Справа № 461/805/11
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/7079/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербай В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
25 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Акціонерного комерційного
інноваційного Банку «УкрСиббанк» (нині
- ПАТ «УкрСиббанк») про визнання
недійсними договору про надання
споживчого кредиту №0 від 18.03.2008
року, договору поруки №188441 від 18.03.2008
року, договору про надання споживчого
кредиту №0 від 18.07.2008 року,
договору поруки №218007 від 18.07.2008 року та
зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 25 вересня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 -
відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» -
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» (р/р №0113, МФО 351005, код
09807750, 61050, м.Харків, проспект
Московський,60) борг за кредитним
договором № 0 від 18.03.2008 року в
розмірі 69 074,70 доларів США, що згідно
курсу НБУ станом на 30.04.2014 року (1 дол.
США = 11,408089 грн.) становить 788 010,32 гривень
(сімсот вісімдесят вісім тисяч десять
грн. 32 копійки), борг за кредитним
договором № 0 від 18.07.2008 року в
розмірі 23 473,83 доларів США, що згідно
курсу НБУ станом на 30.04.2014 року (1
дол.США=11.408089 грн.) становить 267 791,51
гривень (двісті шістдесят сім тисяч
сімсот дев'яносто одна грн. 51 копійки), а
всього 1 055 801, 83 гривень ( один мільйон
п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот одна
гривня 83 копійки).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» (МФО 351005, ,
р/р ) судові витрати, а саме
державне мито в розмірі 1700,00 гривень та
послуги за інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 120,00 гривень.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення винесене без врахування всіх
обставин по справі та із порушенням
норм як матеріального, так і
процесуального законодавства. Вважає,
що прийняття зустрічного позову до
спільного розгляду із первісним є не
допустимим, оскільки вимоги по таких є
не тотожними. Крім того вказує, що умови
кредитних договорів щодо зміни в
односторонньому порядку відсоткової
ставки (і її фактична зміна) без
укладення додаткової угоди є такими, що
не відповідають як умовам договорів,
так і законодавству України.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити первісний
позов, а у задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення
доводів скарги ОСОБА_3, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

13 серпня 2010 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати недійсним договір про
надання споживчого кредиту за №0
від 18 березня 2008 року, укладеним між нею
та Акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» ( нині - ПАТ «УкрСиббанк»);
визнати недійсним договір поруки №188441
від 18 березня 2008 року, укладеним між
ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним
банком «УкрСиббанк» (нині - ПАТ
«УкрСиббанк»); визнати недійсним
договір про надання споживчого кредиту
за № 0 від 18 липня 2008 року,
укладеним між нею та Акціонерним
комерційним банком «УкрСиббанк» (нині -
ПАТ «УкрСиббанк»); визнати недійсним
договір поруки № 218007 від 18 липня 2008
року, укладеним між ОСОБА_5 та
Акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» ( нині - ПАТ «УкрСиббанк»).

19.05.2014 року позивач подала уточнення до
позовних вимог, відповідно до яких
просила визнати недійсним договір про
надання споживчого кредиту за №0
від 18 березня 2008 року; договір про
надання споживчого кредиту за № 0
від 18 липня 2008 року; судові витрати
покласти на відповідача; відмовити у
задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у
зв'язку з необґрунтованістю позовних
вимог; відмовити у задоволенні позову
ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про
стягнення солідарно із ОСОБА_4
заборгованості за кредитними
договорами у зв'язку з припиненням на
підставі ст.599 ЦК України правовідносин
поруки.

В обгрунтування позову посилалася на
те, що в ході виконання умов вказаних
кредитних договорів вона щомісячно
сплачувала кредитні ресурси та
нараховані по кредиту відсотки згідно
встановленого графіка у доларах США.
Подальше виконання умов договору на
умовах, нав'язаних відповідачем, стало
порушенням одного з принципів
цивільно-правових відносин, а саме
принципу справедливості. Вважала, що
несправедливими умовами кредитного
договору є надання кредиту в доларах
США, що є способом зловживання правом,
коли всі ризики знецінення
національної валюти України шляхом
порушення вимог закону, відповідач
перекладає на позивача, що є грубим
порушенням ч.3 ст.13 ЦК України.
Відповідачем порушено вимоги ст.99
Конституції України, ст.524 ЦК України,
ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», ст.3 ЗУ «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», ст.6,7 постанови НБУ №200 від
30.05.2007 року «Про затвердження правил
використання готівкової іноземної
валюти на території України»,ст.18 ЗУ
«Про захист прав споживача».
Недійсність основного зобов'язання
спричинила недійсність правочинів
щодо його забезпечення.

Крім того, вказувала на неправомірне
підняття відсоткової ставки за
кредитними договорами та незаконність
п.п. 1.3.1, 1.2.2, 3.1.3 та 5.2 кредитних
договорів та припинення договору
поруки.

24 січня 2011 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» звернулося в
суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, відповідно до
якого просило стягнути солідарно з
відповідачів борг за кредитним
договором № 0 від 18.03.2008 року та за
кредитним договором № 0 від 18.07.2008
року та судові витрати.

В подальшому 11.02.2014 року та 14.05.2014 року
ПАТ «УкрСиббанк» подало заяви про
збільшення позовних вимог відповідно
до яких просило стягнути солідарно з
відповідачів борг за кредитним
договором № 0 від 18.03.2008 року в
розмірі 69 074,70 доларів США, що згідно
курсу НБУ станом на 30.04.2014 року (1 дол.
США = 11,408089 грн.) становить 788 010,32 гривень
(сімсот вісімдесят вісім тисяч десять
грн. 32 копійки), борг за кредитним
договором № 0 від 18.07.2008 року в
розмірі 23 473,83 доларів США, що згідно
курсу НБУ станом на 30.04.2014 року (1
дол.США=11.408089 грн.) становить 267 791,51
гривень (двісті шістдесят сім тисяч
сімсот дев'яносто одна грн. 51 копійки), а
всього 1 055 801, 83 гривень ( один мільйон
п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот одна
гривня 83 копійки). Крім того, просило
стягнути судові витрати.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог посилалося на те, що 18 березня 2008
року та 18 липня 2008 року між ОСОБА_4 та
Акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» ( нині - ПАТ «УкрСиббанк»)
були укладені вказані договори про
надання споживчих кредитів.

З метою виконання вказаних кредитних
договорів між ОСОБА_5 та банком були
укладені договори поруки №188441, № 218007,
відповідно до яких Банком прийнята
застава нерухомості, а саме: земельна
ділянка загальною площею 1420 кв.м.,
кадастровий номер 0:01:001:0005, та
будинок загальною площею 125,1 кв.м., які є
власністю ОСОБА_5 Банк свої
зобов'язання за договорами виконав в
повному обсязі, проте відповідач
зобов'язання за вказаними договорами
належним чином не виконала, внаслідок
чого виникла вказана заборгованість
Враховуючи вищенаведене, просив
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитними
договорами та судові витрати.

Судом встановлено, що не знайшли
свого підтвердження посилання
позивача ОСОБА_4 на те, що підставою
для визнання кредитних договорів
недійсними є надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
позивача - споживача кредитних послуг.

Суд прийняв до уваги, що відповідно
до кредитнихо договорів усі платежі
повернення суми кредитів та сплати
процентів за користування кредитами
повинні здійснюватися позичальником у
валюті кредиту, в строки та на умовах
встановлених кредитним договором.

З врахуванням положень
ст.ст.524,533 ЦК України та Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», Правил
використання готівкової іноземної
валюти на території України,
затвердженими постановою НБУ від 30.05.2007
року №200, суд вказав, що не встановлено
їх порушень при одержання кредитів в
іноземній валюті.

Що стосується посилання позивача
ОСОБА_4 про порушення її прав та
незаконність п.п. 1.3.1, 1.2.2, 3.1.3 та 5.2
кредитних договорів через
неправомірне підняття відсоткової
ставки за кредитними договорами, то суд
вірно не їх прийняв до уваги, виходячи з
наступного.

Судом також встановлено, що відповідно
до п.1.2.2 вказаних кредитних договорів
позичальник зобов'язувався погашати
кредит у повному обсязі у встановлений
кредитним договором термін.

Пунктом 3.1.3 цих кредитних договорів
передбачено, що банк має право вимагати
дострокового погашення кредиту та
процентів у випадку невиконання або
неналежного виконання позичальником
умов договору.

Згідно п.3.4.2 вказаних кредитних
договорів, позичальник зобов'язаний
письмово повідомляти Банк про зміну
будь-яких даних, щодо своєї особи та
повідомити про виникнення будь-яких
інших обставин, які можуть вплинути на
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, в триденний строк
з моменту виникнення таких змін.

Судом встановлено, що згідно
довідок розрахунків до кредитних
договорів процентна ставка не
змінювалася і нараховувалася
відповідно до умов кредитних
договорів, а саме 13,9% річних за
строковими платежами, 27,8 % за
простроченими платежами по кредитному
договору № 0; 15% річних за
строковими платежами та 30% за
простроченими платежами по кредитному
договору № 0.

Таким чином в даних умовах
договорів було передбачено такі
процентні ставки, а отже не було ніякої
односторонньої зміни процентної
ставки банком при нарахуванні
процентів.

Погоджуючись з висновками суду
судова колегія враховує і наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
(яким відповідно до ст. 4 цього Закону є
договір про надання споживчого
кредиту) повинен містити розмір
фінансового активу, зазначений у
грошовому виразі, строки його внесення
та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема положення, згідно з
якими передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

За змістом ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Підприємницька
практика є такою, що вводить в оману,
якщо під час пропонування продукції
споживачу не надається або надається у
нечіткий, незрозумілий або двозначний
спосіб інформація, необхідна для
здійснення свідомого вибору.

Отже погодившись з умовами
вказаних договорів щодо відсоткової
ставки, які чітко сформулювані і є
зрозумілі та виконуючи їх умови,
ОСОБА_4 безпідставно вказує, на
неправомірне підняття відсоткової
ставки за кредитними договорами та їх
невідповідність Закону України «Про
захист прав споживачів».

Таким чином не встановлено, що
вказані умови договору є
несправедливими та всупереч принципу
добросовісності їх наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача.

Судова колегія враховує і те, що були
укладені додаткові угоди №№1,2,3 про
перенесення строків виконання
зобов'язань позичальника зі сплати
процентів від 30.01.2009 року та №№1,2,3 від 3
лютого 2009 року, які виконувались ОСОБА_4
і вона їх не оспорює. В той же час в їх
умовах враховані ці ж процентні
ставки(а.с.92-106, т.2).

Ці додаткові угоди чинні та сторони
повинні дотримуватись їх умов при
сплаті процентів за кредитним
договором від 18.03.2008 року та за
кредитним договором від 18.07.2008 року.

Отже ОСОБА_4 визнавала тоді при їх
укладенні 30.01.2009 року та 3 лютого 2009 року
умови сплати процентів і за кредитним
договором від 18.03.2008 року та за
кредитним договором від 18.07.2008 року,
хоча в даній справі їх оспорює.

Саме з врахуванням цих додаткових
договорів проведений розрахунок
заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідачів по первісному позову.

Положення п.4 кредитного договору від
18.03.2008 року та п.4 кредитного договору
від 18.07.2008 року не є предметом даного
позову.

Відмовляючи в позові щодо
припинення договору поруки, суд вірно
вказав, не погоджується з твердженнями
позивача ОСОБА_4 щодо припинення
договору поруки, так як вона не є
стороною укладеного договору поруки,
та укладенням такого договору поруки
не порушено її прав та інтересів.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду, оскільки
встановлено, що сам ОСОБА_5 подав
окремо позов про припинення договору
поруки.

Рішенням Франківського районного
суду від 2.10.2014 року в його позові
відмовлено і на даний час справа за
його апеляційною скаргою знаходиться в
провадженні апеляційного суду та не
закінчена розглядом (справа №2/465/1916/14-ц,
Франківського районного суду м.Львова).

Встановивши вказані обставини, суд
вірно відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 30.04.2014 року
задовольнив зустрічний позов (т.2,
а.с.44-51, а.с.53-60).

Також був поданий окремий позов
ОСОБА_4, яка діяла в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк", ОСОБА_5, третіх осіб
Приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
Ставчанської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, Реєстраційної служби
Пустомитівського районного управління
юстиції у Львівській області, Органу
опіки та піклування Пустомитівської
районної державної адміністрації
Львівської області про визнання
договорів іпотеки недійсними (справа №
450/958/14, Пустомитівського районного
суду Львівської області).

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
21 липня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено. 25 листопада 2014 року ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області вказане рішення
суду залишено без зміни.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржуване
рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 25 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.