Справа № 212/7618/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді - Борис О.Н., з
участю секретаря Хазієвої Т.В., у
відсутність позивача, за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ПАТ « ЦГЗК» -
Копайгори І.В. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди ,
заподіяної ушкодженням здоров`ю, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який в
подальшому уточнив, та просив стягнути
в рахунок відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, з
ПАТ «ЦГЗК» 701 568 грн. В обґрунтування
своїх позовних вимог вказав, що
працював в шкідливих умовах на
підприємстві відповідача, внаслідок
чого захворів на професійне
захворювання. Висновком МСЕК у 2014 році
йому первинно встановлено 40 % втрати
професійної працездатності по
професійному захворюванню. Вважає, що з
вини підприємства, яке не створило
безпечних умов праці, втратив своє
здоров`я, завдана моральна шкода, яка
полягає в тому, що він тривалий час
переносить і буде в майбутньому
переносити фізичний біль, загальну
слабкість, постійну задуху, безсоння.
Вказав, що покращення в стані здоров'я
не відбувається, з кожним днем відчуває
лише погіршення в стані здоров'я.
Змінився рівень життєвої діяльності і
необхідно прикладати багато зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні позивач не був
присутній, представник позивача
наполягав на задоволенні позовних
вимог у заявленому розмірі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві та доповненнях .

Представник відповідача ПАТ «ЦГЗК»
проти позову заперечував у повному
обсязі, просив у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач має 38
років 6 місяців загального стажу
роботи, з них 11 років 2 місяці - за
професією гірник очисного забою
підземний. З 02.1984 року по 11.2001 року -
працював газоелектрозварювальником,
підземним слюсарем черговим та з
ремонту обладнання, підземним гірником
очисного забою з правом ведення
вибухових робіт ш. ім. Орджонікідзе ВО
«Кривбасруда» - 7 років 9 місяців, з
01.09.1999 року по 01.04.2004 року - підземний
гірник очисного забою ш. Орджонікідзе
ПАТ «ЦГЗК»- 2 роки 10 місяців,01.04.2004 року
по 08.07.2013 року - гірник очисного забою ш.
ім. Орджонікідзе - 8 років 1 місяць, при
цьому у період з 01.01.1999 року по 09.11.2001
року ПАТ «ЦГЗК» не був власником ш.
Орджонікідзе, оскільки діяв договір
довгострокової оренди від 30.12.1998 року
(трудова книжка, а.с. 9-12).

За виявленими професійними
захворюваннями у позивача складено
акт від 27.02.2014 року розслідування
хронічного професійного захворювання.
Відповідно до акту позивач виконував
роботи в умовах перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища (а.с. 17-20).

Висновком МСЕК від 16.05.2014 року йому
первинно встановлено 40 % втрати
професійної працездатності по
професійним захворюванням, з них: 25% -
по радикулопатії, 15% - по хронічному
обструктивному захворюванню легень,
наступний переогляд призначено на
01.04.2015 рік (а.с. 22).

Відповідно до Закону України "Про
«Охорону Праці», на підприємство
покладено обов'язок забезпечити якісні
та безпечні умови праці, а в даному
випадку показники мікроклімату інші
показники умов праці відхиляються від
встановлених нормативних показників,
що стали причиною профзахворювання
позивача.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що при виконанні трудових
обов'язків здоров'ю позивача була
заподіяна шкода професійним
захворюванням, на підприємствах
відповідачів позивач тривалий час
працював, виконуючи роботи в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів,
позивач внаслідок професійного
захворювання відчуває фізичні болі,
загальну слабкість. Через стан здоров`я
він вимушений періодично проходити
стаціонарне лікування, йому
протипоказана важка праця,
несприятливого мікроклімату. Позивач
не має можливості повноцінно рухатися,
відпочивати, має порушення сну, через
що відчуває фізичний дискомфорт,
перебуває в знервованому стані, не має
можливості вести активний спосіб
життя, виконуючи звичну роботу по дому,
допомагати родині. Через зазначені
обставини погіршилися стосунками з
членами сім'ї, обмежений в перебуванні
в громадських місцях. Покращення в
стані здоров'я не відбувається,
захворювання прогресують, і такі
обставини в сукупності викликають
відчуття неповноцінності та моральні
страждання.

При цьому суд враховує, що моральні
страждання позивача мають постійний
характер, незважаючи на регулярні
курси лікування, стан здоров`я позивача
покращується тимчасово. Постійний
характер фізичних страждань через
постійні болі позивача знаходить
також підтвердження в медичних
документах, з яких убачається, що
позивач має необхідність проходити
регулярне стаціонарне лікування з
приводу професійного захворювання.
Фізичний стан, самопочуття з часом не
покращується, лікування в медичних
установах приносить тимчасовий
результат, періодично відбуваються
загострення - рецидив хвороб. Зазначені
обставини викликають відчуття
неповноцінності у позивача, через що
він переживає моральні страждання.
Такі обставини вносять суттєві зміни в
життєвих стосунках, він вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, змінити
спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

З огляду на правову позицію
Європейського суду з прав людини,
висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "
Кечко проти України" у випадках, коли з
набуттям чинності певного закону його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права. При цьому
рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5
встановлено, що саме право громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Статтею 173
КЗпП України закріплено за потерпілим
право на відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно
до нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які знайшли підтвердження в
наданих доказах, встановлений факт
завдання моральної шкоди позивачу
підприємством, суд вважає, що причинена
моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до
положень ст. 237-1 КЗпП України
відшкодувати працівнику моральну
шкоду у випадку, передбаченому даною
статтею, покладено на власника або
уповноважений ним орган, і, як
встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому заподіяно ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, суд дійшов висновку про
відшкодування на користь позивача
моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31
березня 1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
та ін. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про
наявність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди
позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд виходить з меж
позовних вимог та доводів позовної
заяви, тяжкості наслідків, які настали
в здоров`ї позивача, незворотності
таких наслідків, розміру втрати
працездатності, відсутності наявності
динаміки покращення стану позивача,
настання негативних змін у його житті,
неможливість відновлення стану, який
мав потерпілий до професійного
захворювання, з урахуванням ступеню
вини відповідача час роботи на
підприємствах відповідача в умовах
шкідливих факторів, постійний характер
страждань позивача, який переносить
постійний фізичний біль, обмежений в
можливості роботи в домашньому
господарстві, звичайних повсякденних
заняттях та активному спілкуванні з
сім`єю, що вносить істотні вимушені
зміни у життєвих стосунках, виходячи із
засад розумності та справедливості, і
вважає необхідним призначити позивачу
компенсацію в розмірі 15000 грн, що
буде відповідати розміру заподіяної
моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів
в частині доводів про те, що позивач не
навів доказів завдання йому моральної
шкоди, оскільки такі доводи не
ґрунтуються на законі та
спростовуються вищенаведеними
висновками суду. Надання
підприємствами засобів захисту від
шкідливих чинників, які не усунули
вплив негативних факторів,
інформованості позивача при прийомі на
роботу про умови праці не впливають на
право позивача на відшкодування
завданої моральної шкоди за умови
підтвердження завдання такої шкоди.
Доводи представника відповідача щодо
відсутності факту встановлення
наявності доказу вини відповідача суд
не приймає до уваги , оскільки у
судовому засіданні встановлені
обставини щодо наявності правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди позивачу. З урахуванням
викладеного, доводи відповідача про те,
що позивачем не надано жодного доказу,
яким би підтверджувався факт
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з втратою працездатності, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
уже самим фактом втрати позивачем
професійної працездатності йому
спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», ст. 237-1 КЗпП
України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров`ю -
задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Центральний гірничо-
збагачувальний комбінат» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров`ю в сумі 15000 грн
(п'ятнадцять тисяч грн 00 коп), без
утримання податків та обов'язкових
платежів.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь держави судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 243 грн 60
коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: О. Н. Борис