Справа № 317/1228/14-ц
№/п 2/317/780/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Запорізький районний суд Запорізької
головуючого - судді Гончаренко П.П.
при секретарі - Зеленській С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
будинком, суд -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_2. зазначений
будинок належить позивачу на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 23.01.2014 року,
індексний номер 16589938, виданий
Реєстраційною службою Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області. Право власності
на житловий будинок зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
23 січня 2013 року на підставі заяви
позивача в належному йому житловому
будинку був зареєстрований ОСОБА_2.
ОСОБА_2 постійно мешкав в будинку
позивача до травня 2013 року. починаючи з
травня 2013 року, ОСОБА_2 за власною волею
залишив будинок і з цього часу в
будинку не мешкає, місце його
перебування позивачу не відомо.
Статтею 319 ЦК України встановлено право
власника володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання членів їх сімей
і мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати , закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.
За змістом ст. 405 ЦК України лише члени
сім?ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом у
відповідності до вимог закону. При
цьому приміщення, яке вони мають право
займати, визначається самим власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім?ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім?ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
Питання проживання членів сім?ї
власника житла, врегульовано ст.ст. 810-826
ЦК України, в яких передбачено, що
підставою проживання таких осіб є
договір найму жилого приміщення.
Ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР
встановлено, що до членів сім?ї
82-власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій ст. 64
цього Кодексу, згідно з якою до членів
сім?ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони дійсно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не належить
до членів його сім?ї. Договір найму
житлового будинку між позивачем та
відповідачем не укладався.
На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
місце проживання - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
Статтею 7 зазначеного Закону визначено,
що зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється,
зокрема, на підставі судового рішення.
Яке набрало законної сили, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.
Позивач вказує на те, що ОСОБА_2 з
власної волі залишив будинок. Перешкод
у користуванні будинком відповідачу
позивач не чинив, не позбавляв його
можливості мешкати у будинку.
Враховуючи, що ОСОБА_2 майже рік не
проживає в будинку, і позивач як
власник, який на власний розсуд
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном, позивач
вважає, що наявність реєстрації місця
проживання відповідача в належному
позивачу житловому будинку створює
перешкоди у розпорядженні будинку та
порушує його право власності.
Всі зазначені обставини і змусили
позивача звернутися до суду з даним
позовом, в якому він просить суд
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила суд їх
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, був повідомлений належним
чином про місце та час розгляду справи,
заперечень на позов суду не представив
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому
засіданні пояснили, що ОСОБА_2 в
житловому будинку АДРЕСА_2 не проживає
з травня 2013 року, особистих речей в
Заслухавши пояснення представника
позивача, свідків, всебічно та повно
з'ясувавши обставини справи, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи, надавши
їм оцінку у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, оскільки задоволення
позовних вимог позивача не порушує
невизнані або оскаржувані права,
свободи чи інтереси будь-яких осіб.
У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК
України, суд розглядає справи на
принципах змагальності і
диспозитивності, у межах заявлених
позовних вимог на підставі доказів,
Судом встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, а саме документами,
наданими позивачкою, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, а їх
оригінали були досліджені судом в
судовому засіданні.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2. Зазначений будинок належить
позивачу на праві приватної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 23.01.2014
року, індексний номер 16589938, виданий
Реєстраційною службою Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області. Право власності
на житловий будинок зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 23.01.2014 року,
індексний номер витягу 16590376.
Факт не проживання відповідача за
місцем реєстрації підтверджується
довідкою Миколай-Пільської сільської
ради Запорізького району Запорізької
області № 204 від 18.05.2014 року.
Всі викладені обставини
підтверджуються матеріалами справи,
ніким не заперечувалися.
Суд не піддає сумніву достовірність
документів, наданих позивачем як
23 січня 2013 року на підставі заяви
позивача в належному йому житловому
будинку був зареєстрований ОСОБА_2, що
підтверджується копією паспорту
ОСОБА_2 постійно мешкав в будинку
позивача до травня 2013 року. починаючи з
травня 2013 року, ОСОБА_2 за власною волею
залишив будинок і з цього часу в
будинку не мешкає, місце його
перебування позивачу не відомо.
Статтею 319 ЦК України встановлено право
власника володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання членів їх сімей
і мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати , закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.
За змістом ст. 405 ЦК України лише члени
сім?ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом у
відповідності до вимог закону. При
цьому приміщення, яке вони мають право
займати, визначається самим власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім?ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім?ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
Питання проживання членів сім?ї
власника житла, врегульовано ст.ст. 810-826
ЦК України, в яких передбачено, що
підставою проживання таких осіб є
договір найму жилого приміщення.
Ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР
встановлено, що до членів сім?ї
82-власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій ст. 64
цього Кодексу, згідно з якою до членів
сім?ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони дійсно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 не належить до членів сім?ї
позивача. Договір найму житлового
будинку між позивачем та відповідачем
не укладався. ОСОБА_2 з власної волі
залишив будинок. Перешкод у
користуванні будинком відповідачу
позивач не чинив, не позбавляв його
можливості мешкати у будинку.
Враховуючи, що ОСОБА_2 майже рік не
проживає в будинку, і позивач як
власник, який на власний розсуд
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном, але
наявність реєстрації місця проживання
відповідача в належному позивачу
житловому будинку створює перешкоди у
розпорядженні будинку та порушує права
позивача як власника.
На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
місце проживання - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
Статтею 7 зазначеного Закону визначено,
що зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється,
зокрема, на підставі судового рішення.
Яке набрало законної сили, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.
З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226
ЦПК України, ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України,
ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим будинком -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2,
ІПН НОМЕР_1) таким, що втратив право
користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_2, який належить на
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2).
Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подання заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя:
П.П. Гончаренко