АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1244/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2560/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В.Д.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою відділу державної виконавчої
служби Миргородського міськрайонного
управління юстиції на ухвалу
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 28 травня 2014
року

по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 травня
2014 року скаргу стягувача ОСОБА_1 від 12
травня 2014 року задоволено.

Визнано неправомірною та
скасовано постанову про повернення
виконавчого документу стягувачу
ОСОБА_1 від 26 березня 2014 року, винесену
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Миргородського міськрайонного
управління юстиції Горбань Людмилою
Анатоліївною

В апеляційній скарзі начальник ВДВС
Миргородського МРУЮ, не погодившись з
ухвалою суду, просить її скасувати та
відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1
Вважає, що ухвала постановлена судом з
порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно до п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відповідно до ст. 124 ч. 5 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України,
а невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України,
а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до судового наказу,
виданого Миргородським міськрайонним
судом Полтавської області 18 серпня 2009
року, який набрав законної сили, до
стягнення з боржника Кредитної спілки
„Лубно" на користь стягувачки ОСОБА_1
підлягала грошова сума в розмірі 7065
гривень

Наказ було допущено до примусового
виконання, а в подальшому, в грудні 2013
року відповідне виконавче провадження
направлено до ВДВС Миргородського
Миргородського міськрайонного
управління юстиції з ВДВС Лубенського
МРУЮ за належністю.

Оскаржуваною постановою державного
виконавця від 26 березня 2014 року судовий
наказ, виданий Миргородським
міськрайонним судом Полтавської
області 18 серпня 2009 року, повернуто
стяггувачу ОСОБА_1 з посиланням на п. 9 ч.
1 ст. 47 Закону України „Про виконавче
провадження", через те, що майно
боржника у виді офісу за адресою:
Полтавська область, м.Миргород, вул.
Д.Апостола, 5 перебуває під арештом
відповідно до постанов прокуратури
Полтавської області та ухвал
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області.

Разом з тим, повноваження державного
виконавця щодо реалізації його прав та
обов'язків визначені ст. ст. 6, 11 Закону
України „Про виконавче провадження".
Відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 11
згаданого Закону державний виконавець
у процесі здійснення виконавчого
провадження сам має право накладати
арешт на майно боржника, передавати
таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Матеріалами справи доведено, що як
видно з відповіді службової особи
прокуратури Полтавської області на
запит державного виконавця, в ході
розслідування кримінальних справ на
офіс боржника за адресою: Полтавська
область, м.Миргород, вул. Д.Апостола, 5
дійсно накладено арешт, проте, справа
перебуває на розгляді в суді. Факт
перебування згаданого нерухомого
майна під арештом підтверджується
копією інформаційної довідки з Єдиного
реєстру заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна, виданої 12 лютого 2014
року

Окрім того, державним виконавцем в
постанові про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 26.03.2014 року
не зазначено, що у боржника відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення та не доведено факт
наявності цього майна в суді першої
інстанції, а аткож не зазначено про
неможливість проведення інших
виконавчих дій, як того вимагає п.9 ч.1
ст. 47 Закону України „Про виконавче
провадження".

Державним виконавцем ВДВС
Миргородського МрУЮ Горбань Л.А. не
було встановлено стан судового
розгляду відповідного кримінального
провадження та яка подальша доля
арештованого нерухомого майна за
можливим вироком суду, інформаційна
довідка з Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
станом на 26 березня 2014 року у
розпорядженні державного виконавця
була відсутня, з огляду на що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що винесення оскаржуваної постанови в
ході здійснення виконавчого
провадження було передчасним.

Враховуючи, що арешти, накладені
ухвалами суду на нерухоме майно
боржника не перешкоджали державному
виконавцю виконати вимоги пункту 5 ч. 3
ст. 11 Закону України „Про виконавче
провадження" по зведеному виконавчому
провадженню в інтересах стягувача
ОСОБА_1 з урахуванням черговості
задоволення вимог стягувачів, а також
даючи оцінку діям державної виконавчої
служби щодо прийняття постанови від
26.03.2014 року про повернення виконавчого
документа стягувачу, суд першої
інстанції правильно застосував
положення Закону України "Про
виконавче провадження", і матеріалами
справи доведено факт порушення
державним виконавцем вимог закону при
виконанні рішення суду, колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
ВДВС Миргородського МРУЮ відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Миргородського
міськрайонного управління юстиції -
відхилити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:
А.І. Дорош

Л.М. Омельченко