Справа №583/550/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Олійник О. В.Номер
провадження 22-ц/788/2028/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 03 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Охтирської міської ради Сумської
області, виконавчого комітету
Охтирської міської ради, ОСОБА_5, треті
особи: Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України»,
Охтирська міська державна нотаріальна
контора про визнання незаконною
приватизації квартири,

в с т а н о в и л
а :

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 03 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, неповноту з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
не врахування судом доведеності
обставин, що мають значення для справи
стороною позивача, недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

При цьому зазначають, що не використали
своїх приватизаційних чеків, тому мали
право на безоплатну приватизацію
квартири разом з батьками. Вважають, що
при проведенні приватизації квартири
допущені порушення вимог чинного
законодавства України, що потягло
порушення їх прав та інтересів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_4 та
представника позивачів ОСОБА_7, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
представників відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_8, третьої особи ПАТ «Державний
ощадний банк України» - Наумченко Ю.В.,
які проти скарги заперечували,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 (а.с. 8-9, т.1).

Відповідно до довідки про склад сім'ї
наймача ізольованої квартири, виданої
підприємством по обслуговуванню
житлового фонду 08 серпня 2008 року (а.с. 32,
т.1), у квартирі за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані та мали право на житло на
момент введення в дію Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» наймач - ОСОБА_10, його
дружина - ОСОБА_11, повнолітній син
ОСОБА_3, неповнолітня дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії паспорта вбачається, що позивач
ОСОБА_3 зареєстрований в спірній
квартирі з 25 січня 2007 року, а позивач
ОСОБА_4 - з 15 жовтня 2009 року (а.с. 6-7, т.1).

Відповідно до довідок ВАТ «Ощадбанк»
від 08 серпня 2008 року та ПАТ «Ощадбанк»
від 06 червня 2014 року, ОСОБА_3 використав
свій житловий чек 21 березня 1995 року на
суму 4 грн.20 коп., а ОСОБА_4 використала
свій житловий чек 25 квітня 1995 року на
суму 4 грн.20 коп. (а.с. 34, 193-194, т.1).

Судом також встановлено, що ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 станом на 07 серпня 2008 року свої
житлові чеки не використали (а.с. 35-36,
т.1).

В списках громадян селища Степанівка
Сумського району Сумської області, які
мають право на отримання
приватизаційних паперів у Сумському
районному відділенні Ощадного банку,
числяться позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.(а.с. 195 - 196, т.1).

27 серпня 2008 року мешканці АДРЕСА_1
звернулися до міського голови із
заявою про оформлення передачі
квартири в приватну (спільну часткову)
власність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 1/2
частині (а.с. 31, т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Охтирської міської ради від 17 вересня
2008 року «Про приватизацію квартир
державного житлового фонду» передано
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 у
спільну часткову власність, в рівних
частинах (а.с. 58, т.1).

Шлюб між батьками позивачів - ОСОБА_10
та ОСОБА_11 розірвано 15 червня 2010 року
(а.с. 10, т.1).

Мати позивачів ОСОБА_11 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 29 вересня 2010
року (а.с. 11, т.1), а батько ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим
повторно 09 жовтня 2013 року (а.с. 12, т.1).

Власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є
відповідач ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 14 грудня 2013 року після
смерті ОСОБА_10 (а.с. 59-60, т.1).

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є
єдиними спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_11, на момент її
смерті були зареєстровані та постійно
проживали зі своєю матір'ю ОСОБА_11, тому
вони вважаються такими, що прийняли
спадщину у вигляді 1/2 частини квартири
за адресою АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_11 за життя (а.с. 71, т.2).

В 2009 році ОСОБА_4 змінила ім'я з «ОСОБА_4»
на «ОСОБА_4» та повторно отримала
свідоцтво про народження (а.с. 161, т.2).

Відповідно до відмітки у свідоцтві про
народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 25
квітня 1995 року відкрито депозитний
рахунок НОМЕР_1, НОМЕР_2 на суму 1050000 крб.
(майновий сертифікат № НОМЕР_2) та 420000
крб. (житловий чек НОМЕР_1) (а.с. 160, 198, т.
1).

Відповідно до відмітки у свідоцтві про
народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 21
березня 1995 року відкрито депозитний
рахунок на суму 1050000 крб.(майновий
сертифікат НОМЕР_3) та 420000 крб. (житловий
чек НОМЕР_4) (а.с. 167, 196, т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову
позивачам у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
передбачених законом підстав для
визнання приватизації квартири
недійсною.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи і вимогам закону. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» кожний громадянин
України має право приватизувати
займане ним житло безоплатно в межах
номінальної вартості житлового чеку
або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до п. 1 ст. 4 цього закону,
житлові чеки - це приватизаційні
папери, які одержуються всіма
громадянами України і
використовуються при приватизації
державного житлового фонду. Вони
можуть також використовуватись для
приватизації частки майна державних
підприємств, земельного фонду.

Таким чином, кожен громадянин України,
має право використовувати власний
житловий чек не лище для приватизації
державного житлового фонду, але й для
приватизації частки майна державних
підприємств та земельного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
приватизаційні папери»,
приватизаційні папери - це особливий
вид державних цінних паперів, які
засвідчують право власника на
безоплатне одержання у процесі
приватизації частки майна державних
підприємств, державного житлового
фонду, земельного фонду.

Видача громадянам приватизаційних
паперів організується відділеннями
Ощадного банку України за списками, які
складаються місцевими Радами народних
депутатів або представництвами
України в інших державах, на підставі
заяви одержувача та пред'явлення
паспорта громадянина України або
документа, що його замінює (ст. 3 Закону).

Статтею 4 вказаного Закону передбачено,
що до випуску в готівковий обіг
приватизаційних паперів платежі за
придбані об'єкти приватизації можуть
здійснюватися з приватизаційних
депозитних рахунків, на які зарахована
повна номінальна вартість
приватизаційних паперів тих громадян,
які мають на них право відповідно до
законодавства. Порядок відкриття
означених рахунків та здійснення з них
платежів визначається Національним
банком України.

Порядок відкриття приватизаційних
депозитних рахунків і здійснення з них
платежів регулювалося станом на 1995 рік
Положенням Національного банку
України від 04 січня 1993 року (а.с. 199, т.1).

Згідно з цим Положенням випуск
приватизаційних паперів здійснюється
у формі безготівкових депозитів, які
відкриваються громадянам України за
місцем прописки установами Ощадбанку
України. Депозитні рахунки
відкриваються на суму номінальної
вартості приватизаційного майнового
сертифіката, майнового чека,
земельного бона, - при наявності
приватизаційного платіжного
доручення.

Платіжне доручення підтверджує
доручення громадянина України або
особи, яка має на це необхідні
повноваження (надалі - клієнт)
відділенню банка здійснити переказ
належної суми з свого рахунку на
рахунок відповідного позабюджетного
фонду приватизації або фінансового
посередника.

Платіжне доручення виписується
відповідним органом приватизації або
уповноваженим ним органом, який веде їх
облік.

Кошти з депозитних рахунків можуть
використовуватися лише на
приватизаційні цілі. При цьому кошти,
виділені на приватизацію майна, можна
використовувати на приватизацію житла,
і навпаки, з коефіцієнтом перерахунку
(взаємного конвертування) 1:1.

Інтереси неповнолітніх при здійсненні
операцій по депозитних рахунках
представляють їх батьки або законні
представники згідно з діючим
законодавством України і в порядку,
встановленому для виконання вкладних
операцій з проставленням їх підписів
або згоди у платіжних дорученнях і
банківських регістрах.

Відкриття депозитного рахунку
здійснюється у присутності
громадянина України, який має право на
одержання майнових сертифікатів та
житлових чеків, або особи, яка має на це
необхідні повноваження. Для відкриття
депозитного рахунку клієнт повинен
пред'явити паспорт або документ, що
його замінює (надалі паспорт), та
платіжне доручення, оформлене належним
чином.

Після проведення операції відкриття
депозитного рахунку та списання з
нього коштів згідно приватизаційного
платіжного доручення робиться
позначка на 27 сторінці паспорта або
документу, що його замінює, з
проставленням запису «депозитний
рахунок на суму майнового сертифіката
відкритий» або «депозитний рахунок на
суму житлового чека відкритий».

Судом першої інстанції встановлено та
не спростовано позивачами, що у
свідоцтві про народження ОСОБА_4 є
відмітка про відкриття депозитного
рахунку 25 квітня 1995 року НОМЕР_1, НОМЕР_2
на суму 1050000 крб. (майновий сертифікат №
НОМЕР_2) та 420000 крб. (житловий чек НОМЕР_1)
( а.с. 160, 198, т. 1 ).

Відповідно до відмітки у свідоцтві про
народження ОСОБА_3, 21 березня 1995 року
відкрито депозитний рахунок на суму
1050000 крб.(майновий сертифікат НОМЕР_3) та
420000 крб. (житловий чек НОМЕР_4) ( а.с. 167, 196,
т.1).

Отже, житлові чеки та майнові
сертифікати неповнолітніх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правомірно
використані їх батьками у 1995 році.

Належних та допустимих доказів на
спростування тієї обставини, що батьки
правильно сформували та подали до
органу приватизації всі документи,
зокрема, довідку про склад сім'ї
наймача квартири, в якій вказані їх
діти, тобто позивачі, довідки про
використання позивачами власних
приватизаційних паперів - житлових
чеків, що в свою чергу надало
можливість органу приватизації
прийняти рішення про передачу спірного
житла у приватну власність батькам
позивачів.

Таким чином, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку, що права та
інтереси позивачів передачею квартири
їх батькам у приватну власність у 2008
році порушені не були.

Як правильно зазначено судом першої
інстанції в рішенні, відповідно до норм
діючого на той час Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», Положення про порядок
відкриття приватизаційних депозитних
рахунків і здійснення з них платежів
Національного банку України від 04
січня 1993 року, кошти, виділені на
приватизацію житла, можна було
використовувати на приватизацію майна
і навпаки, з коефіцієнтом перерахунку
(взаємного конвертування) 1:1.

При цьому відмітка про використання
права на безоплатну приватизацію житла
згідно з пунктом 30 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 року № 56 із змінами та
доповненнями, внесеними наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05
серпня 1994 року № 72, робилася тільки при
видачі свідоцтва про право власності
на житло.

Оскільки свідоцтво про право власності
на житло позивачам не видавалось,
доводи заявників апеляційної скарги
про відсутність відповідних відміток у
їх свідоцтвах про народження або
паспортах, є не обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_4, ОСОБА_3 у апеляційній
скарзі на те, що їх мати ОСОБА_11 у 2008
році повторно взяла участь в
приватизації державного житлового
фонду, були предметом розгляду справи в
суді першої інстанції та спростовані
довідкою ВАТ «Ощадбанк» від 07 серпня 2008
року № 21-18/3101 (а.с. 35, т.1), та поясненнями
свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_11 свій
житловий чек не використала.

З висновку судової почеркознавчої
експертизи № 913 від 29 серпня 2014 року
вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3
у заяві від 27 серпня 2008 року, що
розташований у рядку « ОСОБА_3.»,
виконаний ОСОБА_3 (а.с. 15-17, т.2).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що твердження ОСОБА_3
про протилежне не ґрунтуються на
доказах та не мають правового значення
для вирішення справи, оскільки при
передачі квартири у приватну власність
батькам позивачів орган приватизації
обґрунтовано керувався тим, що останні
використали своє право на приватизацію
державного житлового фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.
203 ЦК України.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
судочинства, а також моральним засадам
суспільства.

Позивачі, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1
ст. 60 ЦПК України, не довели, що
оспорюваний правочин не відповідає
вимогам ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а
отже відсутні передбачені ч. 1 ст. 215 ЦК
України підстави для визнання його
недійсним.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, вирішуючи спір в межах
заявлених позовних вимог та, виходячи з
презумпції правомірності правочину,
передбаченої ст. 204 ЦК України,
обґрунтовано відмовив позивачам у їх
задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити, а рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього дня на неї
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -