Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2857/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Замша
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.11.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.

із секретарем: Лазаренко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - орган опіки
та піклування Бобринецької районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей та
стягнення аліментів, та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дітей та
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 10 жовтня
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення
місця проживання дітей: ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, та стягнення на їх утримання
аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частки
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подачі заяви, до повноліття дітей.

В обґрунтування позову зазначала, що
вони є батьками двох малолітніх дітей:
ОСОБА_4, 2006 року народження, та ОСОБА_5,
2007 року народження. Після розірвання
шлюбу в червні 2014 року між нею та
відповідачем виник спір щодо місця
проживання дітей. Відповідач
самовільно забрав дітей і на даний час
не дає їй можливості зустрічатися з
ними та заперечує проти проживання
дітей з нею. Позивач вважає, що діти
мають проживати саме з нею і вона як
мати може забезпечити належні умови
для проживання та виховання дітей.

Відповідачем подано зустрічний позов
до ОСОБА_2 про визначення місця
проживання дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з ним,
та стягнення аліментів на їх утримання
щомісячно в розмірі 1/3 частки заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з дня подачі заяви, до
повноліття дітей. В обгрунтування
зазначено, що під час їхнього
перебування у шлюбі ОСОБА_2 не
піклувалася про дітей, не готувала їжу,
не прала білизну. Зазаз вона зловживає
спиртними напоями та співмешкає з
чоловіком, який звільнився з місць
позбавлення волі, що може негативно
вплинути на дітей. Вважаючи, що позивач
не зможе забезпечити належне виховання
доньок, тому просить залишити дітей
проживати з ним та стягнути аліменти
на його користь.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 10.10.2014 року
первісний позов задоволено частково, у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено в повному обсязі.

Визначено місце проживання дітей:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ОСОБА_2, за адресою:
АДРЕСА_1, вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
дітей відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачем
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права і ухвалення
нового рішення про задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.
Зазначено, що рішення суду є незаконним
та необґрунтованим у зв'язку з
неповним з'ясуванням обставин справи
та невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Зокрема, судом не
взято до уваги, що позивач роками не
займалася вихованням дітей, не
з'ясовано можливість матері утримувати
дітей. Твердження сестри позивачки та
опікунської ради про те, що у ОСОБА_2
наявний житловий будинок в якому
облаштована кімната для дітей не
підтверджені відповідними доказами.
Крім того, ОСОБА_2 не надала суду
доказів про наявність у неї роботи.
Вважає, що діти повинні проживати з ним,
оскільки він має житло, працює,
позитивно характеризується по місцю
роботи.

Позивач не оскаржує рішення суду в
апеляційному порядку.

Представник органу опіки та піклування
Бобринецької районної державної
адміністрації в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
судової повістки (а.с.127).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача, який підтримав доводи
апеляційної скарги, позивача та її
представника, які згодні з рішенням
суду, вивчивши матеріали справи,
перевіривши в межах, передбачених ст. 303
ЦПК України, законність і
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
15.04.2005 року по 24.06.2014 року.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується копіями свідоцтв про
народження (а.с.10-11, 52-53).

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 24.06.2014
року, яке набрало законної сили, шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.56).

Між сторонами існує спір про
визначення місця проживання дітей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати дитина, спір між ними
може вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін чи інших
осіб, що беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

ОСОБА_2 було надано докази на
підтвердження наявності відповідних
умов для проживання дітей та
можливості їх матеріального утримання.

Так, згідно довідки від 26.06.2014 року №360,
виданої виконкомом Полтавської
сільської ради Компаніївського району
Кіровоградської області, позивач має
власне житло, проживає без реєстрації
по АДРЕСА_2 (а.с.14).

По місцю проживання ОСОБА_2
характеризується з позитивної сторони,
як добросовісна і доброзичлива, спокій
жителів територіальної громади не
порушувала, із сусідами підтримує
дружні стосунки, алкоголем не
зловживає, до адмінкомісії не
викликалася, що підтверджується
характеристикою від 22.09.2014 року,
виданою Полтавською сільською радою
Компаніївського району
Кіровоградської області (а.с.76).

Згідно копії висновку про стан здоров'я
від 24.09.2014 року, виданого керівником
лікувально-профілактичного закладу,
ОСОБА_2 повністю здорова, психічних,
наркологічних та інших відхилень у неї
не виявлено (а.с.77).

Відповідач в обґрунтування доводів
зустрічного позову надав суду
характеристику від 08.07.2014 року № 61,
видану директором КП «Комунальник»,
згідно якої ОСОБА_3 працює охоронником
та характеризується з позитивної
сторони (а.с.54, 70).

Згідно довідки за №147 від 08.07.2014 року
ОСОБА_3 працює охоронником КП
«Комунальник», отримує заробітну
плату, з січня по червень 2014 року його
дохід складає 7550 грн. (а.с.55).

Донька сторін - ОСОБА_4 згідно копії
картки стану здоров'я і розвитку дитини
та заключення ЛКК має відхилення стану
здоров'я: синдром «Дауна», в зв'язку з
чим потребує спеціального догляду
(а.с.79-80).

В матеріалах справи наявний висновок
органу опіки та піклування
Бобринецької районної державної
адміністрації Кіровоградської області
від 03.10.2014 року №01-38/526/1, згідно якого на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини визначено за доцільним
проживання дітей з матір'ю ОСОБА_2 за
адресою: с. Полтавка Компаніївського
району (а.с.73). В даному висновку
зазначено, що діти проживають з батьком
у АДРЕСА_3, умови проживання сім'ї
ОСОБА_3 є незадовільними для проживання
дітей, догляд за дітьми здійснює
співмешканка.

З копії акта обстеження умов
проживання ОСОБА_3, складеного 30.09.2014
року комісією органу опіки та
піклування Бобринецької РДА,
вбачається, що побутові умови для
проживання дітей неналежні, а саме: в
будинку брудно, місце для дітей не
облаштоване, повітря затхле (а.с.74).
ОСОБА_3 протягом червня-серпня дітьми
не займався, діти були у бабусі, догляд
за дітьми здійснює співмешканка ОСОБА_3

ОСОБА_2 проживає у власному
двокімнатному будинку АДРЕСА_1, має
належні побутові умови для проживання,
в будинку придбано, облаштовано дитячу
кімнату, забезпечена одягом, в
підсобному господарстві утримуються
кури, кролі, що підтверджується копією
акта обстеження умов проживання (а.с.75).

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
пункті 24 Постанови від 12.06.1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» суд,
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, виходячи з
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
ураховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Преамбулою Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України № 789-ХІІ від 27.12.1991 року
(далі Конвенція) визначається, що
дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх
діях відносно дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними або
приватними інституціями, які
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється найкращому забезпеченню
інтересів дитини.

Крім того, відповідно до положень
принципу 7 Декларації прав дитини,
прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної
Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, найкраще
забезпечення інтересів дитини має бути
керівним принципом для тих, на кому
лежить відповідальність за його
навчання; ця відповідальність лежить
перш за все на батьках.

Згідно з частинами 4-6 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, обов'язковою є
участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Суд першої інстанці, задовольняючи
частково первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, врахував надані сторонами та
досліджені в судовому засіданні
докази, що характеризують позивача та
відповідача, наданий органом опіки та
піклування висновок, та виходячи з
інтересів дітей, дійшов правильного
висновку про доцільність визначення
місця проживання дітей із матір'ю -
ОСОБА_2

Відповідачем не було надано суду
доказів на підтвердження аморального
способу життя ОСОБА_2, та не доведено
доцільності визначення місця
проживання дітей з ним.

Надана відповідачем
довідка-характеристика від 28.08.2014 року
за №84, яка видана Марянівською
сільською радою Бобринецького району
Кіровоградської області (а.с.35), про те,
що за час перебування у ОСОБА_6 на
лікуванні та вихованні внучки - ОСОБА_5
з 20.05.2014 року по 28.08.2014 року, мати дитини -
ОСОБА_2 жодного разу не цікавилася
здоров'ям дитини, не підтверджує
обставин ухилення матері від виховання
дітей, а також того, що саме відповідач
приділяє належну увагу донькам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 чинить
перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з
доньками, позбавляючи її можливості
бачитися з дітьми та займатися їх
вихованням, піклуватися та турбуватися
про них, чим порушує її права як матері.

За таких підстав, беручі до уваги те, що
позивач виявляє увагу до дітей і
турботу про них, однак позбавлена
можливості спілкуватися з ними,
враховуючи особисті якості батьків,
стан здоров'я, створення належних умов
для виховання дітей, при цьому не
надається перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків, колегія суддів вважає
обгрунтованим висновок про
доцільність визначення місця
проживання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з їх
матір'ю - ОСОБА_2

Суд першої інстанції з дотриманням
вимог статей 213, 214 ЦПК України
правильно встановив характер спірних
правовідносин та застосував норми
матеріального права, які їх регулюють,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів, які досліджені і
належно оцінені.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, відповідно
до вимог ст. 308 ЦПК України колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити та залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 10 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: