АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Т.В.
№ 22-ц/796/5650/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу
Горбатенко Вікторії Анатоліївни, яка
діє на підставі довіреності від імені
та в інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
лабрадорит», на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 14 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
лабрадорит» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
лабрадорит» (далі - ТОВ «Поліський
лабрадорит») про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Стягнуто з ТОВ «Поліський лабрадорит»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток в
розмірі 65 579,90 грн.

Стягнуто з ТОВ «Поліський лабрадорит»
в дохід держави 655,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Поліський лабрадорит» просить
вказане рішення суду скасувати,
закривши провадежння по справі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, судом неповно встановлено
обставини, що мають значення для
справи. Зазначає, що вимоги про
стягнення з ТОВ «Поліський лабрадорит»
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні були
заявлені ОСОБА_2 з пропуском
тримісячного строку, встановленого ст.
233 КЗпП України. Про порушення своїх
прав позивачка дізналася в день
звільнення 17 травня 2013 року, а позов до
суду було подано лише в лютому 2014 року.

В судове засідання представник ТОВ
«Поліський лабрадорит» не з'явився,
повідомлений про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у відсутність апелянта.

ОСОБА_2 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2,,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 04 квітня 2011 року
ОСОБА_2 працювала у ТОВ «Поліський
лабрадорит» на посаді бухгалтера. На
підставі наказу ТОВ «Поліський
лабрадорит» №30 від 17 травня 2013 року
ОСОБА_2 була звільнена із займаної
посади за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України (а. с. 5).

В день звільнення ТОВ «Поліський
лабрадорит» не провів розрахунок з
ОСОБА_2

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позову ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. Виходячи з положень ст.
ст. 47, 116, 117 КЗпП України та даних про
середній заробіток ОСОБА_2 суд стягнув
з відповідача 65579 грн. 90 коп. за період
затримки розрахунку з 17 травня 2013 року
по 27 січня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Закон прямо покладає на підприємство,
установу, організацію обов'язок
провести зі звільненим працівником
повний розрахунок - виплатити всі суми,
що належать йому. У разі невиконання
такого обов'язку з вини власника або
уповноваженого ним органу наступає
передбачена ст. 117 КЗпП України
відповідальність.

Статтею 233. КЗпП України передбачено, що
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Як було встановлено, станом на день
звернення до суду з позовом ТОВ
«Поліський лабрадорит» розрахунку з
ОСОБА_2 проведено не було, а тому,
посилання апелянта на те, що вимоги про
стягнення з ТОВ «Поліський лабрадорит»
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні були
заявлені ОСОБА_2 з пропуском строку,
встановленого ст. 233 КЗпП України, є
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Горбатенко Вікторії
Анатоліївни, яка діє на підставі
довіреності від імені та в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
лабрадорит», відхилити, а рішення
Печерського районного суду м. Києва від
14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді