АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8373/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Глущенко
Н.Г.Категорія 30/34
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря -
Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» про
відшкодування збитків, спричинених в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування
збитків, спричинених в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, який
нею було уточнено під час розгляду
справи в суді першої інстанції / а. с. 3-7,
70-73 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 посилалась на те, що 10.09.2012 року,
о 12 годині 30 хвилин, у м.
Дніпропетровську на перехресті вулиць
Серова та Комсомольської сталася ДТП
за участі автомобіля «Toyota Camry»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Dacia
Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3

Власником автомобіля «Toyota Camry» є
позивачка ОСОБА_2, а автомобілем, під
час ДТП, керував її чоловік ОСОБА_5 на
підставі довіреності.

Вина відповідача ОСОБА_3 у скоєнні ДТП
підтверджується постановою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 13.11.2013 року про
звільнення від кримінальної
відповідальності відповідно до ст. 46 КК
України у зв'язку з примиренням з
потерпілим.

В результаті ДТП були спричинені
технічні ушкодження автомобілю
позивачки, а самій позивачці
спричинена матеріальна та моральна
шкода.

Згідно висновку № 975 судового
експерта-автотоварознавця по
визначенню матеріального збитку
нанесеного власнику КТЗ від 26.09.2012 року
вартість матеріального збитку,
нанесеного власнику автомобіля «Toyota
Camry», складає 92367,11 грн.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована згідно Полісу №
АВ/4815112 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 23.08.2012 року, а страховиком є
ПрАТ «СК «Провідна», який зобов'язаний
здійснити виплату страхового
відшкодування в розмірі 50000 грн.

На виконання вимог ст. ст. 33,33-1,35 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон № 1961-ІУ) -
позивачка письмово повідомила
страховика про настання страхового
випадку, надавши заяву на виплату
страхового відшкодування від 25.11.2013
року та надіславши усі документи для
виплати страхового відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІУ, на
думку позивача, страховик зобов'язаний
був здійснити виплату страхового
відшкодування в розмірі 50000 грн. до
09.02.2014 року, але виплату страхового
відшкодування в розмірі 47867.11 грн. (з
вирахуванням франшизи) відповідач
здійснив лише 24.04.2014 року.

За таких обставин, позивачка просила
суд, в силу п.36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІУ та
ст. 625 ЦК України, стягнути з ПрАТ «СК
«Провідна» пеню, 3% річних та інфляційні
нарахування на суму страхової виплати
за весь час прострочення, тобто за
період з 10.02.2014 року по 23.04.2014 року, в
сумі 4522,45 грн.

Також, в силу ст. ст. 1187,1192,1194,22 ЦК
України, просила стягнути з ОСОБА_3 на
її користь матеріальну шкоду в розмірі
42867,11 грн., де: 42367,11 грн. - не відшкодована
страховиком матеріальна шкода; 500 грн. -
витрати на оплату експертного
дослідження.

Крім того, позивачка вважає, що в
результаті ушкодження в ДТП належного
їй автомобіля, їй спричинено моральну
шкоду, яку вона оцінює в 15000 грн. та , в
силу ст. 23 ЦК України, просила стягнути
на її користь з ОСОБА_3

Також, позивачка просила відшкодувати
за рахунок відповідачів понесені нею
судові витрати по справі / а. с. 3-7,70-73 /.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
500 грн. - у відшкодування матеріальної
шкоди, 3000 грн. - у відшкодування
моральної шкоди, 500 грн. - за проведення
експертного дослідження та 243,60 грн. -
судові витрати по справі, а всього 4243,60
грн.

Судом відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
її іншої частини позовних вимог до
ОСОБА_3, ПрАТ «СК «Провідна» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, стягнення індексу
інфляції за несвоєчасну виплату
страхового відшкодування / а. с.152-157 /.

З рішенням суду від 24.07.2014 року, в
частині відмови у стягненні з ОСОБА_3
матеріальної шкоди в розмірі 42867,11 грн.
та в частині відмови у стягненні з ПрАТ
«СК «Провідна» 4522,45 грн. (пені, 3% річних
та інфляційних виплат за затримку
виплати страхового відшкодування), -
позивачка ОСОБА_2 не погодилася і через
свого представника ОСОБА_6 звернулася
з апеляційною скаргою, де просила
рішення в оскаржуваній частині
скасувати та ухвалити нове про
задоволення цих вимог в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення, в
оскаржуваній частині, є незаконним та
необґрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
позивачка вважає, що висновки суду,
відносно цих вимог, не відповідають
дійсним обставинам справи /а. с.163-170/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду (в
оскаржуваній його частині) в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити частково, з
наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в її позовних
вимогах про стягнення з ОСОБА_3 42867,11
грн. (стягнувши лише 500 грн. франшизи)
суд першої інстанції виходив з того, що
виходячи з експертного висновку № 975
від 26.09.2012 року, вартість
відновлювального ремонту автомобіля є
значно вищою ніж ринкова вартість
автомобіля, а тому згідно вимог Закону
№ 1961-ІУ такий автомобіль повинен бути
визнаний знищеним, оскільки його
ремонт є економічно необґрунтованим.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають вимогам чинного
матеріального закону та обставинам
справи.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» - транспортний
засіб вважається фізично знищеним,
якщо його ремонт є технічно неможливим
чи економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з висновку № 975 судового
експерта-автотоварознавця по
визначенню матеріального збитку
нанесеного власнику КТЗ від 26.09.2012 року
- ушкоджений в ДТП автомобіль «Toyota Camry»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, підлягає
відновлювальному ремонту, середня
ринкова вартість автомобіля складає
102630,12 грн., вартість відновлювального
ремонту 140770,70 грн., а вартість
матеріального збитку, нанесеного
власнику автомобіля «Toyota Camry», - 92367,11
грн. / а. с. 15-28 /.

Позивачка відремонтувала свій
автомобіль і фактична вартість ремонту
автомобіля склала 91101,51 грн., які і були
сплачені позивачкою, що
підтверджується рахунком-фактурою №
СФ-0032 від 03.09.2013 року, актом
прийому-передачі виконаних робіт від
01.11.2013 року та квитанціями до
прибуткових ордерів / а. с. 89,90,92 /.

Крім того, у висновку експерта №
975 від 26.09.2012 року немає висновку про те,
що спірний транспортний засіб
вважається фізично знищеним, як і немає
висновку проте, що ремонт автомобіля є
економічно необґрунтованим (як вимагає
вище зазначена ст. 30 Закону).

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п. 15 постанови
Пленуму «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, -
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним.

Належних та допустимих доказів того, що
спірний транспортний засіб вважається
фізично знищеним, жодна із сторін суду
не надала, сам же автомобіль
відремонтований та визнаний технічно
справним, а отже у суду першої
інстанції не було жодних правових
підстав для відмови позивачці у
відшкодуванні їй матеріальної шкоди
спричиненої в результаті ушкодженя в
ДТП належного їй автомобіля.

За таких обставин, рішення суду від
24.07.2014 року, в частині відмови ОСОБА_2 в
її позовних вимогах до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої в результаті ДТП, не може
залишатись в силі і підлягає
скасуванню з ухваленням, в силу ст. 309
ЦПК України, нового рішення в цій
частині вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2012 року, о 12
годині 30 хвилин, у м. Дніпропетровську
на перехресті вулиць Серова та
Комсомольської сталася ДТП за участі
автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та
автомобілем «Dacia Logan», реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Власником автомобіля «Toyota Camry» є
позивачка ОСОБА_2, а автомобілем, під
час ДТП, керував її чоловік ОСОБА_5 на
підставі довіреності / а. с. 14 /.

Вина відповідача ОСОБА_3 у скоєнні ДТП
підтверджується постановою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 13.11.2013 року про
звільнення від кримінальної
відповідальності відповідно до ст. 46 КК
України у зв'язку з примиренням з
потерпілим ОСОБА_7, яка є чинною, і
згідно якої винним в скоєнні ДТП є
ОСОБА_3, який керуючи автомобілем «Dacia
Logan» порушив п. 16.6 Правил дорожнього
руху України, невиконання якого
знаходиться в причинному зв'язку з
наслідками, що наступили, чим самим
ОСОБА_3 вчинив кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286
КК України. При розгляді судом
матеріалів кримінального провадження
обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав
в повному обсязі і у вчиненому
розкаявся / а. с. 31 /.

Згідно висновку експерта
(автотехнічної експертизи) від 14.11.2012
року (проведеної за постановою
слідчого в рамках кримінальної справи)
- дії водія автомобіля «Dacia Logan» ОСОБА_3
не відповідали вимогам п.16.6 Правил
дорожнього руху України, що з технічної
точки зору знаходилось в причинному
зв'язку з наслідками, що наступили, і у
нього не було ніяких поміх технічного
характеру, котрі не дозволили б йому
виконати ці вимоги Правил. Водій
автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_5 не мав
технічної можливості запобігти ДТП і
його дії не знаходяться в причинному
зв'язку з наслідками, що наступили /а. с.
139-144/.

В результаті ДТП були спричинені
технічні ушкодження автомобілю
позивачки, а самій позивачці
спричинена матеріальна шкода.

Згідно висновку № 975 судового
експерта-автотоварознавця по
визначенню матеріального збитку
нанесеного власнику КТЗ від 26.09.2012 року
- вартість матеріального збитку,
нанесеного власнику автомобіля «Toyota
Camry», складає 92367,11 грн. /а. с. 15-29 /.
Позивачка відремонтувала свій
автомобіль і фактична вартість ремонту
автомобіля склала 91101,51 грн., які і були
сплачені позивачкою, що
підтверджується рахунком-фактурою №
СФ-0032 від 03.09.2013 року, актом
прийому-передачі виконаних робіт від
01.11.2013 року та квитанціями до
прибуткових ордерів / а. с. 89,90,92 /.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована згідно Полісу №
АВ/4815112 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 23.08.2012 року, а страховиком є
ПрАТ «СК «Провідна». За даним Полісом
страхова сума (ліміт відповідальності)
на одного потерпілого за шкоду,
заподіяну життю, складає 100000 грн., а за
шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн. і
розмір франшизи 500 грн. / а. с. 60 /.

Згідно Договору про врегулювання
страхового випадку 0401/39/575 за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/4815112/0402/12 від 23.08.2012 року, що
укладений 01.04.2014 року між ПрАТ «СК
«Провідна» і ОСОБА_2, - сторони дійшли
згоди і встановили розмір страхового
відшкодування 47867,11 грн. / а. с. 65 / і ця
сума страхового відшкодування була
сплачена страховиком позивачці через
установу банку 18.04.2014 року, що
підтверджується відповідним платіжним
дорученням № 016444 від 18.04.2014 року /а. с. 66/.

Отже, розмір страхового відшкодування
був визначений страховиком та
потерпілою в межах ліміту
відповідальності, що визначений в
Полісі обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, тобто позивачка та відповідач
ПрАТ «СК «Провідна» встановили розмір
страхового відшкодування 47867,11 грн., а
не 50000 грн., як визначено Полісом, але це
є їх правом.

Відповідно до ст. ст. 1166,1187 ЦК України -
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала.

Таким чином, виходячи з дійсного
розміру матеріальної шкоди,
спричиненої позивачці в результаті
ушкодження належного їй автомобіля під
час ДТП, який складає 91101,51 грн.
(вартість фактично проведеного та
оплаченого позивачкою ремонту
автомобіля), невідшкодованою (після
оплати страховиком страхового
відшкодування) залишається шкода в
розмірі 41101,51 грн. (91101,51 грн. - 50000 = 41101,51),
а не 42867,11 грн., як вважає позивачка.

Згідно ст.1194 ЦК України - особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Виходячи з вище наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2, щодо
відшкодування їй матеріальної шкоди
відповідачем ОСОБА_3 , підлягають
частковому задоволенню, тобто з ОСОБА_3
слід тягнути на користь ОСОБА_2 41101,51
грн., а в решті цих позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п. 14 постанови
Пленуму «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, -
ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватися за призначенням, але
має певну цінність, суд з урахуванням
принципу диспозитивності, тобто за
заявою заподіювача шкоди, одночасно
повинен вирішити питання про передачу
цього майна після відшкодування
збитків особі, відповідальній за шкоду.

Однак, відповідач ОСОБА_3 не звертався
до суду з відповідною заявою про
передачу такого майна (хоча в суді
апеляційної інстанції представник
позивачки підтвердив наявність такого
майна після проведення ремонту
автомобіля та готовність передати його
відповідачу після відшкодування
останнім спричиненої шкоди), а отже
судом апеляційної інстанції і не
постановлюється рішення щодо передачі
відповідачу майна, що не може
використовуватися за призначенням.

Згідно ч. 2 т. 625 ЦК України - боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

В силу п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІУ - за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п. 21 постанови
Пленуму «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - при
безпідставній відмові у виплаті
страхового відшкодування, крім
наслідків, передбачених договором,
страховик який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
страхувальника зобов'язаний сплатити
йому суму страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом
(стаття 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Отже, з вище наведених норм
матеріального права та роз'яснень
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, - позивачка має право на
відшкодування їй страховиком пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування, сплати їй суми
страхової виплати з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 3 % річних від
простроченої суми.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, що підтверджується позовними
заявами позивачки і її заявою до
страховика та підтверджено її
представником в суді апеляційної
інстанції / а. с. 3-7,70-73,32 /, позивачка 25.11.20
13 року звернулася до страховика з
заявою про виплату їй страхового
відшкодування, надавши всі необхідні
документи, зокрема постанову
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 13.11.2013 року (щодо
вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП), який, в силу
п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІУ, зобов'язаний
сплатити страхове відшкодування
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у ст. 35 цього
Закону, повідомлення про ДТП, але не
пізніше 90 днів з дня отримання заяви
про страхове відшкодування. Якщо ДТП
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ)
стало відомо про набрання рішенням у
такій справі законної сили.

Отже, страхове відшкодування повинно
було бути сплачене позивачці в період з
10.12.2013 року по 23.02.2014 року включно.

Однак, 01.04.2014 року, між ПрАТ «СК
«Провідна» та ОСОБА_2, було укладено
Договір про врегулювання страхового
випадку 0401/39/575 за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/4815112/0402/12 від 23.08.2012 року
(далі Договір від 01.04.2014 року), згідно
умов якого сторони дійшли згоди і
встановили розмір страхового
відшкодування 47867,11 грн. (п.2 Договору) і
ця сума сплачується страховиком
заявнику протягом 20 робочих днів з дати
набрання чинності цього договору
готівкою, шляхом перерахування по
системі Приват Мані ВАТ КБ
«Приватбанк» (п.3 Договору).

Згідно відомості № ВТП-008780 від 17.04.2014
року та платіжного доручення № 016444 від
18.04.2014 року страхове відшкодування в
сумі 47867,11 грн. було виплачено позивачці
через ПАТ КБ «Приватбанк» 18.04.2014 року,
що підтверджується відповідною
відміткою банку на платіжному
дорученні / а. с.67,66 /.

Таким чином, страхове відшкодування
було виплачене позивачці в межах
строку, який було узгоджено сторонами в
Договорі від 01.04.2014 року.

Крім того, згідно п. 4 Договору від 01.04.2014
року, - заявник (тобто позивачка
ОСОБА_2.) погоджуються із розміром
страхового відшкодування, та
зобов'язується у майбутньому не
пред'являти фінансових, матеріальних
та іншого роду претензій до страховика
з питань виплати на його користь або
корить інших осіб страхового
відшкодування та компенсації інших
матеріальних або моральних збитків,
пов'язаних з ДТП, яка сталася 10.09.2012 року
та внаслідок якої було пошкоджено
належне заявнику ТЗ марки «Toyota Camry»,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

В п. 5 Договору від 01.04.2014 року - сторони
підтвердили, що умови договору
відповідають їх волевиявленню і
породжують настання бажаних наслідків,
які відповідають їх дійсним інтересам.

Отже, виходячи з вище викладеного та за
наявності Договору від 01.04.2014 року, який
є чинним, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції від 24.07.2014 року, в
частині відмови ОСОБА_2 у стягненні з
ПрАТ «СК «Провідна» пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування, сплати їй суми
страхової виплати з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 3% річних від
простроченої суми, а отже і не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_2 в цій її частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014
року, в частині відмови у стягненні з
ОСОБА_3 матеріальної шкоди, - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 41101,51 грн. (сорок одна тисяча сто
одна гривня 51 коп.), а в іншій частині
цих вимог - відмовити.

В іншій оскаржуваній частині
рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: