пр.№ 2/464/2133/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Борейка С.В.

за участю секретаря судових засідань
Валько З.С.

а також представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Роман Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Лвьові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного
акціонерного товариства "Банк Кіпру",
третя особа Відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася в суд із позовною
заявою до ОСОБА_6, Публічного
акціонерного товариства "Банк Кіпру"
(далі - ПАТ «Банк Кіпру»), третя особа
Відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(далі - ВПВР ДВС України) з вимогами
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.2012 року серія ВП №
27374522, винесену старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ОСОБА_7, в частині
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1
та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5,
накладений постановою державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ОСОБА_7 про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.2012 року серія ВП №
27374522.

Подану позовну заяву позивач
обґрунтував тим, що з 26.12.2008 року
являється єдиним власником квартири,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Однак, відповідачем ВПВР ДВС України
28.05.2012 року винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на нерухоме майно, в
тому числі за адресою АДРЕСА_1,
власником якої з 26.12.2008 року є позивач.
Постанова державним виконавцем
винесена з метою виконання виконавчого
документа про стягнення за рішенням
суду коштів з відповідача ОСОБА_6, який
більше трьох років перед накладенням
арешту, відчужив вказану квартиру.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача ВПВР ДВС України, однак
арешт з квартири не знято, а у останній
відповіді ВПВР ДВС України роз'яснено
право ОСОБА_5 на звернення до суду. За
таких обставин просить постанову про
арешт майна боржника в частині
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1
скасувати та зняти з неї арешт.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Представник позивача, у судовому
засіданні позов підтримав, просив суд
задовольнити його в повному обсязі та
надав пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, про причини своєї неявки
суду не повідомив, подав заяву про
визнання позову, у якій повністю визнав
позовні вимоги і не заперечив проти
ухвалення судом рішення про
задоволення позову.

Представник відповідача ВПВР ДВС
України, у судовому засіданні позову не
визнала та просила у задоволенні
позову відмовити, мотивуючи це тим, що
державним виконавцем постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на нерухоме майно від
28.05.2012 року винесена при виконанні
виконавчого листа № 2-303 виданого 03.06.2011
року Личаківським районним судом м.
Львова про стягнення з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості. Виконавчі дії, в тому
числі винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою накладено
арешт на нерухоме майно від 28.05.2012 року,
проведені у відповідності до чинного
законодавства, зокрема Закону України
«Про виконавче провадження», а тому
вважає, що підстав для скасування
постанови та зняття арешту немає.

Представник третьої особи ПАТ «Банк
Кіпру», у судовому засіданні позову не
визнав та просив у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи це тим, що
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, винесена у відповідності
до чинного законодавства, зокрема
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому вважає, що підстав
для скасування постанови та зняття
арешту немає.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

На виконання виконавчого листа № 2-203
виданого 03.06.2011 року Личаківським
районним судом м. Львова про стягнення
з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості за кредитними
договорами № ID145 від 04.07.2008 року та № ID146
від 04.07.2008 року на загальну суму 10 820 88,02
грн. та судових витрат в розмірі 1 730 грн.
04.07.2011 року державним виконавцем ВПВР
ДВС України винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

28.05.2012 року державним виконавцем ВПВР
ДВС України ОСОБА_7 винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 27374522.
Як вказано у даній постанові, підставою
для накладення арешту була інформація
надана ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», у якій
вказувалося що за ОСОБА_6 зареєстровано
квартиру АДРЕСА_1.

26.12.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
укладено договір дарування, котрий
посвідчено ОСОБА_8, нотаріусом ЛМНО та
зареєстровано в реєстрі № 6735, згідно
якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5
прийняла у дар, квартиру АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 21550769
виданого 14.01.2009 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
позивачу ОСОБА_5 на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого за
реєстраційним № 6735 від 26.12.2008 року
договору дарування.

18.09.2013 року та 27.11.2013 року позивач ОСОБА_5
зверталась до відповідача ВПВР ДВС
України із заявами про зняття арешту з
квартири, однак листом від 06.12.2013 року
позивачу роз'яснено право відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження» звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У подальшому позивач ОСОБА_5 звернулася
із відповідним адміністративним
позовом до ДВС України про визнання
протиправними бездіяльності, дій та
рішення, однак провадження у даній
справі було закрито, оскільки такі
вимоги не підвідомчі окружному
адміністративному суду і такий позов
не слід розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.05.14 по
справі № 876/3422/14, залишеною в силі
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02.06.14 по справі № К/800/28672/14,
провадження у справі було закрито, а
колегія суддів прийшла до висновку, що
в даному випадку позивач мала б
захистити своє право шляхом звернення
до загального місцевого суду з позовом
про зняття арешту зі свого майна, в
порядку ЦПК України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
зобов'язано органи державної влади та
їх посадових осіб діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст. 28-2 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державний
виконавець під час примусового
виконання рішень відповідно до закону
користується інформацією з Державного
реєстру прав про зареєстровані речові
права на нерухоме майно, об'єкт
незавершеного будівництва та
обтяження таких прав. Державний
виконавець під час примусового
виконання рішень відповідно до закону
здійснює пошук у Державному реєстрі
прав відомостей про зареєстровані
речові права на нерухоме майно, об'єкт
незавершеного будівництва та
обтяження таких прав і за його
результатом формує інформаційну
довідку з Державного реєстру прав, яка
залишається у виконавчому провадженні
державного виконавця. Державний
виконавець під час примусового
виконання рішень відповідно до закону
подає до органу державної реєстрації
прав заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень у паперовій або
електронній формі.

У свою чергу, державний виконавець при
винесенні постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.05.2012 року, не
дотримався вищевказаних норм Законів
України, а саме не перевірив інформацію
щодо належності квартири боржнику
ОСОБА_6, чим допустив порушення
законних інтересів позивача ОСОБА_5,
якій на день прийняття спірної
постанови належала квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод в здійсненні ним права
користування і розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України № 6 від
07.02.2014 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах», а
саме в абз. 4 п. 24 вимоги інших осіб щодо
належності їм, а не боржникові майна, на
яке накладено арешт, вирішуються
шляхом пред'явлення ними відповідно до
правил судової юрисдикції позову до
боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на це майно і зняття з нього
арешту. У такому ж порядку
розглядаються вимоги осіб, які не є
власниками майна, але володіють ним на
законних підставах. Орган державної
виконавчої служби у відповідних
випадках може бути залученим судом до
участі у справі як третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору.

З огляду на встановлені під час
судового розгляду обставини справи,
враховуючи досліджені письмові докази
по справі, а також беручи до уваги те, що
позивачу ОСОБА_5 згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 21550769 виданого 14.01.2009 року ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого за
реєстраційним № 6735 від 26.12.2008 року
договору дарування, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Публічного акціонерного товариства
"Банк Кіпру", третя особа Відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про зняття арешту - задовольнити.

Скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.12 серія ВП № 27374522,
винесену старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_7, в частині накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5,
накладений постановою державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ОСОБА_7 про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.12 серія ВП № 27374522.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і в порядку
передбаченому ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Головуючий