АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9896/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Чала А.П.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів -
Шиманського В.Й., Борисової О.В.

при секретарі -
Попандопало Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач звернувся в
суд із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
встановити юридичний факт проживання
однією з сім'єю з відповідачем без
шлюбу з січня 2003р. по березень 2013р.,
визнати їх спільною сумісною власністю
наступне майно: квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль
«Шевролет Авео», держномер НОМЕР_1;
поділити майно, визнавши за кожним
право власності по Ѕ частині вказаних
квартир та стягнути з відповідача 17 000
грн. компенсації вартості Ѕ частини
автомобіля «Шевролет Авео».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
зазначене майно є об'єктом спільної
сумісної власності, тому воно підлягає
поділу у судовому порядку внаслідок
відсутності домовленості у вирішенні
спору у добровільному порядку. Крім
того, факт проживання однією сім'єю та
наявність у них спільного побуту та
бюджету з січня 2003 року до березня 2013
року підтверджується письмовими
доказами та показами свідків.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 23 червня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що рішення суду базується
тільки на показах сторони відповідача,
без доказів даної сторони процесу
(припущеннях), що є недопустимим.

Крім того, суд не взяв до уваги письмові
докази, a саме: заперечення ОСОБА_2 від
26.03.2008 року, заперечення на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 від 26 грудня 2006 року та
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 17.08.2005 року
капітана міліції ДІМ Васильківського MB
Доманського П.В., з яких вбачається, що
продавці спірної квартири громадяни
Шеремети пояснили правоохоронцям, що
завдаток вони отримували з рук
громадянина ОСОБА_1, який допомагав
відповідачу у складному правовому та
фінансовому процесі спірної квартири.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що вимоги позивача не
ґрунтуються на матеріальному законі.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.02.2004р.
перебуває зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 і на час розгляду справи шлюб не
є розірваним, не є визнаний недійсним
або припиненим, що не заперечував сам
позивач.

За інформацією автоматизованої
системи «Квартоблік», ОСОБА_1 з 23.07.2004р.
перебуває на квартирному обліку в
Святошинській районній в м. Києві
державній адміністрації в складі
родини з п'яти осіб у списках
першочергового забезпечення житлом
категорії «Багатодітні сім'ї», а
відомості про надання житлової площі
родині ОСОБА_1 в Святошинській районній
в м. Києві державній адміністрації
відсутні.

Відповідно до листа Департаменту
господарського забезпечення СБ
України, ОСОБА_1 з 08.09.2004р. перебував на
квартирному обліку в Центральному
управлінні СБ України складом сім'ї з
п'яти осіб, а у 2003 році позивача знято з
квартирного обліку в ЦУ СБ України у
зв'язку із наданням йому на
вищевказаний склад сім'ї трикімнатної
квартири АДРЕСА_3.

На підставі договору купівлі-продажу
квартири від 30.07.2003р. на ім'я ОСОБА_2 була
придбана квартира АДРЕСА_1, а 27.06.2012р. на
ім'я ОСОБА_2 була придбана квартира
АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі
народилась дочка ОСОБА_6, що не
заперечується ними.

Відповідно до статті 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України
визначено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 1 січня 2004 року.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», до сімейних
відносин, які вже існували на зазначену
дату, норми СК України застосовуються
лише в частині тих прав і обов'язків, що
виникли після набрання ним чинності. Ці
права та обов'язки визначаються на
підставах, передбачених СК України.

Таким чином, факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу набув юридичного значення після
набрання чинності СК України та ЦК
України з 1 січня 2004 року. Кодекс про
шлюб та сім'ю УРСР не передбачав
юридичних наслідків для чоловіка та
жінки, які проживала разом без
реєстрації шлюбу. На підстави,
передбачені ст. 17 Закону України «Про
власність», норми якої визначали, що
частки кожного з членів сім'ї
визначається ступенем його участі,
працею й коштами у створенні спільної
власності, якщо угодою між ними не
передбачено інше, позивачка не
посилалася.

Отже, виходячи із положень ст. 58
Конституції України про те, що закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, колегія
суддів погоджується з тим, що позовні
вимоги про встановлення факту
проживання позивача та відповідача
однією сім'єю з січня 2003 року по 1 січня
2004 року та поділу майна, набутого за цей
час чоловіком і жінкою, які проживали
без реєстрації шлюбу не можуть бути
задоволенні.

Крім того, ч. 2 ст. 3 СК України
передбачено, що сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Подружжя вважається
сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у
зв'язку з навчанням, роботою,
лікуванням, необхідністю догляду за
батьками, дітьми та з інших поважних
причин не проживають спільно.

Постановою Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року № 6-97цс11, ухваленою за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судових рішень із мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, сформульовано
обов'язкову для усіх судів України
правову позицію щодо визначення ознак
сім'ї при встановленні наявності чи
відсутності фактичних шлюбних
стосунків та визначено, що положення ч.
2 ст. 3 СК України стосуються лише
офіційно зареєстрованих шлюбів. При
застосуванні ст.74 СК України слід
виходити з того, що вказана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

З наведеного випливає, що обов'язковою
умовою для можливості застосування до
правовідносин правила ст.74 СК України є
відсутність у чоловіка та жінки,
стосовно яких ставиться питання про
встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
будь-якого іншого зареєстрованого
шлюбу.

За положеннями частин 1, 2 ст.21 СК
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Стаття 25 СК України визначає про те, що
жінка та чоловік можуть одночасно
перебувати інше в одному шлюбі.

Підсумовуючи викладене та з
урахуванням наявних в матеріалах
справи доказів, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що з 13.02.2004р. і на час розгляду справи
ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, з якою, згідно частини 1
ст.21 СК України має сімейний союз, а
відповідно до правил частини 1 ст.36 СК
України має подружні права і несе
подружні обов'язки, а тому до спірних
правовідносин ст.74 СК України
застосуванню не підлягає.

Крім того, наявність у сторін по справі
доньки та проведення ними певного часу
разом не свідчить про набуття ними прав
та обов'язків, притаманних подружжю.

Таким чином, вимоги позивача про
встановлення юридичного факту
проживання однією з сім'єю з
відповідачем без шлюбу суперечить
моральним засадам суспільства нормам
матеріального права, оскільки позивач
з 13.02.2004 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а в ст.
74 СК України закладено положення про
недопустимість конкуренції шлюбів: для
визначення проживання чоловіка та
жінки однією сім'єю потрібно, щоб жоден
із них не перебував у іншому шлюбі.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 червня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді