір поруки від 13.01.2010 року містить
усі істотні умови, які є необхідними та
для даного виду договору.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до статті 11 Закону
України «Про заставу», статей 1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки. У
зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Визначення у договорі поруки
солідарної відповідальності боржника
та поручителя перед кредитором за
неналежне виконання боржником
зобов'язання за договором позики є
характерною ознакою договору поруки.

Суд вважає, що укладення 13.01.2010
року (тобто в день, коли було також
укладено договір поруки від 13.01.2010 року)
між ОСОБА_1 та ТОВ «Бім-Буд» договору
іпотеки, згідно якого було передано в
іпотеку майновий комплекс загальною
площею 1333,5 кв. м за адресою: м. Житомир,
пров. Перший Винокурний, 48 для з
забезпечення виконання грошових
зобов'язань ОСОБА_2 за договором позики
від 13.10.2010 року спростовує посилання
представника позивача на те, сторони
договору поруки в дійсності мали намір
укласти не договір поруки, а договір
іпотеки, так як є недоцільним укладення
однакових за змістом правочинів, які б
передбачали виникнення однакових прав
та обов'язків сторін договору. Поряд з
цим, неможливість нотаріального
посвідчення договору іпотеки через
наявність заборон відчуження
нерухомого майна не підтверджує факту
того, що між сторонами виникли інші
права та обов'язки, ніж ті, що
передбачені договором поруки.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини та досліджені
докази, суд вважає, що представником
позивача не доведено належними,
допустимими та достатніми доказами
наявність умислу ОСОБА_1 та ТОВ
«Бім-Буд» при оформленні оспорюваного
договору поруки на укладення договору
іпотеки, а також виникнення між ними
прав та обов'язків, які можуть
виникнути за договором іпотеки, а не
поруки, тому суд дійшов до висновку, що
позов не ґрунтується на вимогах закону
і в його задоволенні необхідно
відмовити за безпідставнітю.

Керуючись ст. ст. 235, 553, 626, 627, 628 ЦК
України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «БіМ-Буд»
до ОСОБА_1, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог - благодійна організація
«Сучасний вибір», про визнання
договору поруки удаваним правочином,
вчиненим з метою приховання договору
іпотеки, та визнання договору іпотеки
нікчемним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.М.
Семенцова