Номер провадження 2/754/1843/14
Справа №754/580/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2014 року
Деснянський районний
суд м. Києва

в складі: головуючого судді -
Колегаєвої С.В. ,

при секретарі -
Буцко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м.Києві, Публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний Банк України» треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виключення
нерухомого майна з акту опису,
звільнення майна з-під арешту та
визнання договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року позивачка
звернулася до суду із зазначеними
вимогами про виключення нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1 з акту опису,
звільнення її з-під арешту та визнання
припиненим договору іпотеки від 13.03.2008
року №5798, укладеного між ВАТ
«Державний Ощадний Банк України» та
ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого за № 266.

Позивач та її представник в
судове засідання не з»явились, від
представника позивача надійшла заява,
у якій він зазначив, що позов підтримує
в повному обсязі, а справу просить
слухати у відсутність позивача та її
представника.

Представник відповідача ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що у Відділі ДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві перебуває виконавчий лист №2-2907,
виданий Деснянським районним судом м.
Києва про звернення стягнення
заборгованості за Договором
відновлювальної кредитної лінії № 2503
від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ
«Державний Ощадний Банк України» та
ОСОБА_4 в сумі 563 729 грн. 59 коп. - на
предмет іпотеки за іпотечним договором
№5708 від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ
«Державний Ощадний Банк України» та
ОСОБА_3, ОСОБА_1, а саме: на квартиру
АДРЕСА_1. Даний виконавчий лист
надійшов до відділу на виконання 26.10.2012
року. 02.11.2012 року державним виконавцем
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Зазначив, що
станом на 21.03.2014 року заборгованість
перед ВАТ «Державний Ощадний Банк
України»не погашена, у зв'язку з чим в
задоволенні позову щодо виключення
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 з
акту опису та звільнення її з-під
арешту представник відповідача просив
відмовити.

Представник відповідача ВАТ
«Державний Ощадний Банк України»в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що позов в частині
визнання договору припиненим не
підлягає задоволенню, оскільки
відповідно до ст.. 11 Закону України «Про
заставу», ст.. ст.. 1,11 Закону України
«Про іпотеку», майновий поручитель є
заставодавцем, або іпотекодавцем.
Зазначив, що застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотеко держателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.
Крім того, пояснив, що, Банк діяв в межах
діючого законодавства, Договір
відповідає вимогам закону, а тому
підстав для визнання його недійсними
немає. На підставі викладеного просив в
задоволенні позову відмовити.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з»явились, про день
та час розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Визнавши матеріали справи
достатніми для її розгляду, суд
розглядає справу у відсутність
нез»явившихся позивача, її
представника та третіх осіб - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, проти чого не заперечували і
інші учасники судового процесу.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи зі
слідуючого.

Так, 17.10.2012 року Деснянським
районним судом м. Києва було видано
виконавчий лист про звернення
стягнення заборгованості в сумі 563 729
грн. 59 коп. за договором
відновлювальної кредитної лінії № 2503
від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ
«Державний Ощадний Банк України» та
ОСОБА_4, на предмет іпотеки за іпотечним
договором №5708 від 13.03.2008 року,
укладеним між ВАТ «Державний Ощадний
Банк України» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 -
квартиру АДРЕСА_1.

02.11.2012 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
Диких О.В., відповідно до вимог ст.. 25
Закону України «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва від 04.07.2013 року відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві було надано дозвіл на
примусове проникнення до житла
боржника - квартири АДРЕСА_1.

Згідно листа заступника
начальника ВДВС Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
від 21 березня 2014 року, заборгованість в
сумі 563 729 грн. 59 коп. за договором
відновлювальної кредитної лінії № 2503
від 13.03.2008 року перед ВАТ «Державний
Ощадний Банк України» станом на 21.03.2014
року не погашена.

Як повідомив у судовому засіданні
представник відповідача ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві, рішення
суду про звернення стягнення
заборгованості, в ході виконання якого
було винесено постанову про накладення
арешту, не виконано.

Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Так, у позиції викладений у
Постанові №14 Пленуму ВСУ від 18 грудня
2009 року «Про судове рішення» - у
цивільній справі судові рішення, що
набрали законної сили, обов»язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Крім того, ч.2 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачає, що боржник за погодженням з
державним виконавцем має у строк до
початку примусового виконання рішення
реалізувати належне йому майно чи
передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. Після внесення
покупцем коштів, арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця, а
також ч. 3 цього Закону передбачено, що у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом, згідно ст.. 49 цього Закону
виконавче провадження може бути
закінчено з підстав, визначених цією
статтею, або ст.. 50 цього ж Закону.

Оскільки, станом на момент
звернення позивачки до суду з даним
позовом, рішення суду, за яким було
накладено арешт на майно, згідно
постанови про відкриття виконавчого
провадження, не виконано, у зв'язку з
чим, позов позивача ОСОБА_1 щодо
виключення нерухомого майна з акту
опису та звільнення його з-під арешту
не підлягає задоволенню.

Крім того, звертаючись із позовом
до суду позивач також ставить перед
судом питання щодо визнання припиненим
договору іпотеки від 13.03.2008 року №5798,
укладеного між ВАТ «Державний Ощадний
Банк України» та ОСОБА_3, ОСОБА_1,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за №
266.

Як вже було встановлено в
судовому засіданні, між ВАТ «Державний
Ощадний Банк України» та ОСОБА_4 було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії № 2503 від 13.03.2008 року.

Відповідно до п. 1.8.1 Кредитного
договору, забезпеченням виконання
Позичальником за даним договором
виступає Договір іпотеки на квартиру
№114, розташовану по вул.. Бальзака, 8-Б в
м. Києві.

Проте Боржник порушив свої
зобов"язання щодо повернення кредитних
коштів та сплати процентів за
користування кредитом, що передбачені
Кредитним договором, і не повернув
Банку як суму Кредиту, так і не сплатив
відсотки за користування кредитними
коштами в терміни, передбачені
Кредитним договором.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України
зобовязання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобовязання не допускається.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 33
Закону України "Про іпотеку" у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рішенні
суду зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ч.1 ст.
38 цього Закону, яка передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки у будь- який спосіб покупцеві.

Як встановлено при розгляді
справи, предметом Кредитного договору
є надання Банком позичальнику в
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитні кошти
з оплатою процентів та встановленим
терміном погашення.

Згідно положень Закону України
"Про захист прав споживачів" договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов"язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов"язується
повернути їх разом із нарахованими
відсотками. Отже сторонами даного
правочину є кредитодавець (банк або
інша фінансова установа) та
позичальник (споживач) (п. 1. ст. 1054 ЦК
України).

Банківський кредит - це будь-яке
зобов"язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов"язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов"язання боржника щодо повернення
заборгованості суми, а також на
зобов"язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Основними ознаками кредиту є
строковість, платність і зворотність.
Відповідно до вимог ст. 55 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" відносини Банку з клієнтом
регулюються законодавством України та
угодами (договорами) між клієнтом та
банком. Згідно із ст. 14 ЦК України
цивільні обов"язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов"язковим для неї.

Кредитний договір вважається
укладеним з моменту досягнення згоди
між сторонами за всіма істотними
умовами, а саме згідно п. 7.2 Кредитного
договору цей договір набирає чинності
з моменту першої видачі Кредитних
ресурсів і діє до повного виконання
Сторонами прийнятих на себе
зобов"язань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК
України Позичальник має право
відмовитись від одержання кредиту
частково або у повному обсязі,
повідомивши про це кредитора до
встановленого договору строку його
надання.

Слід звернути увагу на той факт,
що третя особа у справі - ОСОБА_4 не
відмовився від виконання умов
Кредитного договору, а Банк, в свою
чергу свої зобов"язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі,
здійснивши видачу Кредитних коштів на
підставі письмової заяви Позичальника.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір
є обов"язковим до виконання сторонами.
Будучи пов"язаними саме взаємними
правами та обов"язками (зобов"язаннями),
які є чітко прописаними в Кредитному
договорі, сторони не можуть в
односторонньому порядку відмовлятись
від виконання зобов"язання або
змінювати його умови.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов"язань не допускається. Боржник
зобов"язаний виконати свій обов"язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 527 ЦК України).

Слід зазначити, що під час
укладання Кредитного договору ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були ознайомлені в
повному обсязі з умовами кредитного
договору та іпотечного договору, а
саме: особу та місцезнаходження
кредитора, кредитні умови, зокрема,
мету, для якої споживчий кредит може
бути витрачений, форми його
забезпечення, наявні форми
кредитування, тип відсоткової ставки,
суму, на яку кредит виданий, варіанти
повернення кредиту, можливість
дострокового повернення кредитних
коштів, а також відповідальність
сторін за невиконання або порушення
умов договору, та підтвердив згоду на
укладення договору своїм підписом, що є
повним дотримання положень ст. 11 Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про захист прав споживачів".

Також слід звернути увагу на те,
що позивачу ОСОБА_1 були повністю
відомі істотні умови Кредитного
договору та Договору іпотеки, так як
позивач жодного разу не звернувся до
кредитора за роз"ясненням положень
договорів, які були їй не зрозумілі, тим
самим погоджуючись із всіма умовами
кредитного договору та Договору
іпотеки.

Слід зазначити, що визнання
договорів недійсними можливе лише в
разі порушення вимог ст. 203 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог
ст. 203 ЦК України, а саме:

- зміст правочину не має
суперечити чинному законодавству та
моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідних обсяг
цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника
правочину;

- вчинення правочину у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків.

З наведених вище письмових доказів
вбачається, що укладений між сторонами
іпотечний договір № 5708 від 13.03.2008 року
повністю відповідав вимогам діючого
законодавства, підтвердженням чого є
також згода на укладення даного
правочину та його підписання з боку
позивача.

А тому суд приходить до висновку,
що підстав для визнання припиненим
іпотечного договору № 5708 від 13.03.2008
року немає з мотивів, наведених вище.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та
необгрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
Постановою №14 Пленуму ВСУ від 18 грудня
2009 року «Про судове рішення», Законом
України «Про іпотеку», Законом України
«Про виконавче провадження»,
ст.203,391,525,526 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10,
11-15, 57, 58, 60, 209, 212-215, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м.Києві, Публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний Банк України» треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виключення
нерухомого майна з акту опису,
звільнення майна з-під арешту та
визнання договору іпотеки припиненим -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до Апеляційного
суду м. Києва через Деснянський
районний суд м. Києва протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