Справа № 703/6208/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої-судді
Зайончковської І.А.

при секретарі Сорока
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сміла справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сміла Енергоінвест»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за послуги з централізованого опалення
місць загального користування,

встановив:

Позивач є постачальником теплової
енергії в будинок АДРЕСА_1, в якій
обладнано індивідуальне опалення, є
відповідачка.

Позивач, уточнивши в судовому
засіданні свої вимоги, просить
стягнути з відповідачки
заборгованість по оплаті наданих
послуг з опалення місць загального
користування за період з жовтня 2012 року
по квітень 2014 року включно, а також
витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Відповідачка уточнені позовні вимоги
визнала повністю, посилаючись на те, що
вона придбала квартиру у жовтні 2012 року
і в договорі було вказано про
відсутність по ній боргів по
комунальних послугах, а тому вона
згодна сплатити борг лише за вказаний
період. Проте заперечує проти
стягнення з неї витрат по справі.

Заслухавши сторони, спеціалістів,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Рішенням виконкому Смілянської
міської ради № 61 від 21 червня 2007 року,
до якого внесено зміни рішенням
виконкому Смілянської міської ради №
651 від 20 жовтня 2010 року, визначено
виконавців житлово-комунальних послуг
у житловому фонді, яким в тому числі
визначено і позивача. Також рішеннями
виконкому Смілянської міської ради №
652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22
квітня 2011 року встановлені тарифи на
послуги з теплопостачання для
населення.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах, їх учасниками відповідно є
власник, споживач, виконавець,
виробник. За ст. 20 цього ж Закону
України споживач зобов'язаний укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору. Позивач не
довів в судовому засіданні, що він
намагався це здійснити та підготував
проект такого договору, а відповідачка
відмовилась від його укладення. Разом з
тим позивачка визнала отримання
послуги та згодна її оплатити за період
коли фактично нею користувалась,
оскільки первинний позов було заявлено
за період з жовтня 2010 року та за межами
строку позовної давності. При цьому
вона пояснила, що індивідуальне
опалення було обладнано у квартирі
попереднім власником, у якого вона її
придбала, і він не повідомляв її про
обов'язок оплачувати теплопостачання
за місця загального користування.

На підтримку своїх вимог позивач
посилався на те, що за п. 28 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою КМУ № 630 від 21
липня 2005 року, споживачі, які
встановили у квартирі
багатоквартирного будинку
індивідуальні (автономні) системи
опалення, оплачують послуги з
централізованого опалення місць
загального користування будинку
відповідно до методики, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Методикою розрахунку кількості
теплоти, спожитої на опалення місць
загального користування
багатоквартирних будинків та
визначення плати за їх опалення,
затвердженою наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 31 жовтня 2006 року № 359, а саме
п. 2.2.4 визначено, що плата за МЗК
багатоквартирних будинків
розраховується відповідно до чинних
тарифів на теплову енергію для даної
категорії споживачів за формулою
П=Qiмзк х Т, де Т - тарифи грн./Гкал, а Qiмзк
- витрати теплової енергії, спожитої на
опалення МЗК, яка виставляється
власникам споживачам кожного окремого
помешкання будинку та визначається за
формулою (2.7) Qмзк = Кімзк х Qімзк, де Qмзк -
витрати теплової енергії спожитої на
опалення МЗК, а Кімзк - коефіцієнт, який
враховує частку і-того помешкання у
витратах на опалення МЗК.

Крім того додатком до Наказу № 47 від 22
лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу
являються рекомендації щодо
застосування вказаної Методики, де
зазначено, що в ній наведені
розрахункові усереднені дані річного
споживання теплової енергії на
опалення МЗК для будинків, зведених за
типовими для всіх областей України
проектами масових серій до 1995 року, за
умов додержання закладених в проекті
архітектурно-конструктивних та
інженерних рішень, якими можна
скористатися для розрахунків при
відсутності проектних даних.

В судовому засіданні допитані як
спеціалісти працівники ТОВ
«Смілаенергоінвест» пояснили, що
оплата за опалення МЗК є фактично
компенсацією втрат, які несе
теплопостачальна організація при
наданні послуг з теплопостачання, в
тому числі і до багатоповерхових
будинків. Компенсація цих втрат
визначена відповідною Методикою, якою
користується і позивач при здійсненні
нарахувань. З пояснень спеціаліста
Рожкова вбачається, що опалення МЗК
здійснюється через розподільчі
трубопроводи у підвалах,
огороджувальні конструкції, якими є
стіни квартир, де здійснюється
централізоване теплопостачання, та за
рахунок труб подачі тепла, що йдуть по
квартирах у перекриттях між поверхами.
Для визначення втрат на розподільчих
трубопроводах, в зв'язку зі скаргами
споживачів послуги, у 2011 році була
повністю проведена у всіх будинках
перевірка стану ізоляції на цих
трубопроводах, про що складено
відповідні акти. В будинку, де проживає
відповідачка така перевірка була
проведена 14 січня 2011 року з
зазначенням, по яких трубах дотримано
нормативів щодо їх ізоляції та по яких
ні. Оскільки даний будинок є типовим,
побудови до 1995 року, то при розрахунку
плати за МЗК, враховуються втрати тепла
як на розподільчих трубопроводах, що
відповідають нормативу при
будівництві, хоча фактично це не так.
Крім того як вказаний спеціаліст, так і
інші пояснили, що через високу плату за
МЗК при нарахуванні повністю по
Методиці, підприємство прийняло
рішення про взяття на себе частини
втрат та з лютого 2013 року при
здійсненні розрахунків враховується
лише показник по розподільчих
трубопроводах, без врахування втрат
через огороджувальні конструкції та
міжповерхові перекриття, а також
враховується найменший 4% процент втрат
від теплового навантаження на будинок.
Вказані обставини підтверджуються
також письмовими доказами по справі, а
саме наказом № 41 від 11 лютого 2013 року
про затвердження нового розрахунку
оплати за МЗК та розрахунком боргу, за
яким з лютого 2013 року розмір щомісячних
платежів суттєво зменшився.

Таким чином нарахування оплати за МЗК
товариством здійснюється відповідно
до вимог діючого законодавства та
існуючих нормативних документів,
відповідачка послугу фактично отримує,
а тому повинна її оплачувати, в зв'язку
чим позов підлягає до задоволення, з
врахуванням договору купівлі-продажу
спірної квартири відповідачкою від 26
жовтня 2012 року.

Відповідачка не визнала вимог про
стягнення з неї витрат по справі, проте
за ст. 88 ЦПК України при задоволенні
позову на користь позивача з іншої
сторони стягуються всі витрати по
справі.

На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст.
ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні
послуги", ст. ст. 24,25 ЗУ „Про
теплопостачання", Постанови КМУ № 630
від 21 липня 2005 року, керуючись ст. ст. 10,
59, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сміла
Енергоінвест» заборгованість по
оплаті послуг з централізованого
опалення місць загального
користування за період з жовтня 2012 року
по квітень 2014 року включно в сумі 333,95
грн. та витрати по справі у вигляді
судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайсуд шляхом
подачі в 10 денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.

Головуюча:
І. А. Зайончковська