У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2, який діє в інтересах публічного
акціонерного товариства
«Укртрансгаз», на рішення Апеляційного
суду Львівської області від 22 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз», треті особи: голова
правління публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» ОСОБА_4,
ОСОБА_2, про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Сихівського
районного суду м. Львова з позовом до
ПАТ «Укртрансгаз» про поновлення на
роботі, посилаючись на те, що з 1984 року
він працював у відповідача на різних
посадах, зокрема, з 1999 року працював на
посаді заступника директора з
виробництва. З 01 червня 2011 року був
переведений на посаду заступника
головного інженера з тими ж посадовими
обов'язками, що й на попередній посаді.
10 вересня 2013 року на підставі наказу №
81 від 01 березня 2013 року, яким
затверджено нову типову організаційну
структуру апаратів Управлінь
магістральних газопроводів ПАТ
«Укртрансгаз», позивача було звільнено
з посади заступника головного інженера
з виробництва філії «Управління
магістральних газопроводів
«Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» за
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням. Згідно даного наказу
замість посади заступника головного
інженера з виробництва вводилась
посада заступника директора з
виробництва. 07 березня 2013 року його
було попереджено про наступне
вивільнення із займаної посади з 15
травня 2013 року, у зв'язку з чим 11 березня
2013 року він подав на ім'я голови
правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4
заяву про призначення його на посаду
заступника директора з виробництва УМГ
«Львівтрансгаз», функції та обов'язки
по якій він виконував на підприємстві
останні 13 років. Проте, на цю посаду
було призначено ОСОБА_2, хоча
директором Філії управління
магістральних газопроводів ОСОБА_5 на
дану посаду було погоджено трьох
кандидатів - ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Позивач зазначав, що наказом № 81 від 01
березня 2013 року затверджено типову
організаційну структуру апаратів
Управлінь магістральних газопроводів
і штатна одиниця заступника директора
з виробництва не скорочувалась, а
змінилась лише назва посади, оскільки
функціональні обов'язки згідно обох
посад однакові. Також, на момент
попередження його про звільнення новий
штатний розпис філії не був
затверджений. Вважав, що в березні 2013
року відбулось не скорочення
чисельності або штату працівників, а
реорганізація, тобто переміщення
працівників з однієї посади на іншу. За
період роботи неодноразово
заохочувався, мав допуск до державної
таємниці, на час відсутності на роботі
директора філії неодноразово
виконував його обов'язки, а ОСОБА_2 на
момент призначення його на посаду не
мав необхідної освіти для зайняття
даної посади, жодних заохочень не мав,
тому останній має меншу кваліфікацію
для зайняття даної посади.

Крім того, відповідно до посадових
інструкцій у підпорядкуванні
заступника директора з виробництва
перебуває менше відділів та служб ніж
було у заступника головного інженера з
виробництва. В порушення частини
третьої ст. 49-2 КЗпП України під час
попередження про майбутнє звільнення з
роботи 01 березня 2013 року йому не було
запропоновано іншу роботу, а лише 10
вересня 2013 року йому запропонували
посаду заступника начальника
Тернопільського лінійного виробничого
управління магістральних газопроводів
УМГ «Львівтрансгаз». Всупереч ст. 43
КЗпП України його було звільнено із
займаної посади без згоди виборного
органу первинної профспілкової
організації.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 07 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 22 серпня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ
№ 392-к від 10 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
головного інженера з виробництва філії
«Управління магістральних
газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ
«Укртрансгаз».

Поновлено ОСОБА_3 на вищезазначеній
посаді з 11 вересня 2013 року та стягнуто з
ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 11 вересня 2013 року до
22 серпня 2014 року у розмірі 56 440,18 грн із
врахуванням податків і обов'язкових
платежів.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_3 на посаді заступника головного
інженера з виробництва філії
«Управління магістральних
газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ
«Укртрансгаз» та стягнення середнього
заробітку за один місяць у сумі 12 914,00
грн допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
інтересах ПАТ «Укртрансгаз», порушує
питання про скасування рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 22 серпня 2014 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишення в
силі рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 07 травня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що ПАТ
«Укртрансгаз» на адресу позивача
направляло письмове повідомлення з
пропозицією обійняти посаду
заступника начальника Тернопільського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів «УМГ
«Львівтрансгаз» та підтвердити свою
згоду або відмову письмовою заявою
протягом трьох днів з дня отримання
повідомлення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що на
час попередження ОСОБА_3 про можливе
звільнення у відповідача була наявна
велика кількість вакантних посад, у
тому числі за професією та
спеціальністю позивача, проте жодна з
цих посад не була запропонована
позивачу під час попередження про
звільнення за скороченням. Крім того,
до звільнення позивача відповідач не
звертався з поданням про надання
профспілковим комітетом згоди на
звільнення позивача і таке питання не
розглядалося, а лише під час розгляду
даної справи судом профспілковий
комітет апарату управління УМГ
«Львівтрансгаз» розглянув питання про
надання згоди на звільнення позивача і
таку згоду надав.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, який діє в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз», у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз», треті особи: голова
правління публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» ОСОБА_4,
ОСОБА_2, про поновлення на роботі.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова