Справа № 154/733/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Канівець Л.Ф. Провадження №
22-ц/773/1133/14 Категорія: 55 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л.
В.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Товариства
з обмеженою відповідальністю "Міліуса"
Юдіна Сергія Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Міліуса"
про стягнення заборгованості по
заробітній платі за фактично
відпрацьований робочий час, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, допомоги по тимчасовій
непрацездатності та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1
на рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 10
червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

05 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 28 лютого 2013 року він уклав
трудовий договір з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Міліуса"
(далі - ТзОВ "Міліуса"). Відповідно до
договору він був прийнятий на посаду
начальника бази з посадовим окладом 2500
гривень.

На виробничому об'єкті, де він
виконував свої посадові обов'язки,
робочий день починався о 9 год. 00 хв., а
закінчувався о 18 год. 00 хв. Він як
інвалід постійно працював надурочно.

Починаючи з березня місяця 2013 року
роботодавець не виплачував йому
заробітну плату відповідно до
відпрацьованих годин, хоча оплата
праці в надурочний час оплачується в
подвійному розмірі годинної ставки.

Так, згідно з табелем обліку робочого
часу за березень 2013 року кількість
відпрацьованих ним годин становить 219
(при нормі 159 год.), за ківітень - 193 год.
(при нормі 175 год.), за травень - 95 год.

Уточнивши та збільшивши позовні
вимоги, позивач просив стягнути з ТзОВ
"Міліуса" на його користь
заборгованість із заробітної плати за
фактично відпрацьований робочий час (з
врахуванням надурочних робіт) за
березень 2013 року в сумі 5297,00 грн., за
квітень 2013 року в сумі 2296,00 грн.,
допомогу з тимчасової втрати
працездатності у розмірі 4858,92 грн.,
середній заробіток за час затримки з
виплати заробітної плати в розмірі 1192,32
грн. Несвоєчасний з ним розрахунок при
звільненні з роботи та виплати всіх
належних грошових сум при звільненні,
призвели до моральних страждань і
вимагали від нього додаткових зусиль
для організації його життя, він переніс
душевні страждання, що стало
зверненням в лікарню. Моральну шкоду
оцінив в 10000 грн., яку просив стягнути на
свою користь.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 10
червня 2014 року позовн задоволено
частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Міліуса"
на користь ОСОБА_4 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 12 серпня по 20
серпня 2013 року у розмірі 701 (сімсот
однієї) гривні 40 (сорок) копійок та
моральну шкоду в сумі 200 (двісті)
гривень. Вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду скасувати у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити, в той час як представник
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міліуса" Юдін С. В.
апеляційну скаргу не визнав та просив
її відхилити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
представника позивача слід відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції підставно
встановлено, що позивач перебував у
трудових відносинах з ТзОВ "Міліуса" з 28
лютого 2013 року по 12 серпня 2013 року, що
підтверджується відповідними наказами
по підприємству та записами в трудовій
книжці (а.с. 33, 34, 55-57).

Відповідно до наказу № 12/08-п від 12
серпня 2013 року позивача звільнено з
роботи власним бажанням, згідно ст. 38
КЗпП України. (а.с. 33)

Стаття 116 КЗпП Украни визначає, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому при звільненні,
проводиться в день звільнення.

Судом встановлено, що при звільненні з
позивачем не було вчасно проведено
розрахунок. Розрахунок фактично було
проведено 20 серпня 2013 року, що не
оспорювалось стороною відповідача та
підтверджується актом перевірки
територіальної державної інспекції з
питань праці у Волинській області (а.с.
77-94).

Встановлено, що позивачу в день
звільнення не була виплачена заробітна
плата в розмірі 743,05 грн.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум в день
звільнення, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

А тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, з яким
погоджується і суд апеляційної
інстанції, що позовні вимоги в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають до часткового
задоволення в сумі 701 грн. 40 коп.,
виходячи із розрахунку середньоденної
заробітної плати позивача в розмірі
116,90 грн. та періоду затримки розрахунку
з 12 серпня 2013 року (день звільнення) по 20
серпня 2013 року.

Суд апеляційної інстанції відкидає
доводи апелянта щодо стягнення
моральної шкоди в сумі 10000 грн.,
оскільки розмір у 200 грн. на
відшкодування моральної шкоди судом
визначений з врахуванням розміру
заборгованої заробітної плати, терміну
її невиплати, ступеню, характеру та
глибини моральних страждань, та
виходячи з принципу розумності і
справедливості.

Судом першої інстанції встановлено з
табелів обліку використання робочого
часу за березень, квітень 2013 року, що
позивачем всього відпрацьовано по 159
годин, відпрацьованих понаднормових
годин в табелі не зазначено (а.с. 29, 30).
Підставою нарахування заробітної
плати може бути лише належним чином
оформлений табель обліку робочого
часу.

Судом правильно не взято до уваги
наданий позивачем табель витрат по
виробничій базі № 1 м. Луцька за
березень, квітень 2013 року про
відпрацювання ним у березні та квітні
2013 року по 193 години, оскільки даний
доказ не є належним щодо обліку
робочого часу.

З огляду на викладене, не знайшли свого
ствердження доводи позивача про
неправильність нарахування і виплати
заробітної плати та допомоги з
тимчасової втрати працездатності. Не
встановлено такого факту і
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Волинській області при
перевірці підприємства (а.с. 77-94).

Частинами 1 та 3 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно із ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведеного, повно та
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи і давши їм вірну правову оцінку,
суд першої інстанції постановив
обґрунтоване рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду, вони
були предметом розгляду в суді першої
інстанції і їм дана правильна правова
оцінка.

Отже, рішення постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його зміни чи скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 10
червня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: