АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1843/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Коваленко В. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. УХВАЛА
28 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДмитренка М.
І.суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Правекс-Банк» - Бондаренко Марини
Григорівни на рішення Кам`янського
районного суду Черкаської області від
29 травня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Правекс-Банк» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Правекс-Банк» звернувся до суду з
вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 08 травня 2008 року між АКБ
«Правекс-Банк» (правонаступником якого
є ПАТ комерційний банк «Правекс-Банк»)
та ОСОБА_7 укладено кредитний договір
№719-038/08Р. Згідно договору банк надає
позичальнику кредит в іноземній валюті
Терміном з 08.05.2008 року до 08.05.2011 року зі
сплатою 13,99 % річних.
Банк виконав свої зобов'язання по
кредитному договору повністю, надавши
позичальнику кредит у визначеному
розмірі, проте останній не виконав свої
зобов'язання щодо своєчасного
погашення заборгованості за кредитним
договором. Внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 23.01.2014
США - кредит, в т.ч. прострочений; 3984
доларів США - нарахована пеня за
прострочення сплати по кредиту; 1604
доларів США - прострочені проценти за
користування кредитом; 746 доларів США -
пеня за несвоєчасне погашення
В забезпечення виконання зобов'язань
між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_8 було
укладено договір поруки, згідно якого
поручитель зобов'язався нести
солідарну майнову відповідальність
перед банком за виконання в повному
обсязі зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним
Позивач просив стягнути солідарно з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«Правекс-Банк» заборгованість за
доларів США, а також 1346 гривень
судового збору.
Рішенням Кам`янського районного суду
Черкаської області від 29 травня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Правекс-Банк» - Бондаренко М.Г.
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, дослідивши матеріали по справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Рішення Кам`янського районного суду
Черкаської області від 29 травня 2014 року
відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
прийшов до висновку, що сплив строку
позовної давності до вимог банку, про
застосування якої заявлено
відповідачем у справі, є у
відповідності до положень ст. 267 ЦК
України підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає, що,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належні докази, суд ухвалив законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 травня 2008 року
між АКБ «Правекс-Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
комерційний банк «Правекс-Банк») та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір
№719-038/08Р. Згідно договору банк надає
позичальнику кредит в іноземній валюті
на загальну суму 14293 доларів США.
Терміном з 08.05.2008 року до 08.05.2011 року зі
сплатою 13,99 % річних.

Метою отримання кредиту визначено
купівлю автомобілю за договором
купівлі-продажу №09/04-08 від 09.04.2008 року
та оплату страхових платежів згідно з
договорами страхування автомобіля.

Відповідно до заяви на видачу готівки
№1 від 08 травня 2008 року ОСОБА_7 отримав
кредит в сумі 14293 долари США (а.с.63).

Згідно п.п. 4.4., 4.5. кредитного договору
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом шляхом
внесення коштів рівними частинами в
сумі 398 доларів США щомісяця до «10»
числа наступного місяця.

Відсотки за користування кредитом
підлягають сплаті позичальником
щомісяця у термін до 10 числа місяця
наступного за місяцем нарахування
відсотків, а також на момент припинення
дії договору, зазначеного у п.1.2.
договору.

У відповідності до п.6.1.1. кредитного
договору позичальник зобов'язався
забезпечити своєчасне повернення
коштів і сплату нарахованих відсотків.

За порушення термінів погашення
заборгованості за кредитом або
внесення відсотків за користування
коштами позичальник сплачує пеню за
кожен день прострочення в розмірі
подвійної процентної ставки,
зазначеної в п.1.2. даного договору, що
діяла в період прострочення, від суми
заборгованості за весь період
прострочення.

Пунктом 9.1. договору передбачено право
банку вимагати дострокового погашення
заборгованості за кредитом, належних
відсотків і передбачених даним
договором неустойок, а також
відшкодування заподіяних банкові
внаслідок невиконання або неналежного
виконання позичальником даного
договору, а позичальник зобов'язаний
повернути банку суму заборгованості,
що залишилася, за кредитом, належні
відсотки і неустойки, а також
відшкодувати заподіяні банку збитки.

В забезпечення виконання ОСОБА_7
зобов'язань за кредитним договором 08
травня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк»
та ОСОБА_8 було укладено договір поруки,
згідно якого поручитель зобов'язався
нести солідарну майнову
відповідальність перед банком за
виконання в повному обсязі зобов'язань
ОСОБА_7 за кредитним договором.

ОСОБА_7 не виконав своїх зобов'язань за
кредитним договором щодо своєчасного
погашення заборгованості за кредитним
договором. Внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 23.01.2014
року склала 14246 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Апелянт вірно зазначає, що в
законодавстві визначаються різні
поняття як "строк дії договору", так і
"строк (термін) виконання зобов'язання"
(статті 530,631 ЦК України), однак доводи
апеляційної скарги є безпідставними і
суперечать судовій практиці
Верховного Суду України у справах по
стягненню кредитної заборгованості.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором
(пункт 11.5. кредитного договору),
кінцевий термін повернення кредиту - до
08 травня 2011 року (пункти 1.2 кредитного
договору), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів - щомісяця до 10 числа
наступного місяця для основної
заборгованості (пункт 4.4. кредитного
договору) і для процентів за
користування кредитом - до 10 числа
місяця наступного за місяцем
нарахування відсотків, а також на
момент припинення дії договору,
зазначеного у п.1.2. договору (пункт 4.5.
кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Враховуючи викладене, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання позичальником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

В даному випадку позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором, і щомісяця
сплачувати відсотки за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та відсотків за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 10 числа наступного місяця, а
процентів за користування кредитом - до
10 числа місяця наступного за місяцем
нарахування відсотків, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як встановлено судом ОСОБА_7
перерахував останній платіж за
кредитним договором 10 грудня 2009 року. З
січня 2010 року позичальник перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів за
користування кредитом, у зв'язку із чим
з 10 січня 2010 року у нього утворилась
заборгованість за кредитним договором.
У свою чергу банк звернувся до суду з
позовом 18 березня 2014 року.

Відповідачі зверталися до суду першої
інстанції з заявою, в якій просили
застосувати позовну давність та
відмовити у задоволенні позову.

У зв'язку з наведеним, висновок суду
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у зв'язку зі
спливом строку позовної давності до
вимог банку, про застосування якої
заявлено відповідачами по справі є
законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги не спростовують правильності
висновків суду і не дають підстав для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Правекс-Банк» на рішення
Кам`янського районного суду
Черкаської області від 29 травня 2014 року
- відхилити.

Рішення Кам`янського районного суду
Черкаської області від 29 травня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :