Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Куштана Б.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національної академії аграрних наук
України та Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук на рішення Берегівського
районного суду Закарпатської області
від 27 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Національної
академії аграрних наук України,
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Берегівського районного суду з позовом
до Національної академії аграрних наук
України, Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Позов мотивувала тим, що
наказом Інституту сільського
господарства Карпатського регіону
НААН України від 12 червня 2012 року її
призначено директором Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції Інституту
сільського господарства Карпатського
регіону НААН України. 12 червня 2012 року
на підставі зазначеного наказу
Інститут сільського господарства
Карпатського регіону НААН України, в
особі директора Сиділо Г.М., уклав з нею
трудовий контракт строком на три роки
(далі - Контракт). Наказом Національної
академії аграрних наук України від 16
грудня 2013 року № 173 «Про
перепідпорядкування Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції та її мережі»
Закарпатську державну
сільськогосподарську дослідну станцію
виведено з підпорядкування Інституту
сільського господарства Карпатського
регіону НААН України та передано в
безпосереднє підпорядкування
Національної академії аграрних наук
України.

31 січня 2014 року нею подано Президенту
Національної академії аграрних наук
України заяву про звільнення із
займаної посади директора
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції та переведення на посаду
заступника директора з наукового
забезпечення інноваційного розвитку
цієї ж дослідної станції з 01 лютого 2014
року.

Наказом Національної академії
аграрних наук України від 03 лютого 2014
року № 35-к «Про звільнення ОСОБА_2» її
звільнено з займаної посади директора
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції за власним бажанням на
підставі статті 38 Кодексу законів про
працю України з 03 лютого 2014 року. При
цьому пунктом 2 цього ж наказу
рекомендовано дирекції Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції призначити позивача
на посаду заступника директора з
наукового забезпечення інноваційного
розвитку зазначеної дослідної станції.
На виконання вищевказаного Наказу
Закарпатська державна
сільськогосподарська дослідна станція
видала наказ від 04 лютого 2014 року № 3-о,
з яким її було ознайомлено під розпис 24
квітня 2014 року.

Вважає, що наказ № 35-к є незаконним і
підлягає скасуванню, позаяк вона не
писала заяву про звільнення з роботи, а
її волевиявлення згідно із заяви було
лише щодо переведення із посади
директора Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції на посаду заступника директора
цієї ж дослідної станції, що і видно із
її заяви. Строк для звернення до суду
нею не пропущено, так як про існування
оскаржуваного наказу вона дізналася
тільки 24 квітня 2014 року. Посилаючись на
вказані обставини просила суд поновити
її на попередній посаді, а також
стягнути середній заробіток за час
прогулу. В судовому засіданні позовні
вимоги змінила, а саме, відмовилася від
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідачі заперечуючи позов
посилалися на те, що позивачку
звільнено законно із дотриманням вимог
трудового законодавства та згідно
поданої нею заяви, крім того
стверджували, що позивачкою без
поважних причин пропущено місячний
строк для звернення до суду із
зазначеним позовом.

Рішенням Берегівського районного суду
від 27 червня 2014 року уточненні позовні
вимоги задоволено визнано незаконним
та скасовано наказ Національної
академії аграрних наук України від 03
лютого 2014 року № 35-к; поновлено ОСОБА_2
на посаді директора Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції Національної
академії аграрних наук України,
допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі
ОСОБА_2

