Справа № 212/1938/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу, у складі: головуючого судді -
КУЛІГІНОЇ Т.Д., при секретарі -
ХАРЧЕНКО Е.А., за участю представника
позивача - ОСОБА_2, представника
відповідача - ПАВЛОВОЇ Н.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду в місті Кривому
Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«ЄВРАЗ Суха Балка» про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А
Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха
Балка» про відшкодування моральної
шкоди, який представник позивача, в
судовому засіданні - ОСОБА_2 підтримав в
судовому засіданні в повному обсязі, та
просив суд стягнути на користь ОСОБА_4,
з відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» 243
600 грн., у відшкодування моральної
шкоди.

У судовому засіданні представник
відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»-
Павлова Н.Ф. позовні вимоги ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди не
визнала, та просила суд у задоволені
позовних вимог - відмовити.

Дослідивши надані суду письмові
докази, вислухавши сторони, суд прийшов
до висновку про те, що позов ОСОБА_4 до
ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про
відшкодування моральної шкоди -
підлягає задоволенню частково, за
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_4 з 27.11.1995 року по 31.01.2014
року працював на руднику «Суха Балка»,
а пізніше - на ПАТ «Євраз Суха Балка»,
яке є право-наступником рудника «Суха
Балка», що підтверджується записами у
його трудовій книжці.

30.01.2014 року позивач ОСОБА_4 звільнився
з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», за власним
бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію,
відповідно до ст.38 КЗпП України, що
підтверджується записами у його
трудовій книжці.

Позивач ОСОБА_4 працюючи у ПАТ «ЄВРАЗ
Суха Балка»виконував роботи в умовах,
які характеризувались значною
кількістю небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу, які перевищували
гранично допустимий рівень.

Внаслідок цього позивач ОСОБА_4
отримав професійні захворювання, а
саме: радикулопатія шийна (С5,С6,С7) та
попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно
справа, з вираженим порушенням
біомеханіки хребта, стійким больовим,
м'язові-тонічним і периферичним
нейроваскулярним синдромами,
двобічним плечолопатковим
періартрозом (ПФС другого ст.),
остеоартрозом ліктьових (ПФС
першого-другого ст.) остеоартрозом
колінних суглобів (ПФС першого-другого
ст.) та дрібних суглобів кистей;
хронічний бронхіт, ЛН першого ст.

В зв'язку з встановленням у позивача
професійного захворювання,
відповідачем проведено розслідування
причин його виникнення, про що 26.11.2013
року було складено акт.

Актом розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 26.11.2013 року встановлено, що на
протязі 17 років і 11 місяців позивач
ОСОБА_4 працюючи у ПАТ «ЄВРАЗ Суха
Балка»виконував роботи в умовах, які
характеризувались значною кількістю
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, які перевищували гранично
допустимий рівень.

Незважаючи на встановлені причини,
про що зазначено в п.17 акту, порушення
вимог трудового законодавства, особи
винні в порушенні законодавства про
охорону праці, гігієнічних регламентів
і нормативів відповідачем, при
проведенні розслідування причин
виникнення у позивача професійного
захворювання винні особи не
встановлені, в зв'язку з тривалістю
періоду роботи позивача в шкідливих
умовах виробництва, як зазначено в п. 19
акту розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 26.11.2013 року.

За результатом повторного огляду
обласною МСЕК №6 від 13.02.2014 року
позивачу ОСОБА_4 встановлено третю
групу інвалідності, а професійну
працездатність він втратив на 55 %, з
яких 15% - результат каліцтва від 2002 року,
(повторний огляд), 30% втрати
працездатності - у зв'язку з
радикулопатією, а 10% викликав хронічний
бронхіт.

Таким чином, загалом професійні
захворювання потягли за собою втрату
професійної працездатності позивача
на 40%, з переоглядом на 01.02.2015 року, що
підтверджено довідкою про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності.

В судовому засіданні також
встановлено, що починаючи з 2008 року
позивач ОСОБА_4 змушений по декілька
разів на рік звертатись до закладів
охорони здоров'я через погіршення
самопочуття в зв'язку з бронхітом,
біллю у ногах, попереку та інше, що
підтверджується копіями виписок
медичної карти стаціонарного хворого
НДІ, виписних епікризів 1-ї та 16-ї
міської лікарні.

При цьому, як пояснив представник
позивача в судовому засіданні, до
лікарні позивач звертався лише при
значному загостренні хвороби, коли
задуха виникала в нього вже при
невеликих фізичних навантаженнях,
з'являвся кашель, слабкість,
дискомфорт, а також постійний біль у
шиї, спині, кінцівках. Позивач вже
багато років і без будь-яких покращень
страждає на захворювання, які
заважають йому вести нормальне життя,
спричиняють біль, змушують проходити
постійне лікування, витрачати безліч
часу та коштів на підтримання хоча б
задовільного стану свого здоров'я, і не
має жодної надії, що коли-небудь ОСОБА_4
позбавиться від своїх хвороб, бо ніякі
його зусилля не в змозі забезпечити
повне одужання.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що саме з вини
відповідача, який порушував норми з
безпеки праці та не забезпечив
безпечні умови праці, позивач ОСОБА_4
частково втратив працездатність, в
зв'язку з чим, йому була спричинена
моральна шкода.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першою ст.237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покла-дається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що, оскільки позивач
ОСОБА_4 отримав професійне
захворювання під час виконання
трудових обов'язків, то заподіяна йому
моральна шкода впливає з трудових
правовідносин, і має відшкодовуватися
роботодавцем, який не створив
безпечних умов праці.

Приймаючи рішення, суд керується
рішенням Конституційного суду від
27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни,
яким встановлена стійка втрата
професійної пра цездатності, мають
право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Від повідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпі лому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності, завдають
йому моральні і фізичні страждання. У
випадку каліцтва потерпілий втрачає
працездатність і відчуває значно
більшу моральну шкоду, чим працівник,
що не втрачає професійної
працездатності.

Крім того, Конституційний Суд України
в своєму рішенні від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008
року зазначив: що громадянам України
надано право на підставі ст.1167
Цивільного кодексу України та ст. 237-1
КЗпП України відшкодовувати моральну
шкоду за рахунок власника або уповно
важеного ним органу (роботодавця).
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на виробниц
тві від нещасного випадку та
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

Відповідно до ст.46 Конституції
України «Громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової
непрацездатності…»

Відшкодування моральної шкоди, на яке
позивач має право - є одним із видів
соціального захисту.

На час звернення позивача ОСОБА_4 до
відповідача з позовом до ПАТ «ЄВРАЗ
Суха Балка» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, пов'язаного з
виконанням трудових обов'язків, а саме
03.03.2014 року, позивач вже не працював у
відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», бо
звільнився 31.01.2014 року за власним
бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію,
що підтверджено записом у його
трудовій книжці.

Обставини, на які посилається позивач,
як на підставу виникнення у нього права
на відшкодування моральної шкоди
виникли під час трудових відносин з
відповідачем, при виконанні трудових
обов'язків, а тому його право на
відшкодування моральної шкоди, що
виникло на підставі ст. 23-1 КЗпП України,
регламентовано вимогами ст. 237-1 КЗпП
України.

Аналізуючи зібрані в справі докази, в
їх сукупності, та приймаючи до уваги те,
що відповідач ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»,
винен у виникненні у позивача
хронічного професійного захворювання,
що спричинило, як наслідок, заподіяння
йому моральної шкоди, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_4 до відповідача
ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про
відшкодування моральної шкоди, в
зв'язку з ушкодженням здоров'я, такими,
що підлягають задоволенню частково,
оскільки, визначена позивачем сума
відшкодування моральної шкоди не
відповідна заподіяній, фактично,
моральній шкоді, відносно втрати ним
працездатності, вини підприємства
відповідача, та з урахуванням періоду
роботи саме на ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

На думку суду, сума відшкодування
моральної шкоди, з огляду на
встановлені судом обставини справи,
повинна бути відповідна фактично
заподіяній моральній шкоді, з
урахуванням таких обставин, як
погіршення стану здоров'я позивача,
фактично позбавлення його можливості
продов ження працювати за професією,
свідчить про зміну звичного стану
життя позивача, що призвело до
моральних та фізичних страждань,
потребуючих постійне, періодичне
лікування в амбулаторних умовах та
умовах стаціонару, що несе за собою
додаткові страждання, життя по за
сім'єю, з чого слід зробити висновок про
те, що на користь ОСОБА_4 слід стягнути у
відшкодування моральної шкоди, в
зв'язку з ушкодженням здоров'я з ПАТ
«ЄВРАЗ Суха Балка» - 25 000 гривень.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 80, 88 ЦПК
України, з відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха
Балка» - слід стягнути судовий збір, в
розмірі 243 гривни 60 копійок.

Керуючись ст. 46 Конституції України,
ст.ст. 153, 237-1 КзПп України, ст. 13 Закону
України «Про охорону праці», Рішенням
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року, Рішенням Конституційного суду,
від 08.10.2008 року, ст. ст. 10, 60, 79, 80, 88, 212, 214,
215, 218 Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ Суха
Балка» про відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА ««ЄВРАЗ Суха Балка» на
користь ОСОБА_4, у відшкодування
моральної шкоди, в зв'язку з
ушкодженням здоров'я - 25 000 (двадцять
п'ять тисяч) гривень, без урахування
утримання податків з фізичних осіб.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ Суха Балка» судовий
збір - 243 гривни 60 копійок, на користь
держави.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
міста Кривого Рогу, протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ:
КУЛІГІНА Т.Д.