Справа № 496/295/14-ц
Провадження 2/496/611/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року Біляївський районний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі - Курко Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи -
Нерубайська сільська рада, державний
нотаріус Біляївської нотаріальної
контори ОСОБА_11) про визнання права
власності на ? частину будинку та
земельної ділянки - ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним
позовом який на протязі розгляду
справи уточнила (а.с. 59-62) та просила суд:
ухвалити рішення яким визнати за
ОСОБА_1 право спільної сумісної
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_5; ухвалити рішення, яким
визнати за ОСОБА_1 право спільної
сумісної власності на ? частину
земельної ділянки загальною площею 0,1028
га, що знаходиться за адресою: пров.
Пастера №6, с. Нерубайське,
Біляївського району, Одеської області.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
їй та відповідачу ОСОБА_3 належала на
праві приватної, спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_1. у зв'язку з
сімейними обставинами та виїздом сім'ї
на постійне місце проживання до
Одеської області в с. Нерубайське,
відповідач 23.06.1995 р. продала
вищезазначену квартиру, ОСОБА_5, при
цьому договір купівлі-продажу належним
чином між сторонами не оформлявся.
Після продажу квартири відповідач
придбала у ОСОБА_11 житловий будинок, що
розташований за адресою: пров. Пастера
№6, с. Нерубайське, Біляївського району,
Одеської області. У подальшому, після
придбання та оформлення документів на
вищезазначений житловий будинок,
відповідач вирішила належним чином
оформити документи на продаж вказаної
квартири з ОСОБА_5 Тому у лютому місяці
1996 р. звернулася до виконавчого
комітету Суворівської райради
народних депутатів м. Херсона, які
своїм рішенням надали дозвіл на продаж
? частини зазначеної квартири, яка
належала неповнолітній позивачці.
ОСОБА_1 зазначає що при укладанні
договору купівлі - продажу від 05.07.1995 р.
житлового будинку АДРЕСА_5, ОСОБА_3
помилково не вказала позивача як
власника ? частини будинку. З таких
підстав позивач вимушена звернутися до
суду з вказаним позовом.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, та просили їх задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги визнала та просила
позов задовольнити.

Представники третіх осіб не з'явились
до судового засідання надали суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 05 липня 1995 року
ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_6 купила будинок,
що розташований за адресою: АДРЕСА_5, що
підтверджується договором купівлі -
продажу (а.с. 17-18).

23 вересня 1995 року ОСОБА_7 уклала шлюб з
ОСОБА_8 та прізвище після реєстрації
шлюбу отримала „ОСОБА_8" (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло №18 від 20 травня 1993
року (а.с. 15) ОСОБА_6 та ОСОБА_9 належить
на праві приватної, спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету
Суворівської районної ради народних
депутатів від 09 лютого 1996 року №р-22
надано дозвіл ОСОБА_6 продати ? частину
приватизованої квартири за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить її неповнолітній
дочці ОСОБА_9(а.с. 14).

02 березня 1996 року відповідно до
договору купівлі-продажу ОСОБА_3 діючи
від свого ім'я та ім'я своєї
неповнолітньої доньки продала
квартиру АДРЕСА_4, ОСОБА_5, як
стверджують сторони (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про
народження, свідоцтва про переміну
прізвища, імені, по батькові, свідоцтва
про шлюб, ОСОБА_10 є ОСОБА_1 (а.с. 8,9,10,11).

Суд не приймає до уваги надану
позивачем розписку (а.с. 65), так як не
можливо встановити чи дійсно вона
складена між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Земельну ділянку відповідач отримала
відповідно до державного акту (а.с. 68) у
липні 2000 році.

Позивачем надано суду світлокопію
рішення Біляївського районного суду
від 21.06.2013 року за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_3 про визнання права спільної
сумісної власності на нерухоме майно
та поділ майна яке є об'єктом спільної
сумісної власності (а.с. 70-71). Відповідно
до вказаного рішення сторони
побудували домоволодіння на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_5. У судовому
засіданні позивач пояснила, що
звернулась до суду з вказаним позовом
після ухвалення рішення від 21.06.2013 року,
так як вважає, що має право на частину
будинку та земельної ділянки.

Згідно ст. 112 ЦК УРСР (який діяв на
момент укладання договору
купівлі-продажу) майно може належати на
праві спільної власності двом або
кільком колгоспам чи іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або державі і одному чи
кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно
може належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Виходячи з аналізу досліджених
доказів, вбачається, що ОСОБА_3 придбала
зазначений будинок 1995 році, а квартиру
частку в якій мала ОСОБА_1, продала у 1996
році, коли й отримала дозвіл на продаж
квартири. Тобто пояснення сторін, що
будинок було придбано за кошти
отриманні від продажу квартири,
спростовуються доказами по справі.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає визнання позову
відповідачем, оскільки воно суперечить
нормам ЦК України.

З огляду на вище викладене позовні
вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328,355 ЦК України та
ст.ст. 10,60 61, 212 -215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи -
Нерубайська сільська рада, державний
нотаріус Біляївської нотаріальної
контори ОСОБА_11) про визнання права
власності на ? частину будинку та
земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Біляївський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особам, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Галич О.П.

27.10.2014