22-ц/775/1136/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

30 липня 2014 року. м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І.,
Кочегарової Л.М.

При секретарі - Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, Служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про визначення місця проживання
дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Іллічівського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 10 червня 2014 року,

В с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що 14 травня 2010 року
зареєструвала з відповідачем ОСОБА_2
шлюб, від якого народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З 28 серпня 2013 року між
сторонами фактично припинені шлюбні
стосунки, не ведеться спільне
господарство. В теперішній час дитина
мешкає разом з відповідачем на
підставі рішення Іллічівського
районного суду м.Маріуполя від 16 жовтня
2013 року, яким місце проживання дитини
було визначено з батьком. Підставами
для прийняття такого рішення була
відсутність у неї офіційного
працевлаштування. Умови проживання на
той час за адресою: АДРЕСА_2, були
задовільними. З метою усунення
факторів, зазначених в рішенні суду,
вона з 21 жовтня 2013 року влаштувалась
продавцем у ТОВ «АТБ-Маркет», де працює
до теперішнього часу. Графік роботи
дозволяє їй приділяти дитині достатньо
часу, а заробітна плата - утримувати
його. З 15 листопада 2013 року вона
проживає у квартирі АДРЕСА_1 на
підставі договору позики, при цьому має
нотаріально посвідчену згоду власника
квартири на проживання у ній дитини.
Вона бажає, щоб син мешкав разом з нею,
однак з відповідачем в позасудовому
порядку вирішити це питання не вдалося.
Дитина стала нервовою, плаче ночами і
скаржиться на те, що батько його б'є.
Разом з відповідачем мешкає інша жінка,
яку він заставляє називати матір'ю.
Незважаючи на те, що місце проживання
дитини визначено разом з батьком, вона
щоденно бачиться з сином, проте через
відносини між сторонами це створює
неприємні ситуації.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
10 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи - Служба у
справах дітей Іллічівської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, про визначення місця проживання
дитини задоволено.

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З рішенням суду не згодний відповідач
ОСОБА_2 і, посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення судом норм
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить апеляційний суд скасувати
рішення суду і ухвалити нове рішення,
яким визначити місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_3 разом з
батьком за адресою: АДРЕСА_3.

Зокрема вказує, що судом не звернуто
увагу на те, що позивачкою ОСОБА_1 не
надано доказів на підтвердження
обставин, зазначених в позовній заяві,
а саме про те, що ним не забезпечуються
належні умови для виховання дитини,
санітарний стан житла являється
задовільним, відсутній позитивний
морально психологічний клімат в сім'ї
для проживання дитини, а також те, що
дитина являється засобом
маніпулювання. Необґрунтовано також
зазначено позивачкою, що ним рідко
надавалась матері можливість бачитись
з дитиною, в тому числі з погрозами
звернення до органів міліції.

Вважає, що судом не прийнято до уваги,
що ініціатором сварок між подружжям
виступала позивачка, що може бути
підтверджено сусідами та родичами.
Відповідач прикладав зусилля
врегулювати їх відносини, укріпити
сім'ю, виконувати частину побутових
питань.

Суд не дав належну оцінку житловим
умовам позивачці, яка проживає в
квартирі за договором позики,
нерухомого майна у власності не має.
Житлова площа квартири не достатня для
проживання трьох осіб, дитина не має
окремого спального місця та особистого
простору, необхідного для дитини
відповідного віку.

Судом не враховано, що відповідно до
висновку спеціаліста відділу
соціальної роботи Орджонікідзевського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді вказано, що
емоціональний зв'язок та прихильність
дитини до батька вище, ніж до матері.

Крім того, судом не дано всебічної та
об'єктивної оцінки показанням свідків.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_4, які підтримали
апеляційну скаргу, просили рішення
суду скасувати, у задоволенні позову
позивачці відмовити, заперечення
позивачки ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу
відхилити, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
в межах апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з таких
підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що сторони з 14
травня 2010 року перебували у шлюбі та
мешкали за адресою: АДРЕСА_3. Рішенням
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 29 серпня 2013 року шлюб
між ними було розірвано (а.с.8, 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1, виданим
Іллічівським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області 11 лютого 2010 року
(а.с.22).

З серпня 2013 року сторони припинили
шлюбні стосунки та не мешкають разом.

Дитина ОСОБА_3, в теперішній час мешкає
разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 на
підставі рішення Іллічівського
районного суду м.Маріуполя від 16 жовтня
2013 року, яким задоволено позовні вимоги
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини (а.с.9-12), що також
підтверджується довідками КСН
«Лучистий» № 163 від 28 серпня 2013 року та
№ 16 від 16 травня 2014 року (а.с.40, 145).

Судом також встановлено, що сторонами
створені належні матеріально-побутові
умови для проживання та розвитку
малолітньої дитини, а також для
забезпечення її потреб, що
підтверджується відповідними актами
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї (а.с.36, 59, 87, 88).

Позивачка ОСОБА_1 з 21 жовтня 2013 року
працює продавцем у ТОВ «АТБ -Маркет»,
має стабільний дохід, розмір її
заробітної плати за період з жовтня 2013
року по лютий 2014 року склав 8572,62 грн.,
графік роботи: з 08 години до 16 години у
будні дні (а.с.63). За місцем роботи вона
характеризується позитивно, за місцем
проживання - позитивно, у зловживанні
спиртними напоями та наркотичними
засобами помічена не була, згідно
характеристики завідуючої дошкільним
навчальним закладом, який відвідує
малолітня дитина, мати
характеризується позитивно, вчасно
приводить та забирає ОСОБА_3, дитина
завжди охайна (а.с.13, 14, 20, 121).

07 червня 2014 року позивачка уклала шлюб
з ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, виданим
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
МУЮ в Донецькій області. Прізвище
дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6
(а.с.143).

На теперішній час позивачка ОСОБА_1
проживає за адресою: АДРЕСА_1 без
реєстрації (а.с.15). Зазначена квартира
належить на праві приватної власності
чоловіку позивачки - ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу (а.с.103, 122-124).
Також власник квартири дав згоду, що
посвідчена нотаріально, на проживання
ОСОБА_1 разом з її малолітнім сином у
належній йому квартирі (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 працює у
локомотивно-крановій службі
залізничного цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» з
30 червня 2006 року на посаді слюсаря по
ремонту рухомого составу, з 29 листопада
2006 року на посаді помічника машиніста
тепловозу, в серпні 2008 року був
зарахований на курси складальника
поїздів, які закінчив з відзнакою, та з
лютого 2009 року працює помічником
машиніста та за сумісництвом виконує
функції складальника поїздів. У червні
2012 року був зарахований на курси
машиніста тепловозу, які закінчив
успішно у травні 2013 року. На даний
момент очікує черговості вводу в штат
машиніста тепловозу. За час роботи
відповідач зарекомендував себе
ініціативним, грамотним та
дисциплінованим робітником,
користується заслуженою повагою та
авторитетом у колективі (а.с.37, 74).
Розмір його заробітної плати за період
з лютого 2013 року по липень 2013 року склав
29328,57 грн., за період з серпня 2013 року по
січень 2014 року - 28368,39 грн. (а.с.38, 72).

ОСОБА_2 мешкає у будинку АДРЕСА_3, 1/2
частина якого належить йому на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом (а.с.44-46). За місцем проживання
відповідач характеризується
позитивно, особливу увагу приділяє
вихованню дитини, що підтверджується
характеристиками від 28 серпня 2013 року
та 21 лютого 2014 року, виданими головою
КСН «Лучистий» (а.с.39, 73). Згідно
характеристики, наданої завідуючою
дошкільним навчальним закладом, який
відвідує малолітня дитина, батько
також характеризується позитивно,
вчасно приводить та забирає дитину,
який завжди охайний, батько вчасно
сплачує за дитячий садок (а.с.76).

З акту № 80 від 22 серпня 2013 року,
складеному головою КСН «Лучистий» в
присутності сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та письмових пояснень останніх
судом також встановлено, що позивачка
проживала за адресою: АДРЕСА_3 з
чоловіком ОСОБА_2 і сином ОСОБА_3 та
характеризується як особа, яка мало
приділяє уваги вихованню дитини,
погано доглядає за сином, агресивно
поводиться, неодноразово уходила з
родини. В теперішній час ОСОБА_1
проживає окремо від родини (а.с.41-43).

Судом першої інстанції правильно не
взято до уваги зазначений акт, оскільки
позивачка заперечує проти зазначених в
акті обставин, особи, які підписали
зазначений акт не з'явились до суду і не
були допитані в якості свідків.

Згідно з висновком Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, враховуючи рішення
комісії з питань захисту прав дитини
Іллічівської районної адміністрації
від 14 травня 2014 року № 9, комісія вважає
доцільним визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1.

Суд прийшов до висновку, що побутові
умови проживання сторін є рівнозначно
задовільними, однак при цьому перевага
в матеріально-побутовому стані одного
з батьків сама по собі не може бути
вирішальною умовою для передачі йому
дитини.

Приймаючи до уваги інтереси дитини, з
метою забезпечення їй належного
батьківського піклування, створення
необхідних умов для сімейного
виховання, забезпечення її
гармонійного повноцінного розвитку,
вік дитини та виключні обставини спору,
встановлені у судовому засіданні, суд
прийшов до висновку, що в інтересах
дитини, вірним буде визначити її місце
проживання саме з матір'ю, що не є
перешкодою батькові у спілкуванні його
з дитиною та участі у її вихованні.

З таким висновком суду не можна не
погодитись і з доводами апеляційної
скарги щодо незабезпечення позивачки
житлом та відсутності нормальних умов
для проживання дитини разом з нею,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи позивачка вона проживає та
зареєстрована на житловій площі свого
чоловіка, ОСОБА_6, відповідно до акта
органу опіки і піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації, для дитини здійснені
нормальні умови, мається окреме ліжко,
комп'ютерний стіл, стілець, комп'ютер,
іграшки, книжки, одяг, шафа для одягу
(а.с. 59).

Неспроможні і доводи апеляційної
скарги в тій частині, що прихильність
дитини до батька вище, ніж до матері,
оскільки як вбачається з витягу із
протококу № 9 ві 14 травня 2014 року п.8
засідання комісії з питань захисту
прав дитини Іллчівської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, відповідно до висновку психолога
Орджонікідзевського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Маріупольської міської ради
(лист від 21 березня 2014 року № 01-11-393) було
виявлено, що ступень прихильності
дитини на час проведення діагностики, в
рівній мірі схилявся як до батька, так
і до матері, стосунки хлопця з батьками
достатньо довірливі, існує контакт і
близькість. Дитина відчуває себе
потрібною та необхідною для обох
батьків. Але зважаючи на те, що
малолітній ОСОБА_2 тривалий час
проживає без матері, емоційний зв'язок
та прив'язаність до неї дещо нижчий ніж
до нього.

При цьому, орган опіки і піклування
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольсмької міської ради та орган
опіки і піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації, діяльність
яких спрямована у тому числі і на
захист інтересів неповнолітніх дітей,
дійшли висновку щодо доцільності
визначення місця проживання дитини
разом із матір'ю (а.с.136 - 141).

Як передбачено ч.8 ст.7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст.160, 161 СК
України, місце проживання дитини, яка
не досягла десяти років, визначається
за згодою батьків. Якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватись органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України
орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, обставини, які б згідно
положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України
унеможливлювали передачу дитини для
проживання з позивачкою, а так само з
відповідачем, відсутні.

Відповідно до положень ст.141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно положень ст.3 Міжнародної
Конвенції про права дітей 20 листопада
1989 року, яка ратифікована України та
набрала чинності 27 вересня 1991 року в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
яким суд дав належну оцінку, у тому
числі і поясненням свідків, і підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді
Л.І.Песоцька

Л.М. Кочегарова