Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській
Т.М.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представника позивача -
ОСОБА_3,

представника відповідача -
Дорофєєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ключове рішення»
про визнання недійною додаткової угоди
до договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
ТОВ «Ключове Рішення» про визнання
недійною додаткової угоди до договору
оренди (а. с. 3-5).

Позивачі у позовній заяві та у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог посилались на те, що у зв'язку з
наявною кредитною заборгованістю
ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за
пропозицією останнього 02 березня 2011
року було підписано протокол
узгодження, відповідно до якого банк
зобов'язався викупити об'єкт
нерухомості на ТОВ «Ключове рішення»
та провести реструктуризацію залишку
заборгованості ОСОБА_2 16 травня 2011 року
між ОСОБА_1 та ТОВ «Ключове рішення»
було укладено попередній договір № 682,
за умовами якого ТОВ «Ключове рішення»
(продавець) зобов'язався на умовах,
визначених цим договором у строк не
пізніше 01 січня 2021 року продати ОСОБА_1
жиле приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40
кв.м. Пунктом 5 цього попереднього
договору передбачено, що на
підтвердження дійсних намірів про
наступне укладання договору
купівлі-продажу та в забезпечення
виконання свого зобов'язання щодо
виконання попереднього договору
покупець з моменту підписання
попереднього договору сплачує
продавцю грошову суму в розмірі 1 470,00
грн. Грошова сума сплачена більш
встановленої зараховується на рахунок
забезпечення за цим договором. Сторони
також узгодили, що у разі укладення
сторонами договору купівлі-продажу
житлового приміщення у строк,
зазначений в п. 2 попереднього договору,
грошова сума, яка перерахована
продавцю відповідно до п. 5
попереднього договору зараховується в
оплату вартості житлового приміщення.
Також 16 травня 2011 року між ОСОБА_1 та
відповідачем був укладений договір №
682 оренди квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40
кв.м. Розмір орендної плати складає 10
грн. на перший місяць та підлягає
індексації з коефіцієнтом рівним 1 за
кожний наступний місяць. Будучи
запрошеною відповідачем для
підписання додаткової угоди з метою
здійснення звірки та встановлення
наявності чи відсутності
заборгованості за виконання
зобов'язань за договором, ОСОБА_1 26
грудня 2013 року підписала додаткову
угоду з відповідачем, проте
ознайомившись вдома з її змістом
виявила, що фактично підписала
дострокове розірвання попереднього
договору про купівлю-продаж квартири з
26 грудня 2013 року. У зв'язку з зазначеним
позивачі просили суд визнати недійсною
додаткову угоду № 682 до попереднього
договору № 682 від 16 травня 2011 року (а. с.
3-5).

Позивачі представник ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову,
просив суд відмовити в його
задоволенні як у необґрунтованому та
безпідставному.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали
участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 02 березня 2011 року
було підписано протокол узгодження,
відповідно до якого банк зобов'язався
викупити об'єкт нерухомості на ТОВ
«Ключове рішення» та провести
реструктуризацію залишку
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором № DNR0GK00000423 від 13 серпня 2008
року (а. с. 22).

16 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Ключове рішення» було укладено
попередній договір № 682, за умовами
якого ТОВ «Ключове рішення» (продавець)
зобов'язався на умовах, визначених цим
договором у строк не пізніше 01 січня 2021
року продати ОСОБА_1 жиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 49,40 кв.м. Пунктом 5
цього попереднього договору
передбачено, що на підтвердження
дійсних намірів про наступне укладання
договору купівлі-продажу та в
забезпечення виконання свого
зобов'язання щодо виконання
попереднього договору покупець з
моменту підписання попереднього
договору сплачує продавцю грошову суму
в розмірі 1 470,00 грн. Грошова сума
сплачена більш встановленої
зараховується на рахунок забезпечення
за цим договором. Сторони також
узгодили, що у разі укладення сторонами
договору купівлі-продажу житлового
приміщення у строк, зазначений в п. 2
попереднього договору, грошова сума,
яка перерахована продавцю відповідно
до п. 5 попереднього договору
зараховується в оплату вартості
житлового приміщення (а. с. 23).

Судом також встановлено, що 16 травня 2011
року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ключове
рішення» був укладений договір № 682
оренди квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40
кв.м. Розмір орендної плати складає 10
грн. на перший місяць та підлягає
індексації з коефіцієнтом рівним 1 за
кожний наступний місяць (24-26, 45-47).

Додатковою угодою до договору оренди
квартири № 682 від 16 травня 2011 року (без
зазначення дати укладення) була
змінена вартість орендної плати (а. с.
44).

Додатковою угодою № 682 до попереднього
договору купівлі-продажу квартири № 682
від 16 травня 2011 достроково розірваний з
26 грудня 2013 року попередній договір
купівлі-продажу квартири № 682 (а. с. 28).

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила
суду, що не мала наміру розривати
попередній договір купівлі-продажу
квартири № 682 від 16 травня 2011 та не
усвідомлювала, що підписуючи додаткову
угоду до нього 26 грудня 2013 року, робить
це, оскільки була запрошена
відповідачем для укладання додаткової
угоди з метою звірки щодо
наявності/відсутності заборгованості,
на підтвердження чого надала суду
копії квитанцій про належне виконання
ОСОБА_1 умов договору оренди квартири №
682 від 16 травня 2011 року за період з
травня 2011 року по квітень 2014 року (а. с.
29-34).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилась щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Оцінюючи усі докази, які були
дослідженні судом у судовому засіданні
у їх сукупності, та вирішуючи вимоги
позивачів до відповідача про визнання
недійсною додаткової угоди № 682 від 26
грудня 2013 року до попереднього
договору купівлі-продажу квартири № 682
від 16 травня 2011, укладеної між ОСОБА_1 та
ТОВ «Ключове рішення», якою фактично
було достроково розірвано вказаний
попередній договір, приймаючи до уваги
належне виконання ОСОБА_1 умов
попереднього договору купівлі-продажу
квартири № 682 після 26 грудня 2013 року,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_1
підписуючи спірну додаткову угоду
дійсно помилилась щодо обставин, які
мають істотне значення, отже суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги позивачів по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 216, 229 ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,
215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду № 682
від 26 грудня 2013 року до попереднього
договору купівлі-продажу квартири № 682
від 16 травня 2011, яка була укладена між
ОСОБА_1 та товариством з обмеженою
відповідальністю «Ключове рішення».

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой