Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4721/14
Головуючий у 1 інстанції: Мінасов
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Спас О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, у
якому зазначив, що 20.12.2007р. за
попереднім договором він придбав у
ОСОБА_3 50% літнього будинку під АДРЕСА_1
а також сторони узгодили дату
укладання договору купівлі-продажу
цього об»єкту нерухомості у термін до
20.05.2009р. Згідно до умов попереднього
договору та за згодою відповідачів він
власним коштом провів реконструкцію
вказаного нерухомого майна, внаслідок
якої жила площа будинку з 72.4 кв. м
збільшилася до 245.2 кв. м. 11.02.2009р. між ним
і ОСОБА_3 був укладений простий
письмовий договір купівлі-продажу 50 %
першого і другого поверхів літнього
будинку НОМЕР_1 літ. 0-1 та другого
поверху будинку НОМЕР_2 літ. Н-1 із
з»єднанням першого та другого поверхів
будинків НОМЕР_1 літ. 0-1 та НОМЕР_2 літ.
Н-1, та він зі своєю сім»єю вселився до
цього будинку.

Однак в подальшому нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
цього нерухомого майна укладено не
було, у зв»язку з чим він звернувся до
суду з позовом про визнання дійсним
письмового договору від 11.02.2009р.
Рішенням Якимівського районного суду
від 26 березня 2012р., залишеним без змін
апеляційним та касаційним судами, його
позов залишено без задоволення, а в
подальшому право власності на
реконструйовані ним об»єкти
нерухомого майна було зареєстровано за
іншими особами. На теперішній час
ОСОБА_3 належить ? частина будинку під №
2 А, що знаходиться по вул. Коса Федотова
в смт. Кирилівка, житловою площею 245,2 кв.
м на підставі договору дарування. Отже,
права власності на вказане
реконструйоване ним майно він так і не
набув через неправомірні дії
відповідача ОСОБА_3, яка ніколи не
збиралась передавати йому будинок.

Суму витрачених на реконструкцію
коштів у розмірі 405 638,80 грн. вважає
матеріальною шкодою, спричиненою
неправомірними діями відповідачів.
Також вважає матеріальною шкодою
наступні понесені ним витрати: орендну
плату в сумі 49 331 грн., яку він сплатив
відповідачам протягом 2008-2012р. за оренду
будинку НОМЕР_1, та витрачені ним на
відрядження кошти у сумі 19 735,33 грн. для
прибуття у чисельні судові засіданні
стосовно спорів з приводу цього
нерухомого майна. Вважає, що
неправомірними діями відповідачів
йому спричинена також моральна шкода,
розмір якої оцінює в 500 000 грн.

В подальшому позивач збільшив позивні
вимоги, визначивши розмір матеріальної
шкоди в наступних сумах: 1 659 462 грн.
ринкової вартості будинку, 49 331 грн.
сплаченої оренди, 19 735,33 грн. витрат на
відрядження, які просив стягнути з
відповідачів в солідарному порядку
разом із сумою на відшкодування
моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 вересня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на необґрунтованість судового рішення,
неправильне з»ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для вирішення справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та постановити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007р. між
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено
попередній договір № 1, згідно з
пунктом 1.3 якого він укладається з
метою забезпечення укладання в
подальшому в строк до 20.05.2009р. договору
купівлі-продажу наступного майна: 50 %
літнього будинку під АДРЕСА_1. Згідно з
пунктом 6 договору ОСОБА_3 погодилась на
проведення ОСОБА_2 реконструкції,
переобладнання, капітального або інших
видів ремонту, будь-яких поліпшень
майна, в тому числі і невід»ємних,
проведення благоустрою території, на
якій розташоване майно, проведення та
забезпечення функціонування систем
енерго-, газо-, водопостачання.

Позивач зазначав, що після укладення
попереднього договору протягом
2007-2009рр. ним здійснювалась
реконструкція вказаного будинку,
внаслідок якої розмір жилої площі
будинку збільшився з 72,4 кв. м до 245,2 кв.
м. Ним проведено роботи із з»єднання
перших поверхів будинку НОМЕР_1 літ. 0-1 з
будинком НОМЕР_2 літ. Н-1, а також
збудовано другий поверх над будинком
НОМЕР_1 літ. 0-1, будинком НОМЕР_2 літ. Н-1.

20.01.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в простій
письмовій формі була укладена
додаткова угода № 1 до попереднього
договору № 1 від 20.12.2007р. про уточнення
термінів укладення основного договору,
порядок проведення оплати та передачі
нерухомого майна, а 11 лютого 2009р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений в
простій письмовій формі договір
купівлі-продажу нерухомого майна - 50 %
першого та другого поверхів літнього
будинку НОМЕР_1 літ. 0-1, та другого
поверху будинку НОМЕР_2 літ. Н-1 із
з»єднанням першого та другого поверхів
будинків НОМЕР_1 літ. 0-1 та НОМЕР_2 літ. Н-1
за адресою: АДРЕСА_1

Проте нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу вказаного у
попередньому договорі майна між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 укладено так і не було.

В позові позивач вказує, що після
укладення договору від 11 лютого 2009р.
він із своєю сім»є переселився до
збудованого за його рахунок будинку, а
також звернувся з позовом про визнання
дійсним договору купівлі-продажу від 11
лютого 2009р.

Рішенням Якимвського районного суду
Запорізької області від 26 березня 2012р.,
залишеним без змін ухвалами
апеляційного та касаційного судів, в
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

12 вересня 2012р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було укладено інвестиційний договір
будівництва об»єкта нерухомості,
відповідно до якого сторони домовились
про будівництво двоповерхового
житлового будинку загальною площею 338,9
кв. м, житловою площею 245,2 кв. м на
земельній ділянці площею 0,0990 га,
розташованій на Косі Федотовій в смт.
Кирилівка.

Після закінчення будівництва на
підставі рішення виконкому
Кирилівського селищної ради від
04.12.2012р. № 566 «Про видачу свідоцтва про
право власності на нерухоме майно» та
згідно з умовами інвестиційного
договору учасники будівництва ОСОБА_5
та ОСОБА_6 зареєстрували за собою право
власності на ? частку житлового будинку
за кожним.

31 травня 2013р. ОСОБА_5 подарував належну
йому ? частку майна ОСОБА_3

ОСОБА_2 звертався з позовом до суду до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконкому
Кирилівської селищної ради про
визнання вказаного інвестиційного
договору недійсним з тих підстав, що
предметом цього договору було вже
реконструйоване ним за свій кошт майно,
яке було продано йому ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 11.02.2009р.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 08 квітня 2014р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 21 серпня 2014р., в задоволенні позову
відмовлено з тих підстав, що надані
позивачем на обґрунтування позовних
вимог докази жодним чином не свідчать
про приналежність спірних об»єктів
нерухомості позивачеві на законних
підставах, а також, що реконструкція
дійсно відбулась до укладення
інвестиційного договору, здійснена у
законний спосіб саме позивачем та саме
за його кошти.

Звернувшись до суду з цим позовом,
ОСОБА_2, вичерпавши можливість набути у
власність спірне майно, вважає
вкладені у реконструкцію будинку по
вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка
кошти матеріальною шкодою, спричиненою
йому внаслідок неправомірних дій
відповідачів, які не збирались
продавати та передавати йому нерухоме
майно.

На підтвердження здійснення ним
вказаної реконструкції та витрачених
на неї коштів позивач надав суду:
договір від 12.12.2007р. з ПП ОСОБА_8 на
складання кошторису матеріальних
ресурсів і вартості робіт по
реконструкції двох будинків; як
додатки до договору підряду від 14.02.2008р.
вартість матеріальних ресурсів по
реконструкції 2 будинків, локальний
кошторис на монтаж вставки між
корпусами А та В; передаточний акт
виконаної реконструкції двох будинків;
Акт приймання-передачі майна від
11.02.2009р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
Також обґрунтовував свої вимоги
висновками проведеної у справі
будівельно-технічної експертизи № 1940
від 24.04.2014р., згідно якої вартість
будинку АДРЕСА_1 складає 1 659 462 грн., а
вартість проведених робіт з
реконструкції двох будинків складає 504
506,40 грн., вартість матеріалів - 199 807 грн.

Оцінивши вказані докази, суд дійшов
висновку, що вони не доводять, що
реконструкція нерухомого майна за
адресою : АДРЕСА_1 здійснена ОСОБА_2, а
також не підтверджують її вартість.
Відмовляючи в задоволенні іншої
частини матеріальної шкоди, суд вважав
необґрунтованими ці вимоги, а відтак не
підлягаючими задоволенню і похідні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що
суд безпідставно не взяв до уваги
надані ним на підтвердження здійснення
ним реконструкції вищевказані
документи.

Проте колегія вважає такі ствердження
апелянта неспроможними, оскільки суд
правильно не взяв їх до уваги з огляду
на таке.

Наданий позивачем суду договір про
надання послуг по складанню кошторисів
по ескізному проекту реконструкції
літніх будинків від 12.12.2007р., локальні
кошториси до Договору підряду та плани
зведення другого поверху, підписані
між підрядником та позивачем, не
посвідчені печаткою приватного
підприємця - підрядника, а передаточний
Акт виконаної реконструкції двох
будинків відповідно до договору
підряду від 14.02.2008р. ніким не підписано.
Крім того, позивачем не надано самого
договору підряду, а також будь-яких
платіжних документів (квитанцій,
розписок, рахунків), які б свідчили про
сплату коштів підряднику за виконані
роботи, а також накладних або інших
документів на підтвердження придбання
будматеріалів.

Не надано позивачем також дозволів
компетентних органів на виконання
реконструкції, Акту прийняття
реконструйованого об»єкту до
експлуатації тощо. А також відповідно
до висновків будівельно-технічної
експертизи № 1940 від 24 квітня 2014р.
надана позивачем кошторисна
документація не відповідає вимогам
нормативних документів, діючих в
галузі будівництва на території
України, у зв»язку з чим визначити, чи
відповідають обсяги та вартість
фактично виконаних робіт по
будівництву та реконструкції об»єкту
обсягам та вартості, визначеним в
проектно-кошторисній та звітній
документації не уявляється можливим. (
Т. 1 а.с. 143).

Визначена висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 1940
від 24 квітня 2014р. вартість проведених
будівельних робіт по реконструкції
двох будинків станом на момент
проведення експертизи складає 504 506,40
грн., а вартість будівельних матеріалів
- 199 807 грн. Проте, цим висновком не
встановлено, що така реконструкція вже
була виконана станом на 20.01.2009р. ОСОБА_2,
а не в подальшому за інвестиційним
договором від 12.09.2012р., або іншими
особами. Тобто в цій частині висновок
експерта є неконкретизованим щодо
особи, яка здійснила реконструкцію, або
дати, станом на яку ця реконструкція
була виконана, а тому не доводить, що
вона виконана ОСОБА_2 та за його кошти.

Таким чином, жодним доказом у справі не
підтверджується здійснення саме
ОСОБА_2 за свої кошти реконструкції 50 %
першого і другого поверхів літнього
будинку НОМЕР_1 літ. 0-1, та другого
поверху будинку НОМЕР_2 літ. Н-1, із
об»єднанням першого і другого поверхів
будинку НОМЕР_1 літ. 0-1 та НОМЕР_2 літ. Н-1
за адресою: АДРЕСА_1, а також сума
капіталовкладень, що сталося через
неналежне оформлення ним своїх
правовідносин щодо купівлі-продажу
нерухомого майна, щодо здійснення
реконструкції з підрядником, через
недотримання ним законодавства
стосовно складання проектної та
кошторисної документації та отримання
дозвільних документів на
реконструкцію, через недотримання
документування взаєморозрахунків з
будівельниками та постачальниками
будматеріалів. Такі дії позивача
позбавили його можливості довести
заявлені ним позовні вимоги.

Крім того, позов заявлено ним з підстав
ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, тобто з підстав
спричинення шкоди внаслідок деліктних
правовідносин. Проте, як слідує зі
змісту позову, всі витрати, які він
вважає матеріальною шкодою,
спричиненою відповідачами, зроблено
добровільно самим позивачем на свій
страх та ризик, оскільки йому було
відомо, що договір купівлі-продажу
укладено ним не у формі, яка відповідає
чинному законодавству, та за яким він
не може зареєструвати право власності
на це майно.

Сплата оренди не може бути
матеріальною шкодою позивача, оскільки
він сам підтверджує користування
будинком, за який протягом 2008-2012рр.
сплачував орендну плату. А витрати на
відрядження ОСОБА_2 до судових засідань
оплачені йому ТОВ «Компанія
«Південно-західний транзит», тому не є
особистими витратами позивача.

З огляду на відсутність матеріальної
шкоди, спричиненої діями відповідачів,
не мається підстав і для покладення на
них обов»язку відшкодувати моральну
шкоду позивачу, яку він пов»язував саме
із шкодою матеріальною.

Враховуючи всі вищевикладені
обставини, колегія визнає апеляційну
скаргу необгрунтованою, тому у
відповідності до вимог ст. 308 ЦПК
України вона підлягає відхиленню із
залишенням без змін оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 вересня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Спас О.В.