Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1929/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша
Доповідач Єгорова С.
УХВАЛА

31.07.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді -
Єгорової С.М.

суддів:
Кодрула М.А., Чорнобривець О.С.

при
секретареві - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 червня 2014 року про
задоволення подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Світловодського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року начальник
відділу ДВС Світловодського МРУЮ
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України боржника ОСОБА_2 до
виконання зобов'язань за рішеннями
суду. Посилався на те, що в провадженні
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Світловодського міськрайонного
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист № 401/1160/14-ц провадження
№ 2/401/695/14 від 07.05.2014 року, виданий
Світловодським міськрайонним судом
Кіровоградської області, про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу по
аліментам в сумі 20000 грн. Проте, ОСОБА_2 в
добровільному порядку рішення суду не
виконує та ухиляється від його
виконання.

Ухвалою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06.06.2014 року подання
задоволено. Тимчасово обмежено
боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Світловодськ,
Кіровоградської області, який
проживає: АДРЕСА_1, у праві виїзду за
межі України, до погашення допущеної
заборгованості за виконавчим листом №
2/401/695/14; 401/1160/14-ц від 07.05.2014 року, виданий
Світловодським міськрайонним судом
Кіровоградської області, про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі
20000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
ухвали суду з підстав порушення судом
норм матеріального та процесуального
прав, та постановлення нової ухвали про
відмову в задоволенні подання
начальника ВДВС. Зазначено, що
державним виконавцем не було надано
суду доказів його ухиляння від сплати
боргу та необґрунтовано застосування
до нього обмеження у праві виїзду за
межі України. Вважає, що його явка за
викликом до державного виконавця та
сплата судового збору, часткова сплата
заборгованості - 350 грн. на користь
ОСОБА_3 свідчить про намагання виконати
рішення суду. Крім того, обмеження його
у праві виїзду позбавляє його
можливості заробити кошти для
погашення визначеної судовим рішенням
заборгованості.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник ВДВС до суду не
з"явився, надіслав заяву про розгляд
справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, пояснення представника
боржника, вивчивши матеріали справи,
дослідивши надані докази, перевірила
законність ухвали суду в межах,
передбачених ст.303 ЦПК України, та
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

Задовольняючи подання начальника
ВДВС, суд першої інстанції вважав, що
невжиття заходів у виді тимчасового
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України може зробити неможливим
виконання рішення суду взагалі.

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитись.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК
України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК
України особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України, порядок
вирішення спорів у цій сфері
регулюється Законом від 21 січня 1994 р. №
3857-XII "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України (п. 2);

- якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов'язань (п. 5).

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК
України, питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зміст і форма подання державного
виконавця (начальника ВДВС) нормативно
врегульовані в Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, що набрала чинності з 17 квітня
2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 р. № 512/5. Зокрема, в розділі XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну",
передбачено, що подання повинно
містити підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається,
що на виконанні відділу ДВС
Світловодського міськрайонного
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист № 2/401/695/14 401/1160/14-ц від
07.05.2014 року, виданий Світловодським
міськрайонним судом Кіровоградської
області про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 боргу в сумі 20000 грн.
(а.с.22) Виконавче провадження відкрито
16.05.2014 року (а.с.23).

В поданні начальника ВДВС
зазначено, що боржник ОСОБА_2
самостійно не виконав рішення суду у
строк, встановлений постановою про
відкриття виконавчого провадження, до
ВДВС надійшла заява від стягувача про
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України до виконання ним рішення
суду.

Проте, державним виконавцем не
надано достатніх доказів на
підтвердження навмисного ухилення
особи (боржника) від виконання судового
рішення. Додані копії виконавчого
листа та постанови про відкриття
виконавчого провадження, не можуть
свідчити про таке ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань.

Крім того, ОСОБА_2 на спростування
цих доводів надав відповідні документи
про те, що на час розгляду справи ним
частково погашено борг в сумі 350 грн. та
сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн.
(а.с.37-38).

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить
з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, розглянув
справу без участі представника ВДВС,
неналежним чином не перевірив
обставини, викладені у поданні, не
послався на докази та не мотивував
свої висновки щодо ухилення боржника
від виконання зобов'язань, грунтуючись
на припущеннях, застосував тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України.

Наведене свідчить про порушення
судом порядку, встановленого для
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, що відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвали суду і направлення справи до
суду першої інстанції для нового
розгляду цього питання.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 314, 315, 319,
324, 377 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 червня 2014 року скасувати
та передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: