Єдиний унікальний номер 255/9064/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1888/2014
Головуючий 1 інстанції Орєхов О.І.
Єдиний унікальний номер
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц-775/1888/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 21 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 21 січня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції, вважає його
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального
права. Зокрема вказує, що суд першої
інстанції необґрунтовано відмовив
позивачу у задоволені клопотань, які
були заявлені в судовому засіданні.
Крім того, у ОСОБА_1 не було волі
вчиняти правочин з купівлі-продажу
квартири. ОСОБА_2 або його ріелтори
знали або догадувалися (можливо не у
повному обсязі усі обставини) про
становище ОСОБА_1 та скористалися цими
обставинами (мотивовані майбутнім
прибутком), у своїх цілях купили
квартиру за зніжену ціну та бажали
продати її за більш високу ціну. Тому
вважає, що при даних обставинах ОСОБА_2
неможливо називати добросовісним
набувачем.

В засідання апеляційного суду позивач
і його представник не прибули. Від
ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд
справи у їх відсутність. Одночасно в
заяві ставилось питання про зупинення
провадження по цій справі до розгляду
місцевим судом кримінального
провадження щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 17 лютого 2014 року у
задоволені вказаного клопотання було
відмовлено.

Відповідно до статті 305 ЦПК України
неявка в судове засідання
сторін,належним чином повідомлених про
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи
апеляційним судом. Враховуючи, що
ОСОБА_1 та його представник належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, не існує перешкод для
розгляду справи апеляційним судому їх
відсутність.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник
в апеляційному суді просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
відповідача та його представника ,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 червня 2013 року між ОСОБА_1, названий
далі Продавець та ОСОБА_2, названий далі
як Покупець, разом «Сторони»,
попередньо ознайомлені з вимогами
чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, діючи
добровільно, без примусу з будь-якого
боку, однаково розуміючи значення умов
правочину, які відповідають дійсності
їх намірів, вільно володіючи
українською мовою, уклали договір, де
Продавець продав, а Покупець купив
квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 3 цього Договору, вказана
нерухомість продана за 260 800 гривень,
які Продавець отримав готівкою
повністю до підписання цього договору,
Продавець стверджує, що сума отримана
ним, являється повним розрахунком за
відчужувану нерухомість. Фінансових
претензій та майнових обов'язків
Покупець перед ним не має.

Пунктом 10 цього договору зазначено, що
вони, Продавець та Покупець
підтверджують, що договір цей не носить
характеру фіктивного та удаваного
правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу
посвідчений ОСОБА_8, приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з
вищевказаними вимогами просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 04.06.2013 року
за реєстровим № 1232, так як договір
купівлі-продажу був вчинений під
впливом обману злочинної групи осіб,
які зловмисно ввели в оману ОСОБА_1 та
змусили його вчинити цей правочин.

Відмовляючи у задоволені позову
ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено, що друга
сторона правочину ввела в оману, що
виключає можливість визнання угоди
недійсною з підстав, визначених в
позові, передбачених статтею 230 ЦК
України, а також не доведений факт
застосування до позивача психічного та
фізичного тиску а відповідно підстав
для задоволення позову не має.

Апеляційний суд, погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції.

Відповідно до п. З ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
сторонами в момент вчинення правочину
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6
ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, а згідно ст.627 ЦКУ сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору (свобода укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно ( товар ) у власність
другій стороні ( покупцеві ), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно ( товар ) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (
частина перша статті 229 цього Кодексу ),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦК України винна
сторона (інша особа ), яка застосувала
фізичний або психічний тиск до другої
сторони, зобов'язана відшкодувати їй
збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про те, що позивач не довів в суді факту
його обману відповідачем по справі, або
застосування до нього відповідачем
фізичний або психічний тиск. Навпаки,
опитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, дослідивши обставини справи і
надані письмові докази, суд першої
інстанції зробив переконливий
висновок про те, що позивач сам був
присутнім в нотаріальній конторі під
час укладання договору купівлі-продажу
його квартири з відповідачем по справі
ОСОБА_2, особисто підписував вказаний
договір, особисто отримував від
відповідача обумовлену договором
купівлі-продажу квартири грошову суму.
До цього 16 травня 1013 року він уклав з
ОСОБА_11 - агентом з нерухомості угоду
про завдаток , в якій погодився до 15
червня 2013 року укласти в нотаріальній
конторі договір купівлі-продажу
спірної квартири і провести за неї
повні розрахунки (а.с. 71). Як видно з цієї
угоди він отримав від ОСОБА_11 грошову
суму у 24450 грн. у якості авансу за
майбутнім договором купівлі-продажу
квартири. Цей факт підтвердив в суді і
сам позивач. Також він підтвердив в
суді факт укладання з відповідачем
договору купівлі-продажу квартири і
отримання від відповідача повної суми
вартості квартири, що передбачена
договором купівлі-продажу.

Частину отриманих від продажу квартири
грошей ОСОБА_1 поклав на свій
депозитний рахунок в банку, а частину
грошей витратив на придбання жилого
будинку. (а.с.23 - 27, 81-84).

Оспорений договір купівлі-продажу
квартири вчинений сторонами 4 червня 2013
року. А 7 червня 2013 року він особисто
уклав з ОСОБА_14 договір купівлі-продажу
жилого будинку АДРЕСА_2 за 30000 грн.
Вказаний договір також посвідчений в
нотаріальній конторі і містить в собі
особистий підпис покупця - ОСОБА_1 (а.с.
21, 75-76). Розглядаючи справу, суд
встановив, що перед укладанням
вказаного договору купівлі-продажу
ОСОБА_1 особисто оглядав будинок з
метою його подальшого придбання. Всі ці
обставини достовірно свідчать про
направленість волі позивача на
укладання договору купівлі-продажу і
доказів вчинення ним вказаного
правочину внаслідок будь якого тиску в
суді не встановлено.

Судом також встановлено, у
Ворошиловському РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області триває досудове
розслідування заяви ОСОБА_15 про
зникнення ОСОБА_1, яка внесена до
Єдиного реєстру досудових
розслідування за № 0003350 від 27
червня 2013 року за ознаками частини 1
статті 115 КК України «Умисне вбивство»
(а.с. 6). Проте, цей факт не міг бути
підставою для задоволення позовних
вимог про визнання правочину недійсним
через те, що він сам по собі не доводить
доводи позивача про застосування до
нього певними особами фізичного або
психічного тиску.

На час розгляду судом цивільної справи
відомості про такий тиск на позивача
відсутні і тому суд зробив правильний
висновок про їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд мав зупинити провадження по справі
до закінчення досудового
розслідування, яке ведеться
Ворошиловським РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області, не грунтуються на
законі. У суду не було перешкод для
розгляду по суті заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 Тим більше, що досудове
розслідування ведеться за ознаками
злочину , передбаченому ч.1 ст. 115 КК
України.

Доводи позивача про те, що суд
порушував його процесуальні права, не
задовольняв його клопотання є
безпідставними і не можуть впливати на
рішення апеляційного суду. З
матеріалів справи видно, що
представник позивача дійсно заявляв
клопотання про залучення до участі у
справі у якості співвідповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Суд першої
інстанції у межах його повноважень, що
йому надані статтею 168 ЦПК України
розглянув вказане клопотання в
судовому засіданні за участю усіх осіб,
що приймали участь у розгляді справи і
ухвалив про відмову у задоволенні
вказаного клопотання. Апеляційний суд
також зауважує, що сам позивач,
заявляючи позовні вимоги про визнання
правочину недійсним, визначив коло
відповідачів і претензій до інших осіб
не заявляв. Будь яких позовних заяв до
вказаних вище осіб до місцевого суду
також не надходило. І розгляд справи за
участю у якості відповідача ОСОБА_2
відповідало правилам статті 11 ЦПК
України. Саме цей відповідач і є
належним відповідачем по справі.

Представником позивача також
заявлялись клопотання про долучення до
матеріалів справи протоколів допитів
певних осіб під час досудового
розслідування, то вони були задоволені
і в матеріалах справи є такі протоколи.

Інших клопотань ані сам позивач, ані
його представник не заявляли, у будь
якому разі відомості про протилежне в
матеріалах справи відсутні.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін
, правильно встановив обставини справи,
дав їм належну правову оцінку,
правильно застосував норми
матеріального права і правильно
вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: