Справа № 0907/2-5240/2011
Провадження № 22-ц/779/926/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В.,
Горбянського Я.Д.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про звернення стягнення на майно та
виселення,

за апеляційними скаргами представника
ПАТ КБ "ПриватБанк" - Шуліки Аліни
Володимирівни та представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 05 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05 лютого 2014 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк"(далі ПАТ КБ "ПриватБанк") до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
майно задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №IFIWG7 від
21.04.2008 року в розмірі 62359,94 доларів США,
що за курсом НБУ складає 496453 грн. 72 коп.
звернуто стягнення на квартиру
загальною площею 53,4 кв.м., яка
знаходиться в м.Івано-Франківську,
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки з укладенням від
імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
державного реєстру прав власності, а
також надання ПриватБанку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Застосовано процедуру продажу
предмета іпотеки, передбачену ст.41
Закону України "Про виконавче
провадження" шляхом проведення
публічних торгів, зазначивши початкову
ціну на рівні, не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом) на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій щодо реалізації майна.

Виселено ОСОБА_3, яка зареєстрована та
проживає в АДРЕСА_2, зі зняттям з
реєстраційного обліку у ВГІРФО.

Стягнуто з ОСОБА_3 1700 грн. витрат по
оплаті судового збору та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На дане рішення представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" - Шуліка Аліна
Володимирівна та представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в
поданій апеляційній скарзі зазначає,
що рішення суду в частині зміни способу
реалізації предмету іпотеки є
незаконним та необґрунтованим через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також таким, що винесено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права. В порушення ст.39 Закону України
"Про іпотеку" суд зазначив у
резолютивній частині одразу два
способи реалізації предмета іпотеки:
шляхом проведення прилюдних торгів або
із застосуванням процедури продажу,
встановленої ст.38 зазначеного Закону,
що унеможливлює виконання рішення.
Представник апелянта просить змінити
рішення суду в частині реалізації
предмета іпотеки шляхом продажу з
публічних торгів, задовольнивши
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм процесуального
права, недоведеність обставин, що мають
значення для справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, представник апелянта
зазначає, що через неналежне
повідомлення про місце та час розгляду
справи його та відповідача було
позбавлено можливості взяти участь у
розгляді справи Таке порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи.
Всупереч ч.2 ст.1046, ч.2 ст.1047, ст.1055 ЦК
України в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що підтверджують факт
передання банком грошових коштів
позичальнику. Представник стверджує,
що суд не з'ясував того, що іпотека була
припинена у зв'язку з виконанням,
проведеним належним чином.
Підтвердження даної обставини, на
думку представника апелянта, є те, що
06.08.2008 року ОСОБА_3 було подано заяву за
№25 про продаж іноземної валюти, на
підставі якої було доручено ПАТ КБ
"ПриватБанк" продати іноземну валюту з
подальшим перерахуванням коштів в
розмірі 251634,69 грн. ПАТ КБ "ПриватБанк" з
призначенням платежу - перерахуванням
коштів за договором про іпотечний
кредит, укладеним між сторонами по
справі. Вважає дану обставину такою, що
свідчить про припинення зобов'язань на
підставі договору про іпотечний кредит
шляхом повного виконання, проведеного
належним чином, а тому відсутні
підставі для звернення стягнення на
предмет іпотеки. Також вважає, що ні
договором, ні законом не передбачено
такого способу захисту цивільних прав
як звернення стягнення на предмет
іпотеки з наданням права
іпотекодержателю укладати від імені
іпотекодавця будь-які правочини з
третіми особами, в тому числі договори
купівлі-продажу. З цих підстав
представник апелянта просить рішення
суду змінити; стягнути з ОСОБА_3
заборгованість, яка виникла на
підставі договору про іпотечний кредит
в розмірі 496453,72 грн. та визнати
правовідношення, які виникли на
підставі договору про іпотечний
кредит, припиненими.

В судовому засіданні представник
ПАТ КБ "ПриватБанк" Рокетська С.В.
апеляційну скаргу підтримала з
наведених у ній мотивів та просила її
задовольнити, а апеляційну скаргу
представника відповідача відхилити як
безпідставну.

ОСОБА_3 та її представник в судове
засідання не прибули, хоча належно
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»
Рокетської С.В., обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не
підлягає до задоволення, а апеляційну
скаргу представника ПАТ КБ "ПриватБанк"
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
неправильне застосування норм
матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦГІК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущепня строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення суду повністю не відповідає.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом вірно встановлено, що 21.04.2008 року
між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", та ОСОБА_3 укладено
договір про іпотечний кредит
№IFIWG7 (далі - кредитний договір),
відповідно до якого ОСОБА_3 отримала
кредит в розмірі 54231,61 доларів США зі
сплатою 15% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, на строк до
21.04.2023 року (а.с.20-27). Відповідно до умов
кредитного договору відповідачка
зобов'язалась щомісяця в період сплати
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, а також
інші витрати.

Пунктом 5.2.4 кредитного договору
передбачено право банку вимагати від
позичальника дострокового повернення
суми кредиту в частині або в цілому,
сплати відсотків за його користування
та інших платежів, що належать до
сплати за цим договором, у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов'язань за
цим договором.

Статтею 526 ЦК України, зокрема,
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору (в даному
випадку - кредитного договору) та вимог
цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 згідно договору про
іпотечний кредит 21.04.2008 року між
сторонами по справі було укладено
іпотечний договір №IFIWG7
(далі-договір іпотеки), відповідно до
якого відповідачка (іпотекодавець)
передала в іпотеку Банку
(іпотекодаржатель) нерухоме майно
житлового призначення, а саме:
2-кімнатна квартира з коморою в підвалі
та зі всіма об'єктами функціонально
пов'язаними з цим нерухомим майном,
загальною площею 53,40 кв.м., житловою
площею 33,10 кв.м., площа комори в підвалі
8,6 кв.м., що знаходиться за адресою:
Івано-Франківська область,
м.Івано-Франківськ, АДРЕСА_1 (а.с.13-19).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічне право іпотекодержателя
закріплено у пункті 2.1.5 договору
іпотеки.

Судом також правильно встановлено, що
ОСОБА_3 свої зобов'язання по
вищевказаному кредитному договору
належним чином не виконувала, що
призвело до виникнення заборгованості,
яка станом на 29.12.2010 року становила 62359,94
доларів США, що за курсом НБУ на вказану
дату складає 496453 грн. 72 коп. Дану
заборгованість позивач просив
стягнути з відповідачки.

Частково задовольняючи позов, суд
виходив з того, що неналежне виконання
відповідачкою своїх зобов'язань по
кредитному договору, що призвело до
виникнення заборгованості, дало право
ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі
договору іпотеки та відповідно до ст.33
Закону України "Про іпотеку" звернути
стягнення на предмет іпотеки.

З таким висновком погоджується також і
колегія суддів, оскільки він
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Однак, суд у резолютивній частині
зазначив одразу два способи звернення
стягнення на предмет іпотеки: шляхом
продажу предмету іпотеки з укладанням
від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, що передбачено
ст.38 Закону України "Про іпотеку", та
шляхом застосування процедури продажу
предмета іпотеки, передбаченої ст.41
вказаного Закону - проведення
публічних торгів. Такий висновок
суперечить вимогам закону. Крім того,
рішення про виселення ОСОБА_3 із
квартири, що їй належить, прийнято
судом всупереч нормам матеріального
права.

З огляду на це рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Як видно із даної статті, суд у рішенні
повинен зазначити тільки один спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону.
Всупереч даній нормі закону суд
зазначив два способи, що є порушенням
норм матеріального права.

Щодо задоволення позовної вимоги про
виселення відповідача колегія суддів
вважає, що дана вимога є передчасною та
задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.40 Закону
України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З приводу цього положення закону у п.43
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" дано
роз'яснення, згідно з яким примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи відсутні докази
направлення
позивачем-іпотекодержателем письмової
вимоги, як і сама вимога, про
добровільне звільнення ОСОБА_3
квартири, що є предметом іпотеки,
протягом одного місяця з дня її
отримання.

Отже, позивачем не виконано вимог ч.2
ст.40 Закону України "Про іпотеку" щодо
направлення відповідачу письмової
вимоги добровільно звільнити вказану
квартиру, що не дає підстав для
виселення відповідача.

Суд наведеного не врахував, чим також
порушив норми матеріального права.
Тому в цій позовній вимозі слід
відмовити.

Доводи представника відповідача про
неналежне повідомлення відповідача
про місце та час розгляду справи, чим
порушено норми процесуального права,
що, в свою чергу, призвело до
неправильного її вирішення, є
безпідставними, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи.

Доводи представника відповідача, що
стосуються відсутності доказів
підтвердження факту передання банком
грошових коштів позичальнику також є
безпідставними, так як на а.с.42
міститься копія видаткового касового
ордеру, що підтверджує отримання
ОСОБА_3 кредитних коштів.

Що стосується доводів представника
відповідача про те, що суд не з'ясував
обставини припинення іпотеки у зв'язку
з виконанням, проведеним належним
чином, про що, на його думку, свідчить
те, що 06.08.2008 року ОСОБА_3 було подано
заяву за №25 про продаж іноземної
валюти, на підставі якої було доручено
ПАТ КБ "ПриватБанк" продати іноземну
валюту з подальшим перерахуванням
коштів в розмірі 251634,69 грн. ПАТ
"ПриватБанк" з призначенням платежу -
перерахуванням коштів за договором про
іпотечний кредит, укладеним між
сторонами по справі, то такі доводи є
безпідставними, оскільки дана заява не
є доказом виконання зобов'язань по
кредитному договору, а тому не має
підстав для визнання правовідношення,
які виникли на підставі договору про
іпотечний кредит, такими, що припинені.

Оцінюючи суму заборгованості ОСОБА_3
перед банком по кредитному договору,
колегія суддів також бере до уваги ту
обставину, що представник відповідача
в апеляційній скарзі саму
заборгованість, яка виникла на
підставі кредитного договору в розмірі
496453,72 грн., визнає та просить стягнути
її з відповідача на користь позивача,
однак заперечує проти звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення даної заборгованості.

Таким чином, рішення суду слід
скасувати як незаконне і
необґрунтоване та ухвалити нове
рішення, яким частково задовольнити
позов ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувши
стягнення на предмет іпотеки шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону, в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору, а в позовній
вимозі про виселення відповідача
відмовити.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" - Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на майно та виселення
задовольнити частково.

Звернути стягнення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№IFIWG7 від 21.04.2008 року, укладеним
між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3, в
розмірі 62359,94 доларів США, що за курсом
7,9611 грн. відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 496453 грн. 72
коп., на підставі іпотечного договору
№IFIWG7 від 21.04.2008 року, на предмет
іпотеки - квартиру загальною площею 53,4
кв.м., яка розташована за адресою: в
м.Івано-Франківськ, АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
Госпорозрахунковою групою з
приватизації державного житлового
фонду міста Івано-Франківська від
08.07.2003 року та договору дарування
часток квартири, посвідченого
приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 21.03.2008
року за реєстровим №1106.

Надати право Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
"ПриватБанк" від імені ОСОБА_3 укладати
договори купівлі-продажу предмету
іпотеки - квартири загальною площею 53,4
кв.м., яка розташована за адресою: в
м.Івано-Франківськ, АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_3, за ціною, встановленою за
згодою між іпотекодавцем та
іпотекодержателем, а за відсутності
згоди, на підставі оцінки майна,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, з правом
звернення до Бюро технічної
інвентаризації та нотаріуса щодо
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки.

Розподіл коштів від продажу
зазначеного іпотечного майна
направити на погашення заборгованості
ОСОБА_3 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в
загальному розмірі 496453 грн. 72 коп. та
судових витрат в розмірі 1820 грн.

Залишок коштів від продажу іпотечного
майна повернути ОСОБА_3.

В задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про виселення
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.В. Пнівчук

Я.Д. Горблянський