АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Волокітіна
Доповідач - Заришняк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Дудікову А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в Апеляційному суді міста
Києва цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 02 липня 2014 року по справі за
заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи:
Орган опіки та піклування
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2 про
визнання особи недієздатною, -

В С Т А Н О
В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про
визнання ОСОБА_2 недієздатною.

Свою заяву обґрунтовував тим, що він
проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_2
в АДРЕСА_1. З 2007 року в поведінці його
матері почали проявлятися дивні речі,
які полягали в звинуваченні його та
його родини (дружини та синів) у
зникненні низки речей та в її отруєнні.
У зв'язку з цим він звернувся із заявою
про допомогу до дільничного лікаря
Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 1
Нагорної Т.В., яка провела 23.04.10 р. огляд
ОСОБА_2 за місцем її проживання та
встановила діагноз хронічний маячний
розлад. За таких обставин він просив
суд визнати ОСОБА_2 недієздатною.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 02 липня 2014 року
заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не
погоджується з ухвалою суду від 02 липня
2014 року, якою відмовлено йому в
задоволенні клопотання про примусове
направлення ОСОБА_2 на судово -
психіатричну експертизу.

В суді апеляційної інстанції заявник
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з
підстав та доводів, наведених в ній.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з»явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду в цій
частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є
сином заінтересованої особи ОСОБА_2,
між якими існує спір щодо користування
житловим приміщенням.

15.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
головного лікаря Київського міського
психоневрологічного диспансеру з
проханням оглянути за місцем
проживання його матір ОСОБА_2 в зв'язку
з її неадекватною поведінкою.

23.04.2010 року ОСОБА_2 за заявою її сина
ОСОБА_1 була оглянута
лікарем-психіатром Нагорною Т.В., яким
при огляді був встановлений діагноз
«хронічний маячний розлад», що не
потребував невідкладної
госпіталізації.

Відповідно до ст. З Закону України «Про
психіатричну допомогу» кожна особа
вважається такою, що не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах і в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Стаття 1 вказаного Закону визначає
психічний розлад як розлад психічної
діяльності (затьмарення свідомості,
порушення сприйняття, мислення, волі,
емоцій, інтелекту чи пам'яті), який
позбавляє особу здатності адекватно
усвідомлювати навколишню дійсність,
свій психічний стан і поведінку. При
цьому діагноз психічного розладу не
може базуватися на незгоді особи з
існуючими в суспільстві політичними,
моральними, правовими, релігійними,
культурними цінностями або на
будь-яких інших підставах,
безпосередньо не пов'язаних зі станом
її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону).

Як видно зі справи, для визначення
психічного стану ОСОБА_2 ухвалою суду
від 30.07.2013 року по даній справі було
призначено судово-психіатричну
експертизу..

Проте ОСОБА_2 на неодноразові виклики
до експертної установи не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 ЦПК України у
виняткових випадках, коли особа, щодо
якої відкрито провадження у справі про
обмеження її у цивільній дієздатності
чи визнання її недієздатною, явно
ухиляється від проходження експертизи,
суд у судовому засіданні за участю
лікаря-психіатра може постановити
ухвалу про примусове направлення
фізичної особи на судово-психіатричну
експертизу.

Заявником не надано суду переконливих
доказів, які вказують на винятковість
примусового направлення ОСОБА_2 на
зазначену експертизу, тому враховуючи
конкретні обставини справи, суд першої
інстанції ухвалою від 02.07.2014 року
правильно відмовив в задоволенні
клопотання ОСОБА_1 про примусове
направлення його матері на
судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, районний суд повно й
всебічно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам дав належну оцінку й
прийшов до правильного висновку про
відсутність підстав для визнання
ОСОБА_2 недієздатною, обґрунтовано
залишивши заяву ОСОБА_1 без
задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає
вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 02 липня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді