Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - приватний
нотаріус Сколівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсними довіреності та
договору дарування, витребування майна
з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - приватний
нотаріус Сколівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсними довіреності та
договору дарування, витребування майна
з чужого незаконного володіння.

Рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 19
грудня 2008 року, зареєстровану в реєстрі
за № 2242 та посвідчену приватним
нотаріусом Сколівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3

Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та земельної
ділянки від 22 грудня 2008 року,
зареєстрований в реєстрі за № 2257 та
посвідчений приватним нотаріусом
Сколівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3

Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_2 дерев'яний житловий будинок по
АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 448
грн за проведення
судово-почеркознавчої експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 229 грн
40 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 24 березня 2014 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові,
посилався на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
предметом спору є договір дарування
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 22 грудня 2008 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також
довіреність від 19 грудня 2008 року,
згідно з якою ОСОБА_4 при укладенні
вказаного договору діяв від імені
ОСОБА_1, яка звернулась до суду з
вимогою про визнання таких недійсними.

Висновок суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог ґрунтується на тому, що з
висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 26 квітня 2013 року № 639
вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1
у трьох придатних для проведення
ідентифікаційного дослідження
документах, в тому числі і в
оспорюваній довіреності від 19 грудня
2008 року, виконані різними особами.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема із оспорюваної довіреності,
договору дарування та матеріалів, на
підставі яких такі правочини були
посвідчені, 19 грудня 2008 року ОСОБА_1
надала ОСОБА_4 довіреність, якою
довірили ОСОБА_4 бути її представником
з питань дарування ОСОБА_2 житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,2 га, наданої для
обслуговування житлового будинку, на
якій знаходиться вищевказана будівля,
а також земельної ділянки площею 1,6875 га
та земельної ділянки площею 0,3125 га,
наданих для ведення особистого
селянського господарства, що
знаходяться в АДРЕСА_1 (зазначені
кадастрові номери ділянок).

22 грудня 2008 року ОСОБА_4, діючи як
представник ОСОБА_1 згідно з
довіреністю, уклав із ОСОБА_2
оспорюваний договір дарування
спірного житлового будинку та
земельної ділянки.

27 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом (який уточнила,
збільшивши позовні вимоги 11 червня 2012
року) до ОСОБА_2 про визнання недійсною
довіреності від 19 грудня 2008 року,
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та земельної
ділянки від 22 грудня 2008 року,
витребування з незаконного володіння
ОСОБА_2 дерев'яного житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 3, 10, 30, 33, 60, 61 ЦПК
України позивач, звертаючись до суду з
позовом, повинен довести факт
порушення, невизнання чи оспорення
його прав свобод чи інтересів саме
вказаним ним відповідачем
(відповідачами). Разом із тим суд
зобов'язаний роз'яснити позивачу
наслідки подання позову до неналежного
відповідача (відповідачів) та його
право подати клопотання про залучення
належного відповідача, заміни
неналежного належним, тощо.

Відповідно до положень п. 26 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.
Нотаріуси, що посвідчували правочини,
залучаються до участі у справі як треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, якщо позивач
обґрунтовує недійсність правочину
посиланням на неправомірні дії
нотаріуса.

Як вбачається із довіреності сторонами
договору доручення, на підставі якого
була видана довіреність, вказані
ОСОБА_1 (довіритель) та ОСОБА_4
(повірений). ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1
укладено оспорюваний договір
дарування спірних будинку та земельної
ділянки.

Однак суд ОСОБА_4, прав і обов'язків
якого стосується рішення суду як
сторони оспорюваного правочину, до
участі у справі не залучив, питання про
залучення його до участі у справі як
відповідача чи третьої особи на
обговорення не ставив та не вирішував.

Тому, вирішивши спір по суті без участі
ОСОБА_4, суд ухвалив рішення, що впливає
на його права та обов'язки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель