Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М,

Попович О.В., Ступак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
07 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідно до кредитного
договору від 06 лютого 2007 року ОСОБА_3
отримав у кредит 7 500 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, за умови
сплати 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Однак своїх
зобов'язань за кредитним договором
відповідач не виконав належним чином,
що призвело до утворення
заборгованості у розмірі 27 617 грн 25 коп.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 07
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 30 січня 2014 року, позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 27 617 грн 25 коп. та судові
витрати у сумі 276 грн 17 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Висновки судів зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і суд апеляційної
інстанції, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, виходив з того, що з
моменту укладення кредитного договору
і на теперішній час жодна зі сторін
кредитного договору не виявила бажання
його розірвати, таким чином, строк дії
кредитного договору продовжувався з
кожним роком і діє до 06 лютого 2014 року,
враховуючи Умови і правила надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною договору. За таких обставин,
суд відхилив заперечення відповідача
проти позову щодо пропущення позивачем
строку позовної давності.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 06 лютого 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав у кредит 7 500 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, за умови
сплати 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

З Умовами та правилами надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною кредитного договору, ОСОБА_3
ознайомлений, що підтверджується його
підписом у заяві.

Із заяви позичальника випливає, що
строк дії кредитного ліміту відповідає
строку дії картки.

Однак своїх зобов'язань за кредитним
договором відповідач не виконав
належним чином, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 31 липня 2013 року становить 27 617 грн 25
коп., з яких: 8 730 грн 70 коп. -
заборгованість за кредитом; 12 991 грн 68
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; 4 103 грн 57 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом; 500 грн - штраф
(фіксована частина); 1 291 грн 30 коп. -
штраф (процентна складова).

Як встановлено судами, відповідно до п.
9.12 Умов та правил надання банківських
послуг кредитний договір діє протягом
12 місяців з моменту його підписання.
Якщо протягом цього строку жодна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ
Умов та правил надання банківських
послуг, строк дії картки вказаний на
картці (місяць та рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Водночас, із Правил користування
платіжною карткою випливає, що договір
є чинним у межах строку дії картки.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такої правової позиції дійшов
Верховний Суд України у постанові від 19
березня 2014 року № 6-14цс14.

Проте, вирішуючи спір, суд не з'ясував
строку дії картки, а отже строку дії
кредитного договору та строку, з якого
у банку виникає право на звернення до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за договором, в
результаті чого дійшов передчасного
висновку про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на
вищевказане уваги не звернув,
залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, безпідставно не
взяв до уваги та не перевірив в
достатньому обсязі доводів
апеляційної скарги відповідача про
пропущення позивачем строку позовної
давності при зверненні до суду з цим
позовом.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, а судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 07
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 30 січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак