УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко
С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
заочне рішення Чорнухинського
районного суду Полтавської області від
16 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 15 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вищевказаним позовом та просило
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 23 464 грн 03
коп. В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 19 листопада 2006 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 1752 грн 40 коп. зі сплатою 25,08 %
річних строком на 12 місяців.

Відповідач належним чином зобов'язання
за кредитним договором не виконує, у
зв'язку з чим станом на 25 березня 2013
року утворилась заборгованість у
розмір 23 464 грн 03 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 1752 грн 40
коп., заборгованості за процентами - 7 631
грн 11 коп., пені - 12 486 грн 99 коп., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн, штрафу
(процентна складова) - 1093 грн 53 коп.

Заочним рішенням Чорнухинського
районного суду Полтавської області від
16 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 15 січня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
положень ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України та
дійшов висновку, що банк пропустив
строк звернення до суду з позовом.

Однак з таким висновком судів
погодитись не можна, оскільки суди
дійшли його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 19 листопада 2006
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»),
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 на підставі заяви
позивальника № DNH4P78341223 від 19
листопада 2006 року отримав кредит у
розмірі 1752 грн 40 коп. зі сплатою 25,08 %
річних строком на 12 місяців.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за
кредитним договором не виконує, у
зв'язку з чим станом на 25 березня 2013
року утворилась заборгованість у
розмір 23 464 грн 03 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 1752 грн 40
коп., заборгованості за процентами - 7 631
грн 11 коп., пені - 12 486 грн 99 коп., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн, штрафу
(процентна складова) - 1093 грн 53 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

В матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності. Крім того, справу розглянуто
без участі відповідача та ухвалено
заочне рішення, що виключає можливість
подання такого клопотання в судовому
засіданні.

У зв'язку з викладеним не можна
погодитись із висновком судів про
застосування строку позовної давності
без заяви сторони у спорі.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, в порушення вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України та апеляційний суд,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду, у
порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України на
вказані обставини та вимоги закону
уваги не звернули, тому дійшли
помилкового висновку про наявність
підстав для відмови в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» з підстав пропуску строку
позовної давності.

Крім того, апеляційний суд, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
в своїй ухвалі послався на положення п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та на постанову
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року в справі № 6-126цс13, в
якій викладений правовий висновок щодо
застосування вказаних положень закону,
та дійшов висновку про те, що позовна
давність за позовами про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Проте, такого висновку апеляційний суд
дійшов з неправильним тлумаченням
вказаних положень Закону України «Про
захист прав споживачів», оскільки п. 7 ч.
13 ст. 11 зазначеного закону регулює
позасудовий порядок повернення
споживчого кредиту, про що зазначено і
в постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року в справі №
6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Чорнухинського
районного суду Полтавської області від
16 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 15
січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

І.К. Парінова