Справа № 265/7100/14-ц
Провадження № 2/265/2891/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з
майна, третя особа: Орджонікідзевський
відділ державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду, діючи в
інтересах ОСОБА_3, 2007 р. н., із позовом до
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4, 2000 р.
н., та Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ про зняття арешту,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
чоловік позивачки, ОСОБА_5, 1975 р. н.,
після смерті якого залишилось спадкове
майно, яке складається з 23/50 частки
домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями
після смерті ОСОБА_5 за законом є син
відповідачки, ОСОБА_4, та за заповітом
донька позивачки, ОСОБА_3 При житті
спадкодавець сплачував аліменти
відповідачці на утримання її сина, на
час смерті якого малась заборгованість
з оплати аліментів, на підставі чого
державним виконавцем було накладено
арешт на майно боржника, ОСОБА_5 У
теперішній час виникла необхідність
отримання правовстановлюючих
документів для отримання спадщини.
Однак позивачка цього не може зробити
оскільки накладено арешт на майно
померлого. Вважає, що державним
виконавцем було накладено арешт на
майно боржника, що перевищує вартість
боргу ОСОБА_5 Також вказувала, що
оскільки відповідачка не бажає
добровільно вирішити наявний спір, то
вона змушена звернутись до суду. На
підставі переліченого просила суд
зняти арешт з домоволодіння АДРЕСА_1, що
належало померлому ОСОБА_5

У подальшому позивачка уточнила
позовні вимоги, за якими просила суд
зняти арешт та заборону на відчуження з
усього майна, належного ОСОБА_5 (а. с. 25).

Ухвалою суду від 4 грудня 2014 року
процесуальний статус
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області зі згоди учасників
процесу був змінений зі
співвідповідача на третю особу (а. с. 35).

У судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1,
на задоволенні уточненої позовної
заяви наполягала, надавши пояснення
аналогічні тим, що викладені у позові,
тому просила суд зняти арешт та
заборону на відчуження з усього майна,
яке належить померлому, ОСОБА_5

Відповідачка, ОСОБА_2, натомість у
судовому засіданні заперечувала проти
зняття арешту з майна ОСОБА_5, вказуючи,
що у померлого мається борг по сплаті
аліментів на утримання її дитини, який
досі не сплачений, тому просила
відмовити у задоволенні позову.

Представник Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ, який діє на
підставі довіреності, Старовойт Р. Є., в
судове засідання не з'явився, надавши
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності.

За наданими суду запереченнями
представник третьої особи вказував, що
на підставі наявності заборгованості у
ОСОБА_5 перед стягувачем по виплаті
аліментів було за виконавчим листом, що
перебував на виконанні в державній
виконавчій службі, з метою
забезпечення реального виконання
рішення суду про стягнення аліментів
накладено арешт спочатку на 23/50 частки
домоволодіння по АДРЕСА_1, належного
боржнику, а згодом на усе майно
боржника, за яким також рахується
транспортний засіб. Тому вважає, що
державний виконавець діяв у межах
закону.

Заслухавши учасників процесу, які
з'явились, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного
вмотивування.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу
України (далі за текстом рішення - ЦК),
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Судом було встановлено, що за
свідоцтвом про право на спадщину від 20
вересня 2007 року, посвідченого
нотаріально, реєстр 2-2861, ОСОБА_5 є
власником 23/50 частки домоволодіння
АДРЕСА_1, право власності якого було
зареєстровано в Маріупольському БТІ 24
вересня 2007 року, що підтверджується
відповідним витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно. При
цьому у свідоцтві про право на спадщину
зазначене спадкове майно було оцінено
в розмірі 26981 грн. (а. с. 9, 11).

За інформацією ДАІ від 14 грудня 2013 року
вбачається, що за ОСОБА_5 також
рахується мопед «Дельта» (а. с. 27).

На підставі постанови від 19 січня 2011
року вбачається, що державним
виконавцем Орджонікідзевського
відділу ДВС Маріупольського МУЮ було
відкрито виконавче провадження на
підставі виконавчого листа, виданого
Жовтневим районним судом міста
Маріуполя про стягнення аліментів з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4
частки від доходів на утримання сина,
ОСОБА_4 до його повноліття (а. с. 7, 26).

Відповідно ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення, який може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

За ч. 2 ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» в разі
наявності заборгованості із сплати
аліментів понад три місяці стягнення
може бути звернено на майно боржника.

При цьому згідно до ч. 4 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
постанова державного виконавця про
арешт майна боржника може бути
оскаржена в десятиденний строк.

Відповідно до постанови від 23
листопада 2011 року державним виконавцем
Орджонікідзевського відділу ДВС
Маріупольського МУЮ було накладено
арешт з забороною його відчуження на
23/50 частки будинку АДРЕСА_1 у межах суми
стягнення 5722,32 грн. в рамках
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_2 (а.
с. 23).

При цьому в рамках зазначеного
виконавчого провадження постановою
державного виконавця
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ від ІНФОРМАЦІЯ_1
було на підставі наявності боргу по
аліментам понад три місяці накладено
арешт з забороною відчуження на все
рухоме та нерухоме майно боржника
ОСОБА_5 (а. с. 26).

Наявність заборгованості у ОСОБА_5
перед ОСОБА_2 по аліментам на утримання
ОСОБА_4 станом на 4 грудня 2013 року в сумі
10159,30 грн. підтверджується довідкою
державного виконавця від 13 листопада
2014 року (а. с. 29).

Згідно до свідоцтва про смерть,
виданого 7 грудня 2013 року
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області, актовий запис № 1586,
вбачається, що ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

За постановою від 26 червня 2014 року
державним виконавцем
Орджонікідзевського відділу ДВС
Маріупольського МУЮ було закінчено
виконавче провадження про стягнення
аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в
розмірі 1/4 частки від доходів на
утримання сина, ОСОБА_4 до його
повноліття на підставі смерті ОСОБА_5
(а. с. 22).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі смерті боржника, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва.

На підставі ст. 1219 ЦК не входять до
складу спадщини права та обов'язки, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема, права на
аліменти.

При цьому за ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» в разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

На підставі зазначеного суд дійшов
висновку, що державним виконавцем було
правомірно закінчено виконавче
провадження з примусового стягнення
аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина, оскільки обов'язок по
сплаті аліментів на утримання
малолітньої дитини нерозривно
пов'язаний з особою спадкодавця, ОСОБА_5

Натомість суд зазначає, що державним
виконавцем у порушення положень ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження» не було знято арешти та
заборони на відчуження з усього
належного померлому боржнику, ОСОБА_5,
майна, оскільки за законом в разі
закінчення виконавчого провадження
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, а також скасовуються інші
вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення.

Наявність спадкової справи щодо
померлого ОСОБА_5 підтверджується
копією витягу зі спадкового реєстру,
наданого 4-ю державною нотаріальною
конторою міста Маріуполя (а. с. 10).

При цьому відповідно до свідоцтва про
шлюб від 4 вересня 2007 року, виданого
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області, актовий запис № 868, вбачається,
що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 одружились, після
чого дружині було присвоєно прізвище
ОСОБА_5 (а. с. 5).

Згідно свідоцтва про народження,
виданого 13 грудня 2007 року
Орджонікідзевським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис № 971, вбачається, що ОСОБА_3
народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої
зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 6).

Згідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини. Заяву про прийняття спадщини
від імені малолітньої особи подають її
батьки.

За ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, а
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. При цьому доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачка звернулась до суду
з порядку цивільного судочинства,
посилаючись на положення ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
то суд вважає, що ОСОБА_2 не довела
обґрунтованість заявлених нею
позовних вимог.

Так в судовому засіданні ОСОБА_2 не
довела, що вона набула права вимоги за
вказаним позовом, бо не надала суду
доказів, як законний представник
малолітньої дитини, ОСОБА_3, що остання
набула у спадок після смерті ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, майно
останнього ані за законом, ані за
заповітом.

За відсутності доведеності факту того,
що малолітня ОСОБА_3 успадкувала майно,
що залишилось після смерті ОСОБА_5, та
за відсутності згоди відповідачки по
справі, ОСОБА_2, відмовлятися від суми
боргу по аліментам, що утворився за час
життя ОСОБА_5, то суд переконаний, що
позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
бо остання не довела, що майно, на яке
накладено арешт, належить її доньці або
їй.

Таким чином на підставі відсутності
доведеності набуття ОСОБА_1 або
малолітньою ОСОБА_3 права власності на
майно померлого ОСОБА_5 відсутні
підстави для зняття з майна боржника
арешту та заборони на його відчуження в
розумінні ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження».

Разом з тим суд роз'яснює, що ОСОБА_1 має
право на звернення для захисту
порушеного права в передбаченому
процесуальним законом судовому
порядку шляхом оскарження дій
державного виконавця щодо не зняття
арешту з майна померлого, ОСОБА_5, при
винесені постанови про закінчення
виконавчого провадження про стягнення
з боржника аліментів.

На підставі наведеного, за відсутності
обґрунтованості та доведеності
заявлених позовних вимог, суд вважає
необхідним в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зняття арешту з майна, третя особа:
Орджонікідзевський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя