Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1968/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого - судді
Шаповал Т.В.

при секретарі -
Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління майном
комунальної власності міста у
Полтавській області, Полтавської
міської ради про встановлення факту
постійного проживання

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідачів про
встановлення факту постійного
проживання, реєстрації на законних
підставах та визнання права
користування на самовільне
перепланування.

В позовній заяві посилалися на те,
що разом вони постійно проживають в
гуртожитку по АДРЕСА_1, де вони були
зареєстровані без зазначення номерів
кімнати. В даний час вони зареєстровані
у кімнатах НОМЕР_1,НОМЕР_2 гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1 У зв'язку з
оформленням необхідних документів для
приватизації житла виникла
необхідність встановити факт
проживання та реєстрації на законних
підставах в кімнатах НОМЕР_1,НОМЕР_2 за
адресою: АДРЕСА_1 з 30 травня 2007 року.
Крім того, вказують, що у 2012 році для
покращення житлових умов вони
здійснили перепланування в кімнатах.

Просили суд встановити факт
постійного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на законних підставах в кімнаті
НОМЕР_1 /об»єднані кімнати НОМЕР_1 та
НОМЕР_2/ з 30 травня 2007 року.

Зобов»язати Управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області здійснити
перереєстрацію за вказаною адресою з
30.05.2007 року.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
право користування самовільно
перепланованими кімнатами АДРЕСА_1, а
саме кімнату (2) площею 11,8 кв.м., кімнату
(3) площею 9,5 кв.м., коридор (1) площею 5,7
кв.м.,передпокій (4) площею 7,8 кв.м.
(загальна площа житлового приміщення
34,8 кв.м.) та об»єднати кімнати
НОМЕР_1,НОМЕР_2 в одне житлове
приміщення з присвоєнням йому єдиного
номеру НОМЕР_1.

В судовому засіданні
позивачі та представник позивача позов
підтримали, пославшись на викладені в
позовній заяві обставини. Просили
позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засіданні
не з»явилася, надавши суду заяву про
розгляд справи за її відсутності.

Інші особи своїх представників для
участі в справі не направили, будучи
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Враховуючи наявність у справі
достатніх матеріалів про права та
правовідносини сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності осіб, що в засідання не
з'явились.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, дослідивши
докази у справі, приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
позивачі правомірно були поселені в
гуртожиток по АДРЕСА_1. Правомірність
їх вселення та проживання,
користування кімнатою НОМЕР_1, НОМЕР_2 у
вказаному гуртожитку встановлена
рішеннями Київського районного суду
м.Полтави від 23 вересня 2010 року та 08
лютого 2011 року, якими суд вирішив:
визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
право користування жилим приміщенням,
а саме кімнатами НОМЕР_1,НОМЕР_2;
зареєструвати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частиною 1 статті 29 ЦК України
визначено, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України встановлено,
що фізична особа має право на місце
проживання. Фізична особа має право на
вільний вибір місця проживання та його
зміну.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків» сфера дії
даного Закону поширюється на громадян,
які не мають власного житла, більше
п'яти років на законних підставах
зареєстровані за місцем проживання у
гуртожитках та фактично проживають у
них.

Відповідно до Положення про
порядок передачі у власність громадян
квартир (будинків), жилих приміщень у
гуртожитках, що належать до
комунальної власності міста Полтави,
затвердженого рішенням сесії
Полтавської міської ради від 30 січня 2014
року, громадяни, які проживають у
гуртожитках, набувають право на
приватизацію займаних жилих приміщень
за умови, що вони зареєстровані та
фактично проживають у гуртожитках
правомірно і тривалий час (не менше
п'яти років у кімнаті, жилому блоці
(секції)) та не мають іншого житла на
праві власності.

У вказаних вище рішеннях
Київського районного суду м.Полтави,
якими визнано право позивачів на
користування кімнатами НОМЕР_1,НОМЕР_2 в
зазначеному гуртожитку, не вказано, з
якого часу позивачі фактично
проживають в зазначених кімнатах,
даний факт не встановлювався.

Як встановлено судом, позивачі
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання в кімнатах НОМЕР_1,НОМЕР_2
та фактично проживають..

Встановивши дані обставини, суд
приходить до висновку, що факт того, що
позивачі з 30 травня 2007 року
проживають на законних підставах та
зареєстровані за місцем проживання
за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується
дослідженими по справі доказами.

Вказаний факт має для позивачів
в силу норм Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» юридичне
значення, іншим шляхом зазначений факт
встановити неможливо.

Тому, суд вважає за необхідне
встановити факт проживання на законних
підставах та реєстрації за місцем
проживання за адресою: АДРЕСА_1
позивачів з 30 травня 2007 року.

Рішення суду, яке набрало
законної сили, про визнання за особою
права користування жилим приміщення, є
безумовною підставою для здійснення
реєстрації місця проживання особи у
даному жилому приміщенні.

Таким чином, саме УДМС України в
Полтавській області через відповідний
територіальний підрозділ має виконати
дії щодо реєстрації позивачів в
житловому приміщенні відповідно до
рішення суду про визнання за ними
права користування жилим приміщенням
без зазначення такого зобов'язання в
судовому рішенні.

Частина 2 статті 383 Цивільного
кодексу України передбачає, що власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Однак стаття 152 Житлового кодексу
Української PCP зобов'язує власника при
проведенні переобладнання або
перепланування в належній йому
квартирі отримати дозвіл виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Відповідно до Правил користування
приміщеннями житлових будинків та
гуртожитків, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р.
№ 572, власники, наймачі (орендарі)
приміщень житлових будинків мають
право на переобладнання і
перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів і лоджій за
відповідними проектами без обмеження
інтересів інших громадян, які
проживають у будинку, гуртожитку, з
дозволу власника будинку (квартири),
власника гуртожитку (житлового
приміщення у гуртожитку) та органу
місцевого самоврядування, що видається
в установленому порядку.

Згідно п. 1.4.1. Наказу №76 від 17.05.2005
року «Про затвердження Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових
територій»переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства.

Як убачається із матеріалів
справи, позивачі самочинно
переобладнали житлове приміщення за
адресою АДРЕСА_1 без дозволу власника
та без дозволу органу місцевого
самоврядування.

Крім того, відповідно до ст.3
Цивільно-процесуального кодексу
України, кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звертатися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У матеріалах справи немає жодного
підтвердження, що позивачі зверталися
до компетентних органів щодо отримання
дозволу на переобладнання кімнат в
гуртожитку.

Ураховуючи те, що позивачі
самочинно переобладнали житлове
приміщення без дозволу власника та
органу місцевого самоврядування суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
права користування самовільно
перепланованими кімнатами АДРЕСА_1

Примаючи до уваги вищевикладені
обставини, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт постійного
проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
законних підставах в кімнаті НОМЕР_1
/об»єднані кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2/ з
30 травня 2007 року.

В задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Полтавської
області через Київський районний суд м.
Полтави шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий

Т.В.Шаповал