У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30
листопада 2012 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути з ОСОБА_3 як із
боржника 202 906 грн 21 коп. заборгованості
за кредитним договором, а з ПАТ
«Акцент-Банк» як поручителя та ОСОБА_3
солідарно 10 тис. грн заборгованості за
кредитним договором та договором
поруки.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами кредитного договору від 27
серпня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 100 тис. грн зі сплатою 1,8 % на
місяць (21,6 % річних) з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії платіжної картки. В
забезпечення виконання умов
кредитного договору 20 жовтня 2010
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ
«Акцент-Банк» було укладено договір
поруки, за умовами якого останній
відповідав солідарно за невиконання
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором у межах 10 тис. грн. У
результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на
29 лютого 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 212 906 грн 21
коп., з яких: 100 тис. грн - заборгованість
за кредитом, 96 155 грн 89 коп. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 6 135 грн 74 коп. -
заборгованість по комісії, а також
штрафи у розмірі 500 грн та 10 114
грн 58 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2012 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 27 серпня 2008 року в сумі 186 155 грн 89
коп. Стягнуто солідарно з ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 тис. грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року рішення місцевого суду
скасовано в частині солідарного
стягнення судового збору та ухвалено в
цій частині нове рішення, яким вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В решті рішення місцевого суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не
виконав належним чином умов кредитного
договору щодо сплати кредиту та
процентів за користування ним, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
зі зменшенням розміру неустойки, яка
значно перевищує розмір збитків. Крім
того, оскільки вимоги до ОСОБА_3 були
забезпечені договором поруки з ПАТ
«Акцент-Банк», боржник та поручитель є
солідарними боржниками перед
позивачем в межах забезпеченої суми
10 тис. грн, що є підставою для її
стягнення в солідарному порядку.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, скасував його
частково, не погодившись із проведеним
судом солідарним розподілом судових
витрат між відповідачами, та ухвалив в
цій частині нове рішення про стягнення
із боржників судового збору
пропорційно до задоволених вимог на
підставі ст. 88 ЦПК України. В
решті апеляційний суд погодився із
висновками місцевого суду.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Установлено, що 27 серпня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за яким банк надав
відповідачу кредитні кошти у сумі 100
тис. грн зі сплатою 1,8 % на місяць за
користування ними.

10 жовтня 2010 року у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ
«Акцент-Банк» уклали договір поруки, за
яким поручитель зобов'язався
відповідати перед позивачем за
виконання боржником своїх зобов'язань
сумою 10 тис. грн.

У зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору
станом на 29 лютого 2012 року виникла
заборгованість у розмірі 212 906 грн 21
коп., з яких 100 тис. грн заборгованості
за кредитом, 96 155 грн 89 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 6 135 грн 74 коп.
комісії, 500 грн штрафу (фіксована
частина) та 10 114 грн 58 коп.
штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Солідарну відповідальність перед
кредитором несуть і боржник, і
поручитель, якщо інше не встановлено
договором поруки відповідно до
ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апеляційний суд не виконав вимог
процесуального права щодо повноти і
всебічності розгляду справи, не
перевірив належним чином обставини
справи та не встановив, якими доказами
вони підтверджуються, не перевірив
розрахунку заборгованості позивача
належним чином.

Зокрема, із наданої банком виписки по
особовому рахунку убачається, що в ній
містяться деякі суперечності між
надходженнями готівки та у балансовому
залишку на картці (а. с. 233, т. 1).

Окрім того, ОСОБА_3 заявляв про
застосування позовної давності у
справі, однак встановити, яка саме
частина заборгованості опинилася за
межами строку позовної давності,
неможливо, оскільки з наданих банком
розрахунків цього не видно.

Також, у ході розгляду даної справи в
суді відповідач наголошував на
невідповідність передбаченої
кредитним договором відсоткової
ставки по кредиту та реальної ставки
(фактично нарахованої банком).

Зазначені доводи відповідача
підлягали перевірці.

Однак, із наданих банком виписок з
карткового рахунку взагалі
незрозуміло, на яку суму
заборгованості, в якому розмірі та яким
чином розраховувалися відсотки (а. с.
227-243).

Таким чином, у порушення вимог ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України суди належним чином
не звернули уваги на належність і
допустимість доказів, достатність та
взаємний зв'язок цих доказів у їх
сукупності, зокрема, у порушення вимог
ст. 10 ЦПК України та ст. 129 Конституції
України порушили принцип змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і в доведенні перед судом
їх переконливості та постановили своє
рішення виключно на доказах, наданих
позивачем, при цьому належним чином не
перевіривши доводів та заперечень
відповідача.

Ураховуючи, що судами не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30
листопада 2012 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко