У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕкономКомфорт» про
визнання недійсними договорів та
стягнення коштів,

за касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЕкономКомфорт» на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 03 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ
«ЕкономКомфорт»), який уточнила у
процесі розгляду справи, і остаточно
просила:

- визнати недійсним договір від 18 липня
2013 року № 01485 про надання
інформаційних, консультаційних,
роз'яснювальних та довідкових послуг з
питань діяльності і подальшої участі у
програмі діяльності, укладений між нею
та відповідачем;

- визнати недійсним договір від 18 липня
2013 року № 01485/13 про надання
безвідсоткової позики грошей,
укладений між нею та відповідачем, і
додатки до цього договору № 1 та № 2; -

стягнути з відповідача на її користь 8
512 грн 41 коп.

На обґрунтування
позовних вимог посилалася на те, що у
липні 2013 року звернулася до
відповідача за наданням позики, і на
вимогу відповідача, як на необхідну
умову для отримання коштів, сплатила
вступний внесок у розмірі 5 600 грн.

Вказала, що після сплати вступного
внеску між нею та відповідачем 18 липня
2013 року укладено договір № 01485 про
надання інформаційних,
консультаційних, роз'яснювальних та
довідкових послуг на суму 5 600 грн для
подальшої участі у програмі та договір
№ 04485/13 про надання безвідсоткової
позики і додатки до нього, а також
підписано акт прийому-передачі
виконаних робіт.

Зазначила, що у подальшому нею було
здійснено ряд поточних платежів за
договором № 04485/13, проте позики вона не
отримала.

Вважає, що спірні договори і додатки до
них не відповідають вимогам ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки містять
несправедливі умови щодо встановлення
жорстких обов'язків споживача, а також
положенням ст. 19 цього Закону, якими
заборонена нечесна підприємницька
практика, яка вводить споживача в
оману; також зазначила, що відповідач
не має повноважень на здійснення
господарської діяльності по наданню
фінансових послуг.

Посилаючись на вищевикладене, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 03
грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними договір № 01485 про
надання інформаційних,
консультаційних, роз'яснювальних та
довідкових послуг з питань діяльності
і подальшої участі у програмі
діяльності від 18 липня 2013 року та
договір № 01485/13 про надання
безвідсоткової позики грошей від 18
липня 2013 року, а також
додатки № 1 та № 2 до вказаного договору
від 18 липня 2013 року № 01485/13, укладені між
ОСОБА_3 та ТОВ «ЕкономКомфорт».

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на
користь ОСОБА_3 8 512 грн 41 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 03 лютого
2014 року апеляційну скаргу ТОВ
«ЕкономКомфорт» відхилено, рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 грудня
2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ
«ЕкономКомфорт», посилаючись на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_3 на касаційну
скаргу, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходили з того, що спірні
договори не відповідають положенням
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 18 липня 2013 року
між ОСОБА_3 та ТОВ «ЕкономКомфорт»
укладено договір № 01485, відповідно до
умов якого відповідач взяв на себе
зобов'язання за плату забезпечити
позивачу дбайливе оформлення договору
про участь у програмі з дотриманням
вимог чинного законодавства та
надавати інформаційні, консультаційні,
роз'яснювальні і довідкові послуги з
питань діяльності та подальшої участі
ОСОБА_3 у програмі (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.1 цього договору
сторони дійшли згоди, що оплата наданих
послуг становить 5 600 грн.

Того ж дня між сторонами було укладено
договір № 01485/13, за змістом якого
відповідач за згодою позивачки
зобов'язався вчинити за плату та за
рахунок останньої певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
визначеного в додатку № 1 до цього
договору, а саме, надати 80 000 грн
(а.с. 8), які позивачка повинна повернути
відповідачу шляхом здійснення 180
платежів у сумі по 444 грн 44 коп., та
сплатити адміністративні витрати, які
становлять 120 грн (а.с. 8, 9).

Зі змісту вказаних договорів
встановлено, що програма ТОВ «Економ
Комфорт» формується виключно на коштах
його учасників, без залучення коштів
товариства. Оплата товарів
здійснюється за кошти, внесені
учасниками; учасник, який отримав
товар, в подальшому сплачує внески, які
фактично компенсують кошти іншим
учасникам. Учасник сплачує
адміністратору не за одержання коштів
чи послуги, а фактично за можливість їх
одержання за рахунок залучення інших
споживачів і їх коштів.

Судами встановлено та не
заперечувалося відповідачем, що на
виконання умов вищевказаних договорів
ОСОБА_3 було сплачено відповідачу на
підставі банківських квитанцій 8 512 грн
41 коп. (а.с. 15-17).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальна схема» не надано, однак
визначено ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (набрав
чинності з 9 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
її п. 11-1, яким до фінансових послуг
віднесено послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 304 ЦПК України на
зазначені вимоги закону та обставини
справи уваги не звернули, не врахували,
що укладені сторонами правочини
передбачають одержання споживачем
необхідного йому товару, визначають
умови, за яких такий товар може бути
одержаний, а тому дійшли передчасного
висновку про наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ТОВ
«ЕкономКомфорт» під час укладення
договорів, оскільки такий висновок не
узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з нормами
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг».

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 03 грудня 2013 року та
ухвала апеляційного суду Житомирської
області від 03 лютого 2014 року підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЕкономКомфорт» задовольнити
частково.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 03 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана