Ухвала іменем україни 09 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, як правонаступника після
смерті ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи: Третя херсонська державна
нотаріальна контора, виконавчий
комітет Комсомольської районної в м.
Херсоні ради, про розірвання договору
довічного утримання та визнання права
власності і усунення від спадкування,
вселення, встановлення порядку
користування 67/100 частини
домоволодіння, визнання договору
купівлі-продажу недійсним, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
апеляційного суду Херсонської області

від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8 про розірвання
договору довічного утримання,
зазначаючи, що 31 жовтня 1995 року вона
уклала зі своєю дочкою ОСОБА_8 договір
довічного утримання, згідно з умовами
якого вона передала у власність
відповідачки 67/100 частини житлового
будинку з господарськими та побутовими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, а
остання, в свою чергу, зобов'язалася
довічно її утримувати, забезпечувати
доглядом та необхідною допомогою.

Оскільки в порушення
умов договору відповідачка не
виконувала взятих на себе зобов'язань,
а в жовтні 2010 року виїхала з місця
проживання, позивачка просила суд
розірвати договір довічного
утримання та визнати за нею право
власності на 67/100 частини зазначеного
житлового будинку.

Ухвалою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 06 вересня 2013 року у зв'язку
із смертю ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до участі
у справі залучено ОСОБА_6, як
правонаступника ОСОБА_7

Уточнивши позовні
вимоги та зважаючи на те, що 29 березня
2013 року ОСОБА_8 за договором
купівлі-продажу здійснила відчуження
спірного будинку на користь ОСОБА_9, яка
на теперішній час чинить позивачці
перешкоди у користуванні нерухомим
майном, ОСОБА_6 просила суд також
визнати недійсним договір
купівлі-продажу зазначеного
домоволодіння, вселити її до спірного
житлового будинку, встановити порядок
користування житловим будинком,
закріпивши за нею право користування
67/100 частини домоволодіння, стягнути з
ОСОБА_8 на її користь матеріальну шкоду
у розмірі 2 тис. грн та моральну шкоду у
розмірі 2 тис. грн, а також судові
витрати.

Рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 19 листопада 2013 року позов
ОСОБА_6 - правонаступника ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Третя
херсонська державна нотаріальна
контора, виконавчий комітет
Комсомольської районної в м. Херсоні
ради, про розірвання договору
довічного утримання, визнання права
власності, усунення від спадкування,
вселення, встановлення порядку
користування домоволодінням, визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди задоволено частково, розірвано
договір довічного утримання, укладений
01 жовтня 1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного
суду Херсонської області від 11 березня
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про усунення від спадкування
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_6
задоволено, усунуто ОСОБА_8 від права на
спадкування після смерті своєї матері
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.
Херсоні.

Рішення суду в частині
задоволення позову про розірвання
договору довічного утримання в
апеляційному порядку не переглядалося
як таке, що не оскаржувалося.

В іншій частині
оскаржуване рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції,
відмовляючи в частині задоволення
позову про усунення від спадкування
відповідача, виходив із того, що
позивачем не доведено наявність
підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК
України, для усунення відповідача -
спадкоємця першої черги від
спадкування.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
усунення від спадкування та ухваливши
в цій частині нове рішення, яким позов
задоволено, керуючись приписами ч. 5 ст.
1224 ЦК України, виходив із встановленого
у процесі розгляду справи факту
ухилення відповідача від надання
допомоги спадкодавцю, яка через свій
похилий вік, тяжку хворобу була в
безпорадному стані, що є підставою для
усунення від спадкування.

В частині розірвання
договору довічного утримання рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржувалось, і не є
предметом перегляду в суді касаційної
інстанції.

Проте з такими
висновками апеляційного суду не можна
погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що
31 жовтня 1995 року між ОСОБА_7 та її дочкою
ОСОБА_8 було укладено договір довічного
утримання, згідно з умовами якого
ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_8
належні їй на праві приватної
власності 63/100 частини будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
(а. с. 8).

У серпні 2011 року ОСОБА_7
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8
про розірвання вищевказаного договору
довічного утримання, посилаючись на те,
що остання свої зобов'язання за ним не
виконує.

Заочним рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 28 листопада 2011 року позов
ОСОБА_7 задоволено частково. Розірвано
оспорюваний позивачем договір
довічного утримання.

Ухвалою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 08 лютого 2013 року було
задоволено заяву ОСОБА_8 про перегляд
заочного рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 28
листопада 2011 року, рішення скасовано,
справу призначено до судового
розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
померла (а. с. 42, т.1).

Ухвалою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 01 березня 2013 року
провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1
ст. 205 ЦПК України закрито у зв'язку з
тим, що спірні правовідносини не
допускають правонаступництва (а. с. 50).

Згідно з договором
купівлі-продажу, укладеним 29 березня 2013
року, ОСОБА_8 відчужила ОСОБА_9 житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок
належав ОСОБА_8 на праві приватної
власності на підставі договору
довічного утримання від 11 березня 1995
року та договору дарування від 14 грудня
1993 року (а. с. 134).

Ухвалою апеляційного
суду Херсонської області від 09 липня 2013
року ухвалу Комсомольського районного
суду м. Херсона від 01 березня 2013 року
скасовано, справу передано до суду
першої інстанції для вирішення питання
про правонаступництво. Судом
встановлено, що ОСОБА_6 - внучка
спадкодавиці ОСОБА_7 була
зареєстрована та постійно проживала
разом з нею, а тому відповідно до ст. 1268
ЦК України вважається такою, що
прийняла спадщину (а. с. 122).

ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом з підстав, передбачених
ст. 1264 ЦК України, як особа, яка
проживала зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_6 у квітні 2013 року
звернулась до Третьої херсонської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини,
посилаючись на те, що вона постійно
проживала разом із спадкодавицею та в
силу положень п. 3 ст. 1268 ЦК України
вважається такою, що прийняла спадщину
(а. с. 64)

Із листа Третьої
херсонської державної нотаріальної
контори від 17 квітня 2013 року № 526/01-16
вбачається, що спадщину після смерті
ОСОБА_7 в порядку п. 3 ст. 1268 ЦК України
прийняла дочка спадкодавця ОСОБА_8, так
як вона на день смерті своєї матері
ОСОБА_7 була зареєстрована та постійно
проживала разом і з нею. Так як ОСОБА_8 є
спадкоємцем першої черги, спадкоємці
інших черг не закликалися (а. с. 85).

Відповідно до довідки
про склад сім'ї № 94 за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_16, ОСОБА_8 - дочка,
внуки: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та
правнуки: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а. с. 66).

Статтею 1216 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258
ЦК України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Статтею 1261 ЦК України
передбачено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця.

Таким чином, із
розірванням договору довічного
утримання ОСОБА_8 є спадкоємицею першої
черги після смерті своєї матері ОСОБА_15

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК
України кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1259 ЦК
України передбачено, що фізична особа,
яка є спадкоємцем за законом наступних
черг, може за рішенням суду одержати
право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до вимог ч. 5
ст. 1224 ЦК України особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо судом буде встановлено,
що вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5
ст. 1224 ЦК України та з урахуванням
роз'яснень, наданих у п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», правило ч. 5
ст. 1224 ЦК України стосується всіх
спадкоємців за законом, зокрема й тих,
які відповідно до СК України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні
справи про усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від
надання допомоги спадкодавцеві, який
потребує допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на ухилення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
усунення від права на спадкування та
зміну черговості одержання права на
спадкування після смерті ОСОБА_7, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що ОСОБА_6 не надала доказів
перебування ОСОБА_7 у безпорадному
стані.

Суд апеляційної
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, які
регулюють спірні
правовідносини,помилково скасувавши
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Херсонської області від 11 березня
2014 року скасувати, рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона віл 19 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська