АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6711/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Прижигалінська Т. В. Доповідач -
Куценко Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 214 року
м. Дніпропетровськ

15 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства

Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 травня 2014 року, по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року до
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області звернулося
ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором /а.с.2-3/.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 травня 2014 року в
задоволені позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено /а.с.54-55/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким їх
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, стягнути з відповідача судові
витрати за подання апеляційної скарги,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, та рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 628, 629 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року
між позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Також
відповідач підтвердив свою згоду про
те, що заява про надання кредиту разом з
Умовами надання банківських послуг та
Правилами користування платіжною
карткою укладені між ним та Банком, що
підтверджується підписом у заяві.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
посилається на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, оскільки суд при
ухвалені рішення не врахував, що строк
дії картки не припиняє строку дії
договору та відсутні письмові заяви
стороні договору про його припинення,
тому його дія продовжується на
наступний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду апеляційної скарги було
витребувано з Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу по якій 21
листопада 2008 року видано судовий наказ
№2н-491/08. В матеріалах зазначеної справи
містяться заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою,
умовами котрих передбачено наступне.

Зокрема, п. 9.3 Умов визначено, що картка
відкрита на невизначений строк, крім
випадків, установлених пунктами 9.6, 9.7
Умов договору. У цих пунктах, а також у
пунктах 9.1., 9.4. Умов вказано, в яких
випадках дія картки припиняється та з
якого часу у кредитора виникає право на
примусове стягнення заборгованості та
в якому порядку.

Відповідно до п. 9.4. Умов у випадку
наявності перевитрат платіжного
ліміту по карті та непогашення їх
клієнтом протягом 6 місяців, карта
закривається та її наступне
відновлення можливе лише після повного
погашення заборгованості.

Тобто пунктами 9.3, 9.4, 9.6, 9.7 Умов,
визначено порядок припинення дії
кредитної карти в окремих випадках, а
саме: у разі невиконання кредитором
зобов'язань щодо виплати кредиту.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що у лютому 2008 року в
результаті порушення відповідачем
умов укладеного договору щодо сплати
кредиту, виникла заборгованість, яка не
була погашена ОСОБА_3 протягом 6
місяців, таким чином, відповідно до
вищезазначених умов укладеного між
сторонами договору, платіжна карта
відповідача повинна бути закрита у
вересні 2008 року.

Про зазначене також свідчить факт
звернення позивача із заявою про
видачу судового наказу у листопаді 2008
року, за якою 21 листопада 2008 року було
видано судовий наказ № 2н-491/08 про
стягнення з ОСОБА_3 всієї суми
заборгованості за кредитним договором
від 28 грудня 2007 року в розмірі 3789,00 грн.
/а.с.4/.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору картковий рахунок
було закрито та позивач звернувся до
суду з метою захисту своїх прав і
отримав судовий наказ про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитом, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для нарахування
позивачем відсотків за користування
кредитом згідно до умов укладеного між
сторонами договору.

Крім того, відповідно ст. 257, 267 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи,
договірні відносини сторін виникли 28
грудня 2007 року. З заявою про видачу
судового наказу ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся 20 листопада 2008 року та
судовим наказом від 21 листопада 2008 року
з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
стягнута заборгованість за кредитним
договором № б/н від 28 грудня 2007 року в
розмірі 3789,96 грн..

Отже, перебіг загальної позовної
давності почався заново після його
переривання, а саме з 20 листопада 2008
року. Таким чином, трирічний строк
позовної давності за вимогами, що
випливають з умов договору № б/н від 28
грудня 2007 року закінчився 20 листопада
2011 року. Але позивач звернувся до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права лише 12 лютому 2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
відмову в задоволені позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну оцінку
відповідно до норм ЦПК України та є
такими, що відповідають нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого по справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий: Куценко
Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.