На дане рішення подали апеляційні
скарги відповідачі по справі
Національна академія аграрних наук та
Закарпатська державна
сільськогосподарська дослідна станції
Національної академії аграрних наук.
Апелянти просять рішення суду першої
інстанції скасувати як незаконне та
необґрунтоване із ухваленням по справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 Фактично в
обох поданих апеляційних скаргах
апелянти стверджують, що судом
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, зокрема, що між
ОСОБА_2 та Національна академія
аграрних наук мав місце строковий
трудовий договір (контракт), позаяк
такий між сторонами не укладався, а
раніше укладений контракт у зв'язку з
реорганізацію втратив силу, і ОСОБА_2
продовжувала виконувати свої посадові
функції відповідно до приписів ст. 24
КЗпП України. Стверджують, що така була
звільнена законно, за власним бажанням,
згідно поданої нею заяви. Також
зазначають, що судом не взято до уваги
того факту, що така звернулася до суду
із значним пропуском строку
передбаченого ст. 233 КЗпП України, а
надані судом докази про ознайомлення
із відповідним наказом позивача ОСОБА_2
суд безпідставно оцінив як такі, що не
відповідають дійсності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_4, представника Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції Національної
академії аграрних наук Блохіну В.Ю.,
допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, які ствердили обставини
відмови від ознайомлення із наказом
про звільнення ОСОБА_2, та підписання
ними відповідного акту відмови ОСОБА_2
від ознайомлення із наказом про її
звільнення, що мало місце 14.02.2014 р. ( за
словами свідків це був день св.
Валентина) в службовому приміщенні
відділу кадрів, дослідивши матеріли
справи, та перевіривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить висновку, що такі підлягають
задоволенню виходячи із наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи
уточнений позов ОСОБА_2 щодо поновлення
її на роботі виходив із того, що
звільнення було проведено з істотними
порушеннями трудового законодавства,
оскільки відповідач звільнив таку на
підставі статті 38 КЗпП України, яка
визначає порядок розірвання з
ініціативи працівника трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, у той час як з позивачем було
укладено строковий трудовий договір
(Контракт строком на три роки), порядок
та підстави розірвання якого з
ініціативи працівника визначені
статтею 39 КЗпП України. Крім того, при
звільненні відповідачем не враховано,
що ані статтею 39 КЗпП України, ані
пунктом 7.3. Контракту не передбачено
звільнення працівника за власним
бажанням без наявності визначених
зазначеними нормами для цього поважних
причин, а в заяві позивача від 31 січня
2014 року, яка стала підставою для її
звільнення, не наведено жодної з таких
поважних причин. Позивач у поданій ним
заяві не просив про звільнення з роботи
(про розірвання Контракту) ні за
власним бажанням, ні з будь-яких інших
підстав, він просив звільнити його з
займаної посади директора
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції виключно з метою переведення
його на посаду заступника директора з
наукового забезпечення інноваційного
розвитку вказаної дослідної станції.
Крім того суд констатував, що позивачем
не пропущено місячний строк на
звернення до суду із позовом про
незаконне звільнення, оскільки
початком перебігу місячного строку для
звернення до суду з позовом про
поновлення на роботі слід вважати день
вручення наказу про звільнення або
день видачі трудової книжки.
Обчислення його з дня оголошення
наказу є недопустимим, а про існування
оскаржуваного наказу позивачу стало
відомо лише 24 квітня 2014 року з наказу
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції НААН України від 04 лютого 2014
року № 3-о.

Проте повністю погодитись із
висновками суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки такі не в
повній мірі відповідають фактичним
обставинам справи та нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Матеріалами справи стверджено, що 11
березня 2011 року Національна академія
аграрних наук України своїм наказом №
107-к «Про ОСОБА_2» призначила ОСОБА_2
директором Закарпатського інституту
агропромислового виробництва
Національної академії аграрних наук
України.

В подальшому наказом Національної
академії аграрних наук України від 24
листопада 2011 року № 323 «Про
реорганізацію Закарпатського
інституту агропромислового
виробництва НААН України»
Закарпатський інститут
агропромислового виробництва НААН
України реорганізовано шляхом
перетворення його у Закарпатську
державну сільськогосподарську
дослідну станцію, передавши її у
безпосереднє підпорядкування
Інституту сільського господарства
Карпатського регіону Національної
академії аграрних наук України.

Наказом Інституту сільського
господарства Карпатського регіону
НААН України від 12 червня2012 року № 81-п
«По особовому складу» ОСОБА_2
призначено директором Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції Інституту
сільського господарства Карпатського
регіону НААН України.

12 червня 2012 року на підставі
зазначеного наказу Інститут
сільського господарства Карпатського
регіону НААН України в особі директора
Сиділо Г. М. уклав з ОСОБА_2 трудовий
контракт строком на три роки.

Наказом Національної академії
аграрних наук України від 16 грудня 2013
року № 173 «Про перепідпорядкування
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції та її мережі» Закарпатську
державну сільськогосподарську
дослідну станцію виведено з
підпорядкування Інституту сільського
господарства Карпатського регіону
НААН України та передано в
безпосереднє підпорядкування
Національної академії аграрних наук
України.

Інститут сільського господарства
Карпатського регіону НААН України з
метою виконання зазначеного наказу
видав наказ від 27 грудня 2013 року № 83
«Про перепідпорядкування
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції та її мережі».

31 січня 2014 року позивач подав
Президенту Національної академії
аграрних наук України заяву про
звільнення із займаної посади
директора Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції та переведення на посаду
заступника директора з наукового
забезпечення інноваційного розвитку
цієї ж дослідної станції з 01 лютого 2014
року.

Наказом Національної академії
аграрних наук України від 03 лютого 2014
року № 35-к «Про звільнення ОСОБА_2» таку
звільнено з займаної посади директора
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції за власним бажанням на
підставі статті 38 Кодексу законів про
працю України з 03 лютого 2014 року. При
цьому пунктом 2 цього ж наказу
рекомендовано дирекції Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції призначити позивача
на посаду заступника директора з
наукового забезпечення інноваційного
розвитку зазначеної дослідної станції.

На виконання вищевказаного Наказу
Закарпатська державна
сільськогосподарська дослідна станція
видала наказ від 04 лютого 2014 року № 3-о,
згідно якого зазначено, що ОСОБА_2
звільняється із займаної посади згідно
ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з
03 лютого 2014 року та нарахованого
грошову компенсацію за невикористані
відпустки за період з 2011 по 2014 роки.

Також в судовому засіданні апеляційної
інстанції встановлено, і даний факт
визнається сторонами, що трудова
книжка ОСОБА_2, коли вона ще була
керівником зазначеного підприємства,
за її розпорядженням отримана із
відділу кадрів та здана нею, ОСОБА_2, до
пенсійного фонду для оформлення
пенсії.

Окрім того в судовому засіданні
апеляційної інстанції встановлено, що
провідний спеціаліст по кадрах
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції ОСОБА_7 по телефону запросила
ОСОБА_2 на підприємство для
ознайомлення із відповідним наказом
про звільнення, і така з'явилася в кадри
14.02.2014 року, приблизно об 11 годині і від
ознайомлення з наказом про її
звільнення та отримання копії такого
наказу відмовилася в присутності
свідків - лаборанта ОСОБА_6 та
прибиральниці ОСОБА_8 Вказані особи,
будучи допитаними в якості свідків в
суді апеляційної інстанції,
підтвердили дану обставину та дали
вичерпну відповідь на всі питання щодо
обставин даної події, та те, що після
відмови від ознайомлення ОСОБА_2 з
наказом про її звільнення, спеціаліст
по кадрах ОСОБА_7 запропонувала
виготовити відповідний акт про відмову
від ознайомлення з наказом та
отримання копії наказу про звільнення,
про що вони і засвідчили своїми
підписами, позаяк були присутні при
цьому. Копія відповідного акту
знаходиться в матеріалах справи (а.с.37).

Також матеріалами справи стверджено,
що остаточний розрахунок при
звільненні з ОСОБА_2 проведено 20 лютого
2014 року, що засвідчує платіжне
доручення за № 55 за вказану дату
проведеного через АТ Ексімбанк
України.

За встановлених фактичних обставин
колегія суддів приходить наступних
правових висновків.

У випадках зміни власника підприємства
(установи, організації) чи його
реорганізації (злиття з іншим
підприємством, приєднання до іншого
підприємства, поділу підприємства,
виділення з нього одного або кількох
нових підприємств, перетворення одного
підприємства в інше, наприклад,
державного підприємства в орендне
підприємство або підприємства в
господарське товариство) дія трудового
договору працівника продовжується (ч. 3
ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995
року). Оскільки контракт є одною із форм
трудового договору, то
перепідпорядкування Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції з Інституту
сільського господарства Карпатського
регіону НААН України в безпосереднє
підпорядкування Національної академії
аграрних наук України не впливає на
правову природу укладеного 12 червня 2012
року з ОСОБА_2 трудового контракту
строком на три роки. В силу чого доводи
апеляційних скарг апелянтів, що з часу
перепідпорядкування вказаної
дослідної станції укладений контракт у
зв'язку з реорганізацією втратив силу і
ОСОБА_2 продовжувала виконувати свої
посадові функції відповідно до
приписів ст. 24 КЗпП України, не
відповідають вимогам чинного
трудового законодавства.

Отже ОСОБА_2 на час написання заяви 31
січня 2014 року президенту Національної
академії аграрних наук України про
звільнення із займаної посади
директора Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції та переведення на посаду
заступника директора з наукового
забезпечення інноваційного розвитку
цієї ж дослідної станції з 01 лютого 2014
року перебувала у трудових стосунках з
роботодавцем згідно строкового
трудового контракту.

Як вбачається із поданої ОСОБА_2 заяви
від 31.01.2014 року, така просила дослівно:
«звільнити її з посади директора
дослідної станції та перевести на
посаду заступника директора з
наукового забезпечення інноваційного
розвитку із 1 лютого 2014р.»

За своїм правовим змістом дана заява
ОСОБА_2 містить прохання про
переведення на іншу посаду звільнивши
її з попередньої посади, що регулюється
нормами статті 32 КЗпП України.

Переведенням на іншу роботу вважається
доручення працівникові роботи, яка не
відповідає спеціальності,
кваліфікації чи посаді, визначеній у
трудовому договорі (п. 31 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (далі
- Постанова № 9). Отже, переведенням слід
вважати зміну умов трудового договору
або однієї трудової функції
працівника. До поняття трудової
функції належать і посада - певна
структурна одиниця, яка визначає коло
обов'язків працівника,
відповідальність у межах підприємства.
Таким чином, усі умови трудового
договору щодо трудової функції
(професії, спеціальності, кваліфікації,
посади, конкретного обсягу робіт), а
також інші умови встановлюються угодою
сторін і лише за такою взаємною угодою
можуть бути змінені. Під переведенням
на іншу роботу слід розуміти будь-яку
зміну трудової функції працівника
(спеціальності, кваліфікації, посади).

З врахуванням специфіки статутної
діяльності відповідно до якої до
компетенції Національної академії
аграрних наук України входить лише
призначення та звільнення керівників
наукових та інших установ,
підприємства та організацій, що
перебувають у відданні Академії, та їх
заступників з наукової роботи, а
призначення на посаду інших
заступників директора, в тому числі і
заступника директора з наукового
забезпечення інноваційного розвитку,
на яку просила перевести її ОСОБА_2, не
входить до компетенції Академії (п.79,
80,81 Статуту), а є компетенцією
Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук (згідно до п.6.9 ст. 6
Статуту) зазначену заяву ОСОБА_2 слід
було розглянути як переведення за
ініціативою працівника на роботу на
інше підприємство частина перша ст. 32
та п.5 частини першої ст. 36 КЗпП України.

В будь-якому разі зазначена заява
ОСОБА_2 довільно витлумачена
роботодавцем як заява про звільнення
працівника з роботи за власним
бажанням, у зв'язку з цим звільнення її
по ст. 38 КЗпП України проведено без
законних підстав.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів приходить висновку, що право
позивача ОСОБА_2 , за захистом якого
така звернувся до суду, порушене.

Разом з тим частиною 1 ст. 233 КЗпП
України передбачено, що працівник може
звернутися із заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк із дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. Отже, частина перша ст.
233 КЗпП України встановлює місячний
строк для звернення за захистом
суб'єктивних трудових прав працівників
у справах про звільнення.

При встановленні судом, що право особи
порушене, але встановлений строк
сплинув, суд відмовляє в позові у
зв'язку зі спливом такого строку - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин його пропущення (ст. 234
КЗпП України). Іншими словами, пропуск
без поважних причин місячного строку
звернення до суду є самостійною
підставою для відмови в позові, за умов,
що право позивача порушено.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 звернулася до суду за
захистом свого трудового права щодо
незаконності її звільнення 22.05.2014 року.
Судом апеляційної інстанції належними
та допустимими доказами стверджено, що
про своє порушене трудове право щодо
звільнення її з роботи та відмову від
отримання копії наказу про її
звільнення позивач ОСОБА_2 дізналася
14.02.2014 року, що стверджується
вищенаведеними доказами по справі. За
встановлених обставин колегія суддів
приходить висновку, що саме з 14.02.2014
року почався перебіг місячного строку,
передбачений статтею 233 КЗпП України, і
такий закінчився 14.03.2014 року.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що із
вказаним наказом вона ознайомилась
тільки 24.04.2014 року, про що свідчить її
розпис на наказі від 04.02.2014 р. (а.с.19), а
отже з цього часу почався перебіг
зазначеного строку, колегія суддів не
може взяти до уваги оскільки таке
посилання спростоване як актом про
відмову від ознайомлення з наказом та
отримання копії наказу про її
звільнення, так і показаннями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 які повністю
узгоджуються між собою.

Будь-яких інших доводів поважності
пропуску вказаного строку позивачем
ОСОБА_2 не наводилось.

З врахуванням вищенаведених обставин
колегія суддів не може погодитьсь із
висновком суду першої інстанції, що він
не приймає до уваги доводи
відповідачів, викладені у запереченні
на позовну заяву, а також представника
відповідача, оголошені в судовому
засіданні щодо того, що ОСОБА_2 була
ознайомлена з наказом про її
звільнення та відмовилась отримувати
копію наказу 14.02.2014 року згідно акту,
підписаного трьома працівниками
відповідачів, оскільки акт ніде не
зареєстрований, позивачу поштою його
не надсилали, тому можна припустити, що
даний акт не відповідає дійсності, і
був виготовлений нещодавно на
підтвердження аргументів
відповідачів, що позивачка пропустила
строк звернення до суду.

Такий висновок суду першої інстанції в
порушення вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України
ґрунтується на припущеннях, крім того
реєстрація акту про відмову від
ознайомлення з наказом про звільнення
та відмову від отримання його копії, як
і направлення такого акту на адресу
особи, яка відмовилися від
ознайомлення та отримання
відповідного наказу на руки, трудовим
законодавством не передбачена і
вказані обставини не спростовують та
не впливають на юридичну природу факту,
зафіксованого в акті.

У зв'язку зі спливом строку звернення
до суду з заявою про поновлення на
роботі за відсутності наведених
позивачем ОСОБА_2 поважних причин його
пропущення, колегія суддів приходить
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 у зв'язку зі спливом
такого строку.

Керуючись статтями 32, 36, 233,234 КЗпП
України, статтями 60, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Національної
академії аграрних наук України
задовольнити

Рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 27 червня 2014
року - скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до
Національної академії аграрних наук
України, Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Cуддя-доповідач :
Судді: