АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6781/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Завізіон Т. В. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Український Страховий Дім» на рішення
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 18
березня 2014 року по справі за позовом
приватного акціонерного товариства
«Український Страховий Дім» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення страхового
відшкодування, -

В С Т А Н
О В И Л А:

11 квітня 2013 року ПрАТ «Український
Страховий Дім» звернулись до суду з
даним позовом та просили постановити
судове рішення, яким стягнути
солідарно з відповідачів, як
спадкоємців ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року - 2032,97 грн. страхового
відшкодування, що ним було виплачене
ПАТ «Державний ощадний банк України» у
зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 умов
кредитної угоди від 07.03.2012 року. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що 07 березня 2012 року
між ОСОБА_4 (позичальником) та ПАТ
«Держаний ощадний банк» укладено
договір №3019 про відкриття фізичній
особі поточного рахунку для
зарахування заробітної плати/пенсії та
здійснення платіжних операцій з
використанням платіжної картки за
дебетово-кредитною платіжною схемою,
згідно із яким Банк відкрив
Позичальнику картковий рахунок і
кредитну лінію, а Позичальник
зобов'язувався погашати кредит і
відсотки за його користування. Також 26
липня 2011 року між Банком і Приватним
акціонерним товариством «Український
Страховий Дім» було укладено договір
добровільного страхування кредитів №
13-ФР, предметом якого є майнові
інтереси банку. У зв'язку з
невиконанням позичальником взятих на
себе договірних зобов'язань, а саме
виникнення простроченої
заборгованості за його картковим
рахунком, банк звернувся до страховика
із настанням страхового випадку та
виплату страхового відшкодування.
Страховиком було визнано заявлену
подію страховим випадком і здійснено
банку виплату страхового
відшкодування в розмірі 2032,97 грн.
Позивач посилаючись на те, що оскільки
ним було проведено страхове
відшкодування банку за порушення
позичальником договірних зобов'язань,
а останній помер, і спадкоємцями після
його смерті вважає відповідачів, які
відповідно до ст. 1282 ЦК України
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора, просив суд позов
задовольнити.

Рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 18
березня 2014 року ухвалено: в
задоволенні позову ПрАТ «Український
Страховий Дім» - відмовити.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Український
Страховий Дім» просить рішення суду
скасувати, та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, яким позов
задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПрАТ «Український Страховий
Дім» компенсацію завданих збитків -
суми виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 2 032,97 грн.,
відшкодування витрат позивача на
сплату судового збору за подання
позовної заяви в розмірі 229,40 грн. і
відшкодування витрат позивача на
сплату судового збору за подання
апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн.,
покласти на ОСОБА_3 витрати, пов'язані з
розглядом справи, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
із змісту позовної заяви вбачається, що
07 березня 2012 року між ПАТ «Ощадний
банк» та ОСОБА_4 було укладено договір
№ 3019 про відкриття карткового рахунку
та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною системою з
лімітом кредиту у сумі 2000 грн. Також
встановлено, що 26 липня 2011 року між
позивачем та ПАТ «Ощадний банк» було
укладено договір добровільного
страхування кредитів №13-ФР предметом
якого є майнові інтереси банку
пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
своїх договірних зобов'язань за
кредитними угодами, що укладені між
банком та позичальниками. ІНФОРМАЦІЯ_1
року позичальник ОСОБА_4 помер. На
момент смерті позичальника сума боргу
по кредитним зобов'язанням перед
банком склала 2032,97 грн., яку позивач 18
вересня 2012 року перерахував банку на
відшкодування страхового
відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що ПрАТ
«Український страховий дім» набуло
право вимоги до позичальника ОСОБА_4
щодо стягнення з останнього
компенсації завданих збитків в розмірі
страхового відшкодування в сумі 2032,97
грн. Відповідачів по справі позивач
вважає такими, що прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_4 Як вбачається з
відповіді Жовтоводської державної
нотаріальної контори від 01 листопада
2013 року до Жовтоводської нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 не звертався ніхто. Оскільки
відповідач ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4
не одержав у спадщину будь яке майно,
яке б належало йому на час відкриття
спадщини, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_3 не є спадкоємцем. ОСОБА_2 є
колишньою дружиною ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу виданим 28.11.2007 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Жовтоводського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області (актовий запис №227) отже вона
не є спадкоємцем. Отже, враховуючи те,
що оскільки відповідачі не є
спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 та не
одержали у спадщину будь якого майна,
яке б належало йому на час відкриття
спадщини, суд приходить до висновку про
відсутність у них обов'язку щодо
задоволення вимог позивача (кредитора),
у зв'язку з чим позов задоволений бути
не може.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли щодо стягнення страхового
відшкодування, виплаченого
страховиком в рахунок погашення боргу
позичальника, з його спадкоємців.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що у
спадкоємців виникає обов'язок по
задоволенню вимог кредитора лише у
випадку успадкування ними будь якого
майна.

Статтею 1281 ЦК встановлено, що
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами 2 і 3 цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Оскільки позичальник помер, не
виконавши повністю умови кредитного
договору, то відповідати перед ПрАТ
«Український страховий дім» на
підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за
борги спадкодавця має спадкоємець у
межах вартості майна, одержаного в
спадщину.

Судова колегія встановила, і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивач 18 вересня 2012 року перерахував
ПАТ «Ощадний банк» на відшкодування
страхового відшкодування 2032,97 грн. у
відповідності до вимог укладеного між
позивачем та ПАТ «Ощадний банк»
договору добровільного страхування
кредитів №13-ФР від 26 липня 2011 року
(а.с.6-11,13,14-22,27,28) відносно
заборгованості позичальника ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.25), за
договором № 3019 про відкриття
карткового рахунку, укладеного між
позичальником та ПАТ «Ощадний банк» 07
березня 2012 року. Позивач звернувся 13
листопада 2012 року до відповідачів, як
спадкоємців померлого з вимогою
(претензією) про відшкодування
завданих збитків (а.с.29-36). У листопаді
2012 року позивач звернувся до
Жовтоводської нотаріальної контори із
вимогою кредитора спадкодавця до
спадкоємців після померлого ОСОБА_4 у
зв'язку з чим була заведена спадкова
справа. Відповідач ОСОБА_2 надала суду
свідоцтво про розірвання шлюбу, згідно
з яким шлюб між нею та померлим
позичальником розірвано 28 листопада 2007
року. З відповіді Жовтоводської
державної нотаріальної контори від 01
листопада 2013 року за № 1714/01-16
вбачається, що до Жовтоводської
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 не звертався
ніхто (а.с.104). В матеріалах справи
відсутні докази, що відповідач ОСОБА_3 є
сином померлого позичальника, а відтак
спадкоємцем після його смерті.
Відсутні докази щодо наявності
спадкового майна залишеного після
смерті позичальника ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог частини третьої
статті 27 ЦПК України, особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої права й
виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч.2 вказаної статті, - особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться - до
початку розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Судова колегія вважає, що позивач не
скористався своїм правом заявити
клопотання про надання або
витребування доказів в суді першої
інстанції до початку розгляду справи
по суті, та не встановлено поважних
причин неподання цього клопотання.

У зв'язку з тим, що не встановлено
наявність спадщини після смерті
померлого ОСОБА_4 та одержання
спадкоємцями спадщини після смерті
позичальника, то підстави у
відповідності із зазначеними вимогами
закону для задоволення позовних вимог
відсутні за їх недоведеністю.

Згідно до вимог ч.ч.1.2 ст.11 ЦПК України, -
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі;
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» - відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 18
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді