Справа № 131/747/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2014

Іллінецький районний суд Вінницької
області в складі:

Головуючого судді Димбіцького
Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Іллінці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про повернення безпідставно набутого
майна, ціна позову 16861 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом, в якому вказав, що у 2003 році між
ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було досягнуто
домовленості про купівлю-продаж
квартири АДРЕСА_1, яка на той час
належала відповідачам згідно ордеру.

Він із продавцями були дійшли згоди
щодо всіх істотних умов договору
купівлі-продажу вказаної квартири. В
рахунок виконання укладеного договору
він сплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 1300 доларів
США від загальної узгодженої ціни
квартири, решту 1300 доларів США її
вартості він зобов'язувався сплатити
після нотаріального оформлення
договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 в свою чергу на виконання
досягнутої домовленості 30 травня 2003
року надали йому розписку про
отримання грошей в сумі 1300 доларів США
та ключі від квартири, при цьому через
відсутність правовстановлюючих
документів на квартиру вони
зобов'язувалися виготовити технічну
документацію на неї та до 30 грудня 2003
року нотаріально посвідчити фактично
укладений і виконаний сторонами в
повному об'ємі договір купівлі-продажу.
Після чого він разом зі своєю сім'єю
вселився в дану квартиру.

Після отримання відповідачами
свідоцтва про право власності на
квартиру на їх ім'я при підготовці
пакету документів для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
стало відомо про неможливість
відчуження відповідачами вказаної
квартири та нотаріального посвідчення
договору її купівлі-продажу, оскільки в
ній був зареєстрований неповнолітній
син відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5,
внаслідок чого орган опіки та
піклування не дав згоди на укладення
такого договору.

З того часу між ним та відповідачами
розпочався ряд судових справ, які
тривали близько десяти років.

Зокрема, рішенням Липовецького
районного суду Вінницької області від
25 липня 2012 року у цивільній справі №
213/1221/12 за його позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та стягнення
вартості 2/3 частин квартири в порядку
відшкодування шкоди внаслідок
невиконання зобов'язання та зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про захист права власності на
житло шляхом виселення особи, що
самоправно виселилась було
встановлено: «Що стосується розрахунку
між сторонами, то вважають (ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.), що факт отримання коштів від
ОСОБА_1 в розмірі 1300 доларів США вони не
заперечують», та «Судом встановлено
наступні обставини. 30 травня 2003 року
ОСОБА_2, ОСОБА_4 написали розписку,
відповідно до якої вони одержали від
ОСОБА_1 гроші в сумі 1300 доларів США за
квартиру, яка повинна продатися
АДРЕСА_1». При цьому у задоволенні його
позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та стягнення вартості 2/3 частин
квартири в порядку відшкодування шкоди
внаслідок невиконання зобов'язання
було відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
захист права власності на житло шляхом
виселення особи, що самоправно
виселилась було задоволено повністю,
вирішено усунути перешкоди ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, яка належить їм на
праві власності, шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири без
надання іншого житлового приміщення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
107 грн. 30 коп.

Рішеннями апеляційного суду
Вінницької області від 21 вересня 2012
року вказане рішення Липовецького
районного суду Вінницької області від
25 липня 2012 року в частині усунення
перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у
користуванні квартирою, що належить їм
на праві власності, шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із зазначеної
квартири без надання іншого житлового
приміщення та в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 107 грн. 30 коп.
витрат по сплаті судового збору було
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 за
участю третьої особи органу опіки та
піклування Іллінецької міської ради
Вінницької області про захист
власності на житло шляхом виселення
особи, що самостійно вселилась, було
відмовлено.

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 березня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на вказане рішення апеляційного
суду було задоволено, рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 вересня 2012 року скасовано,
рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 25 липня 2012 року
залишено в силі.

Враховуючи те, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладено не було, а також те, що
рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 25 липня 2012 року,
яке набуло законної сили, встановлено
факт отримання відповідачами від нього
грошових коштів в сумі 1300 доларів США
згідно розписки від 30 травня 2003 року,
написаної ними власноручно, у
задоволені ж його позовних вимог до
відповідачів щодо визнання договору
купівлі-продажу вказаної квартири
дійсним було відмовлено, то
відповідачі таким чином безпідставно
набули від нього грошові кошти в сумі
1300 доларів США та утримують їх у себе до
сьогоднішнього дня.

Оскільки фактична передача ним
грошових коштів в сумі 1300 доларів США
відбулась на виконання договору, який в
подальшому не був укладений, то
відповідачі вказані кошти отримали без
достатньої правової підстави та
зобов'язані йому їх повернути.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що він не
пропустив встановленого законом
строку позовної давності для звернення
до суду із цим своїм позовом, оскільки
про можливість звернення до суду із
вимогою про повернення безпідставно
набутого майна він дізнався лише 27
березня 2013 року після розгляду справи
судом касаційної інстанції, ухвалою
якого рішення Липовецького районного
суду Вінницької області від 25 липня 2012
року було залишено в силі та відмовлено
йому в задоволенні його позову щодо
визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним. До того часу він
добросовісно вважав, що кошти в сумі 1300
доларів США відповідачі отримали по
розписці на підтвердження укладення
договору купівлі-продажу квартири і
сподівався, що даний договір судом буде
визнано дійсним і за ним буде визнано
право на квартиру, оскільки саме це
передбачала написана ОСОБА_2 та ОСОБА_4
власноручно розписка.

Тому він просить суд стягнути в
солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на свою користь 16861 грн., що
еквівалентно 1300 доларів США, як
безпідставно набуте відповідачами
майно, а також понесені ним судові
витрати у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримав
повністю, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 особисто в судовому
засіданні та відповідач та ОСОБА_4 у
спільній із відповідачем ОСОБА_8 заяві
до суду про застосування позовної
давності позовних вимог ОСОБА_1 не
визнали з тих підстав, що згідно
розписки, написаної ними 30 травня 2003
року, на яку ОСОБА_1 посилається як на
підставу своїх позовних вимог про
повернення безпідставно одержаних
коштів, договір купівлі-продажу
квартири, в рахунок оплати якого були
передані 1300 доларів США, мав бути
укладений 30 грудня 2003 року. Відповідачі
вважають, що вже наступного дня після
цієї дати позивач дізнався про
порушення свого права, однак не
скористався протягом своїм правом щодо
подання позовної заяви про повернення
безпідставно набутого майна впродовж
більше десяти років. Вказані позивачем
причини пропуску строку позовної
давності мають суб'єктивний характер,
оскільки позивач не був позбавлений
можливості звернення до суду з даним
позовом в межах строку позовної
давності, загальний строк якого, згідно
ст.257 ЦК України, встановлюється
тривалістю у три роки та, перебіг якого,
згідно ч.1 ст.261 ЦК України, починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Тому відповідачі просять суд відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні його позовних
вимог у зв'язку з пропуском ним
встановленого законом строку позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню із наступних мотивів.

Правовідносини, що є предметом спору у
справі, регулюються цивільним
законодавством України щодо набуття,
збереження майна без достатньої
правової підстави. Зокрема, згідно
ст.1212 ЦК України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
і ОСОБА_4 у 2003 році дійшли згоди щодо
істотних умов договору купівлі-продажу
належної відповідачам на той час на
праві користування квартири АДРЕСА_1.
На його виконання покупець ОСОБА_1
сплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 1300 доларів США
від загальної узгодженої ціни
квартири, решту 1300 доларів США її
вартості він зобов'язувався сплатити
після нотаріального оформлення
договору купівлі-продажу. Продавці
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в свою чергу на
виконання досягнутої домовленості 30
травня 2003 року надали ОСОБА_1
власноручну письмову розписку про
отримання від нього коштів в сумі 1300
доларів США та передачу йому ключів від
квартири, при цьому через відсутність
правовстановлюючих документів на
квартиру вони зобов'язувалися
виготовити технічну документацію на
неї та до 30 грудня 2003 року нотаріально
посвідчити фактично укладений і
виконаний сторонами в повному об'ємі
договір купівлі-продажу (копія
розписки на а.с.5).

Через відсутність згоди органу опіки і
піклування укладення договору
купівлі-продажу квартири між сторонами
на відбулось, натомість спори між ними
з цього приводу перейшли у площину
судових справ.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 25 липня 2012 року
у цивільній справі № 213/1221/12 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та стягнення вартості 2/3 частин
квартири в порядку відшкодування шкоди
внаслідок невиконання зобов'язання та
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про захист права
власності на житло шляхом виселення
особи, що самоправно виселилась було
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не
заперечували самого факту отримання
ними від ОСОБА_1 коштів в розмірі 1300
доларів США, та встановлені обставини
щодо написання 30 травня 2003 року ОСОБА_2,
ОСОБА_4 розписки, відповідно до якої
вони одержали від ОСОБА_1 гроші в сумі
1300 доларів США за квартиру, яка повинна
продатися АДРЕСА_1. Вказаним рішенням
місцевого суду у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та стягнення вартості 2/3 частин
квартири в порядку відшкодування шкоди
внаслідок невиконання зобов'язання
було відмовлено, натомість зустрічний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про захист права власності на
житло шляхом виселення особи, що
самоправно виселилась було задоволено
повністю, вирішено усунути перешкоди
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, яка належить їм на
праві власності, шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири без
надання іншого житлового приміщення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
107 грн. 30 коп. (копія рішення суду на а.с.6
- 12).

Рішеннями апеляційного суду
Вінницької області від 21 вересня 2012
року вказане рішення Липовецького
районного суду Вінницької області від
25 липня 2012 року в частині усунення
перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у
користуванні квартирою, що належить їм
на праві власності, шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із зазначеної
квартири без надання іншого житлового
приміщення та в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 107 грн. 30 коп.
витрат по сплаті судового збору було
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 за
участю третьої особи органу опіки та
піклування Іллінецької міської ради
Вінницької області про захист права
власності на житло шляхом виселення
особи, що самостійно вселилась було
відмовлено (копія рішення суду на а.с.13 -
16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 березня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було задоволено, вказане вище
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 21 вересня 2012 року було
скасовано, а вказане вище рішення
Липовецького районного суду
Вінницької області від 25 липня 2012 року
було залишено в силі (копія ухвали суду
на а.с.17 - 19).

Таким чином зазначені позивачем в
обгрунтування його позовних вимог
обставини повністю доведені ним
зазначеними вище і дослідженими в
судовому засіданні письмовими
доказами, при цьому вони в жодній мірі
не спростовані відповідачами
будь-якими належними допустимими
доказами, оскільки надані ОСОБА_2
письмові докази щодо матеріального
стану та умов проживання відповідачів
не стосуються предмету доказування в
межах позовних вимог ОСОБА_1

Відтак за нормами правового
регулювання предмету спору ст.1212 ЦК
України відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4
зобов'язані повернути ОСОБА_1 суму 16861
грн., що еквівалетно набутим ними від
нього у 2003 році 1300 доларів США, оскільки
підстава, на якій вони були набуті,
згодом відпала остаточно в силу
приписів ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 березня 2013 року.

При цьому сукд вважає, що позивач
ОСОБА_1 не пропустив встановленого ст.257
ЦК України загального строку позовної
давності у три роки, позаяк в силу ст.261
ЦК України перебіг такого строку для
нього почався від дня винесення
остаточного судового рішення у
цивільно-правовому спорі щодо права
власності на квартиру АДРЕСА_1, яким
стала ухвала Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, винесена 27 березня
2013 року.

Оскільки відповідачі відмовляються
добровільно повернути ОСОБА_1
безпідставно набуте ними майно у виді
еквівалентних сумі 1300 доларів США
грошових коштів, позов ОСОБА_1 слід
задовольнити, стягнути солідарно із
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 16861
грн., як безпідставно набутого майна, а
також 243 грн. 60 коп. сплаченого
позивачем при зверненні до суду
судового збору у справі, а всього, таким
чином, 17104 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.257, 2161, 1212 ЦК України, ст.ст.209, 212 - 215
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 16861
(шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят
одну) гривню, як безпідставно набутого
майна, а також 243 (двісті сорок три)
гривні 60 коп. сплаченого позивачем при
зверненні до суду судового збору у
справі, а всього, таким чином, 17104
(сімнадцять тисяч сто чотири) гривні 60
коп.

Копії цього рішення суду невідкладно
надіслати відповідачам у справі для
відома.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення через Іллінецький районний
суд.

Суддя
Ю.В. Димбіцький