РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді
Бондарчука В.В.

секретаря
Потаніної О.О.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Плюс» про визнання договору недійсним,
прийняття суми залишку заборгованості
рівними частинами, стягнення моральної
шкоди,

встановив:

8 липня 2014 року позивач звернувся
до суду із позовом до відповідача про
визнання договору недійсним,
посилаючись на те, що 15 серпня 2007 року
між сторонами було укладено кредитний
договір №А000024 на суму 88 652 грн. для
придбання автомобіля. Зазначений
договір було укладено у зв'язку із тим,
що така необхідність у позивача
виникла у зв'язку із вступом до системи
«Автоклуб» за договором від 7 листопада
2005 року з метою отримання автомобіля та
наданням пропозиції адміністрації
компанії «Автоклуб» щодо укладення
такого договору для отримання у
власність автомобіля на інших умовах.
До 1 червня 2011 року позивачем
сплачувалися суми відповідно до
графіку, а всього було сплачено 75 287 грн.
14 коп. В червні 2011 року позивача було
повідомлено про те, що з 29 листопада 2008
року в односторонньому порядку було
підвищено відсоткову ставку з 15% до 19%, з
такими діями відповідача він не
погоджується, у зв'язку із чим
відмовився виконувати взяті на себе
зобов'язання за кредитними договором.
Оскільки будь-яких повідомлень про
отримання рекомендованого листа про
підвищення відсоткової ставки позивач
не отримував, тому вважає, що має місце
зміна істотних обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
крім цього відповідачем не було
застосовано річний строк давності щодо
нарахування пені та штрафів. Цими діями
ТОВ «Кредит Плюс» поставило ОСОБА_1 у
безвихідне положення. Неправомірними
діями позивачу спричинено моральну
шкоду, яку він оцінив у сумі 10 000 грн.
ОСОБА_1 вважає, що ТОВ «Кредит Плюс»
ввело його в обману щодо обставин, які
мають істотне значення при укладенні
правочину, тому відповідно до ст.230 ЦК
України, такий правочин є недійсним.
Умови договору є несправедливими, з
огляду на що позивач просить визнати
недійсним договір про надання кредиту,
зобов'язати відповідача прийняти від
нього суму залишку за кредитом рівними
частинами в термін визначений
договором, стягнути моральну шкоду в
сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач,
вимоги викладені у позові підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача подав до
суду письмові заперечення проти
позову, вважає його необґрунтованим,
зазначив, що рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 27 травня 2013
року було частково задоволено позов
ТОВ «Кредит Плюс» до ОСОБА_1, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
про визнання недійсним пункту
кредитного договору щодо права на
підвищення відсоткової ставки в
односторонньому порядку було
відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення
позивача та дослідивши матеріали
справи вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні 15 серпня 2007 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредит Плюс» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№А0000024, за умовами якого позичальник
отримав кредит в сумі 52 113 грн. 60 коп. під
14 відсотків річних строком до 29 серпня
2012 року.

Додатковою угодою від 30 жовтня 2007
року було змінено збільшено суму
кредиту до 88 652 грн.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 23 травня 2013
року було частково задоволено позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Плюс» до
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором в сумі 90 590 грн. 76 коп., а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Плюс» про
визнання недійсним пункту п.12.3
кредитного договору та зобов'язання
вчинення дій було відмовлено.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

П.20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
визначено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
позову та заперечень проти нього.

Підстави для недійсності правочину
визначені ст.ст.203, 215 ЦК України. Про те,
в судовому засіданні позивачем ці
обставини, на які він посилається як
обґрунтування позовних вимог
належними та допустимими доказами
доведені не були, а тому, в задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі.

Посилання позивача на те, що умови
договору, зокрема у п.12.3 визначено
право ТОВ «Кредит Плюс» в
односторонньому порядку змінювати
відсоткову ставку, хоча це заборонено
Законом від 12 грудня 2008 року №661-VI та
ст.1056-1 ЦК України є безпідставними,
оскільки на час укладення договору 15
серпня 2007 року такої заборони не було,
відповідний договір на момент його
укладення не суперечив вимогам чинного
законодавства та відповідав волі
сторін.

Крім цього необґрунтованими є
посилання позивача на те, що
відповідачем при укладенні договору не
були виконані вимоги ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
а сам договір суперечив вимогам
чинного законодавства щодо
односторонньої зміни відсоткової
ставки, щодо права вимоги кредитора
достроково повертати всю суму кредиту,
у випадку незгоди із підвищенням
відсоткової ставки позивальника
повернути кредит, оскільки належними
та допустимими доказами ці обставини
підтверджені не були.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оспорювана позивачем угода відповідає
вимогам закону, моральним засадам
суспільства, позичальник був
ознайомлений із умовами надання та
повернення кредиту, вважав їх
прийнятними для себе, що
підтверджується п.13.1, 13.2, 13.3 Кредитного
договору, частково виконав
зобов'язання за нею, а тому підстав в
межах заявлених позовних вимог,
визнавати кредитний договір недійсним
немає.

У зв'язку із цим не підлягає
задоволенню і вимога про застосування
наслідків недійсності правочину
відповідно до ст.216 ЦК України, зокрема,
щодо зобов'язання відповідача прийняти
від ОСОБА_1 56 704 грн. 13 коп. рівними
платежами.

В судовому засіданні позивачем не
доведено обставин заподіяння йому
моральної шкоди винними діями чи
бездіяльністю ТОВ «Кредит Плюс», тому
відповідна вимога про стягнення такої
шкоди в сумі 10 000 грн. також задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.23, 203, 215, 216, 230, 627, 1167
ЦК України, ст.ст.60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Плюс» про
визнання кредитного договору №А000024
від 15 серпня 2007 року недійсним,
прийняття суми залишку заборгованості
рівними частинами, стягнення моральної
шкоди в сумі 10 000 грн. відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення, а в разі, якщо
апеляцію подають особи, які не були
присутніми в судовому засіданні, то
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: