Справа №639/9757/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року

Жовтневий районний суд м. Харкова в
складі :

головуючого - судді - Рубіжного С.О.

за участю секретаря - Чубенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права користування, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідача та просила
ухвалити рішення, на підставі якого
визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 право
користування квартири АДРЕСА_1.,
встановив за дітьми сервітут до
досягнення ними повноліття. Свої
вимоги позивач обґрунтовує тим, що з
16.07.2005 року вона з відповідачем ОСОБА_2
зареєстровані у шлюбі. Від шлюбу
сторони мають дітей, право яких просить
захистити. В період шлюбу позивач
ОСОБА_1 придбала за договором купівлі -
продажу від 31.05.2006 року квартиру
АДРЕСА_2. У зв'язку з чим, дана квартира
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві
загальної сумісної власності.
Відповідач проживає в спірній
квартирі, зареєстрований за іншою
адресою. Позивач побоюється, що її
права та права її наповнолітніх дітей
можуть бути порушені відповідачем, а
тому вважає необхідним захистити свої
права шляхом звернення до суду з даним
позовом

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, повідомлялась належним
чином, на адресу суду надійшла заява
про слухання справи у її відсутність,
позовні вимоги викладені в позовній
заяві підтрималі в повному обсязі та
просила їх задовольнити, також проти
винесення рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, на адресу суду надійшла
заява про слухання справи у його
відсутність, просив ухвалити рішення
згідно діючого законодавства.

В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено , що з 16.07.2005 року
сторони перебувають у шлюбі. (а.с.7) Від
шлюбу мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 4,5,6)

В період шлюбу позивач ОСОБА_1 придбала
за договором купівлі - продажу від
31.05.2006 року квартиру АДРЕСА_2. (а.с.8)

Відповідач ОСОБА_2 проживає в спірній
квартир постійно, що визнається
сторонами, проте зареєстрований за
адресою АДРЕСА_3, що підтверджується
довідкою з місця проживання. (а.с. 15)

Як зазначив позивач, у своїй позовній
заяві вона вимушена просити суд
визнати за дітьми право користування в
спірній квартири, встановиши за ними
сервітут до досягнення повноліття для
того щоб захистити свої права та права
неповнолітніх на майбутнє, пославшись
на те, що їх права можуть буті порушені.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо нерухомого
майна для задоволення потреб інших
осіб, які не можуть бути задоволені
іншим способом.

Згідно з ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає,
що у разі недосягнення домовленості
про встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 1,3,4 ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житло, в якому вона проживає постійно
або тимчасово. Місцем проживання
фізичної особи у віці від десяти до
чотирнадцяти років є місце проживання
її батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним
у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 173 СК України батьки і
діти, зокрема ті, які спільно
проживають, можуть бути самостійними
власниками майна. При вирішенні спору
між батьками та малолітніми,
неповнолітніми дітьми, які спільно
проживають, щодо належності їм майна
вважається, що воно є власністю
батьків, якщо інше не встановлено
судом.

Згідно ст. 175 СК України майно, набуте
батьками і дітьми за рахунок їхньої
спільної праці чи спільних коштів,
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ст.176 СК України права
батьків та дітей на користування
житлом, яке є власністю когось із них,
встановлюються законом.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, даючи оцінку вищезазначеному,
приходить до висновку про те, що права
позивача та їх дітей щодо користування
квартирою № 31 по вул. Полтавський шлях,
б.29 в м. Харкові ніким не порушується, а
тому судового захисту не потребують.
Захист права на майбутнє
законодавством не передбачено.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 3,7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права користування -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня отримання його
копії.

Суддя -