Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/3495/14
Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Хомяк К. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 червня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 14.09.2007 року відповідач отримала
кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у
вигляду встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, в результаті
чого, станом на 30.11.2013 року утворилась
заборгованість в сумі 22 075 грн. 20 коп., з
яких: 6 733 грн. 04 коп. - заборгованість за
кредитом, 10 686 грн. 36 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 3 366 грн. 50 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 250 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 1 039 грн. 30 коп.
- штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини
просило суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 22 075 грн. 20 коп. та судові
витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 червня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 22 075 грн. 20 коп..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» витрати
по сплаті судового збору в розмірі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

22 вересня 2014 року від представника ПАТ
КБ „ПриватБанк" - Якушева С.О. надійшло
письмове клопотання про постановлення
окремої ухвали відносно порушення
вимог Закону України „ Про адвокатуру
та адвокатську діяльність" з боку
представника відповідача ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_5

Згідно ст.211 ЦПК України суд, виявивши
під час розгляду справи порушення
закону і встановивши причини та умови,
що сприяли вчиненню порушення, може
постановити окрему ухвалу і направити
її відповідним особам чи органам для
вжиття заходів щодо усунення цих
причин та умов.

Постановлення окремої ухвали в силу
вимог ст. 211 ЦПК України є правом суду.
Колегія суддів не вбачає підстав для
постановлення окремої ухвали у цій
справі згідно вимог представника
банка.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України ).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України ).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України ).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України
). Одним із видів порушення зобов'язання
є прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст.ст.530,631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України ).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України ).

Встановлено, що 14 вересня 2007 року Банк
надав ОСОБА_3 кредит у сумі 2000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на залишок
заборгованості зі строком погашення
кредиту у повному обсязі не пізніше
останнього дня місяця, зазначеного на
платіжній картці (а.с.10).

Позичальнику була видана відповідна
платіжна картка за № НОМЕР_1, строк дії
якої закінчувався в останній день
серпня 2011 року (а.с.88).

При оформленні кредитної картки
позичальник був ознайомлений і
погодився з Умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами
банку, що підтверджується його
підписом на заяві про видачу кредиту і
на довідці про умови кредитування з
використанням картки "універсальна"
(а.с.10 зворот).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

В заяві про відкриття банківського
рахунку і отримання кредитної картки
відповідач зазначив про свою згоду з
тим, що вказана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту, Правилами
користування кредитною карткою і
Тарифами складають договір, укладений
між ним і банком про надання
банківських послуг (а.с.10).

Умовами і правилами надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг Банк відкриває клієнту
картковий рахунок, його вид і строк дії
визначений в заяві і в пам'ятці клієнта,
підписанням якої клієнт і Банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладання
договору являється дата відкриття
рахунку, зазначена в розділі "відмітки
Банку. Договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк. Погашення кредиту здійснюється
шляхом поповнення рахунку готівкою або
у безготівковому порядку. Строки і
порядок погашення кредиту (кредитного
ліміту, кредитної лінії) по платіжним
карткам з встановленим мінімальним
обов'язковим платежем наведений у
Пам'ятці клієнта, яка являється
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, і
частку заборгованості по Кредиту. При
порушенні строків платежів
позичальник зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми
позову. (п.п.3.1; 3.2; 5.2; 5.3; 8.6; 9.12 Умов і
правил надання банківських послуг:
(а.с.11-13).

Пам'яткою клієнта і Тарифами на
обслуговування продуктового ряду
"кредитка" передбачено щомісячне
погашення заборгованості по кредиту,
процентам і комісіям (мінімальний
платіж), розмір якого складає 7% від
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн.
(а.с. 41).

На порушення умов договору позичальник
взяті на себе зобов'язання не
виконувала, передбачені умовами
договору платежі не вносила, у зв'язку
із чим станом на 30 листопада 2013 року має
заборгованість у розмірі 22075 грн. 19 коп.,
із яких: 6 733 грн 04 коп. - заборгованість
за кредитом; 10686 грн. 36 коп. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; 3366 грн.50 коп. -
заборгованість по комісії, 250 грн -
штраф (фіксована частина); 1 039 грн. 30 коп.
- штраф (процентна складова) (а.с.4-9).

Нарахована Банком сума заборгованості
оскаржуваним рішенням стягнута з
боржника на вимогу кредитора.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не дотримався вимог ст. 256 ЦК
України.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору -
протягом 12 місяців з моменту його
підписання, а якщо протягом цього
строку ні одна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов
і правил), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів - до кінця місяця, наступного
за звітним (див. тарифи на
обслуговування).

Таким чином, пам'яткою клієнта та
тарифами на обслуговування, які є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти у вересні 2007 року,
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту виконувала нерегулярно, у той
час як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 13 лютого 2014 року, включивши
до позовних вимог всю заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України ).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
(п.5.2, 5.3 Умов і правил, Тарифи і Пам'ятка)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 7%
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн. до
кінця місяця, наступного за звітним, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту і процентів
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
те, що строк дії договору, а отже і строк
виконання боргового зобов'язання ще не
сплинув та відсутність підстав для
застосування позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13,
від 18 червня 2014 року у справі №6-61 цс 14.

За таких обставин, з висновком суду про
обґрунтованість позову і дотримання
Банком вимог щодо строків позовної
давності, не можна погодитись, оскільки
він ґрунтується на неправильному
застосуванні норми матеріального
права.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530,631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що позичальник почав
порушувати умови кредитного договору
уже з жовтня 2009 року. З відповідним
позовом до суду Банк звернувся у лютому
2014 року. Заперечуючи проти позову,
відповідач просив, у тому числі про
застосування строків позовної
давності (а.с.39-40).

Зважаючи на те, що умовами кредитного
договору передбачений обов'язок
позичальника щомісячно погашати
кредит і відсотки у розмірі 7% від
залишку кредиту, з урахуванням
положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на
користь кредитора підлягає стягненню
та частина позики, що підлягала сплаті
разом з нарахованими процентами, а
також несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.

Отже, у відповідності з умовами
договору, графіком погашення кредиту і
наданими Банком розрахунками з
відповідача на користь Банку підлягає
стягненню заборгованість із
щомісячних платежів у межах строку
позовної давності за період з 28 лютого
2011 року по 30 листопада 2013 року в
загальній сумі 12 077грн. 62 коп., із яких:

6773 грн.08 коп. - заборгованість за
відсотками, нарахованими в межах
строку позовної давності з 28 лютого 2011
року по 30 листопада 2013 року;
заборгованість за тілом кредиту - 2269
грн. 32 коп.; 2 222 грн. - заборгованість з
комісії, а також штраф у загальній сумі
813 грн. 22 коп., який визначається як сума
фіксованої частини у розмірі 500 грн. і 5%
від боргу пропорційно частці
задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог -
про стягнення сум, що підлягали сплаті
боржником до 28 лютого 2011 року Банку
слід відмовити за пропуском строку
позовної давності.

Доводи апелянта про те, що початок
перебігу строку позовної давності має
обчислюватися з дати внесення нею
останнього платежу не відповідають
вимогам діючого законодавства і умовам
кредитного договору, яким передбачений
обов'язок боржника погашати кредит
щомісячними платежами .

Посилання апелянта на положення п.7
частини 13 статті 11 Закону України „Про
захист прав споживачів", якою
заборонено вимагати повернення
споживчого кредиту, строк якого давно
минув, не являється підставою для
відмову Банку у позові про задоволення
вимог, за якими строк позовної давності
ще не сплинув.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким, з
ОСОБА_3 на користь Банку підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором за період з 28. 02.2011 по 30.11.2013
року в загальній сумі 12077грн. 62 коп., із
яких: 2269 грн. 32 коп. заборгованість за
тілом кредиту; 6773 грн.08 коп. -
заборгованість за відсотками, 2 222 грн. -
заборгованість з комісії, а також 813
грн. 22 коп. - штрафних санкцій.

Вимоги Банку про стягнення з
відповідача заборгованості, що
існувала станом на 05 люте 2011 року,
задоволенню не підлягають за пропуском
строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 червня 2014 року по цій
справі скасувати, ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
б/н від 14.09.2007 року за період з 28 лютого
2011 року по 30 листопада 2013 року в
загальній сумі 12077грн. 62 коп., із яких: 2269
грн. 32 коп. заборгованість за тілом
кредиту; 6773 грн.08 коп. - заборгованість
за відсотками, 2 222 грн. - заборгованість
з комісії, а також 813 грн. 22 коп. -
штрафних санкцій.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: