РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2014 року Франківський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Мартинишин М.О.

при секретарі
Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання довіреності удаваною,
угоди купівлі-продажу дійсною та
визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд із
позовом до відповідача, в якому
просить визнати довіреність, на
керування та розпорядження
автомобілем, серії ВРД № 427138 від 19
листопада 2010 року, посвідченої
приватним нотаріусом. Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5-
удаваною; визнати дійсним договір
купівлі-продажу транспортного засобу
марки PEUGEOT PARTNER, 2002 року випуску, номер
шасі (кузова, рами) НОМЕР_2,
реєстраційний № НОМЕР_1, колір білий,
укладений 19 листопада 2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за
адресою АДРЕСА_1 право власності на
транспортний засіб марки PEUGEOT PARTNER, 2002
року випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, колір
білий. В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що він 19.11.2010 року
купив автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 2002
року випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, колір
білий. Дана угода була оформлена
довіреністю на право керування та
розпорядження транспортним засобом
серії ВРД № 427138 від 19 листопада 2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом,
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, якою підтверджується,
що внаслідок йому браку коштів на
переоформлення автомобіля не було
укладено договір купівлі-продажу. Він
оплатив відповідачу 5000 (п'ять тисяч)
гривень, а відповідачем була надана
йому вказана довіреність на право
керування та розпорядження
транспортним засобом. В подальшому
відповідач зобов'язувався оформити
договір купівлі-продажу належним
чином, однак на даний час ухиляється
від виконання даних зобов'язань.
Вважаю, що в даному випадку, видачею
відповідної довіреності було фактично
укладено договір купівлі-продажу, який
і насправді було вчинено. Тому вважає,
що він є добросовісним набувачем
автомобіля та має законне право
володіти, користуватись і
розпоряджатися даним автомобілем.
Однак його права порушенні у зв'язку
чим змушений звертатись до суду.
Просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримав повністю, дав
пояснення аналогічні викладених у
позові. Просить позов задоволити.

Відповідач у судовому засіданні
позов визнав та пояснив, що він із
позивачем 19.11.2010 року мали на меті
укласти договір купівлі-продажу
автомобіля транспортного засобу марки
PEUGEOT PARTNER, 2002 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний №
НОМЕР_1, колір білий, а оскільки позивач
частково йому оплатив кошти вони
оформили довіреність. Просить позов
задоволити.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов підтримав та пояснив,
що відповідач із позивачем 19.11.2010 року
мали на меті укласти договір
купівлі-продажу автомобіля
транспортного засобу марки PEUGEOT PARTNER, 2002
року випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, колір
білий. Однак, щоб не платити кошти для
перереєстрації вказаного автомобіля,
оформили довіреність від 19.11.2010 року, в
тому числі і складена на нього. Просить
позов задоволити.

Третя особа ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
день, час та місце слухання справи, а
тому суд вважає, що справу слід слухати
у його відсутності на підставі наявних
у ній даних чи доказів, проти чого і не
заперечили інші учасник судового
процесу.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши дійсні обставини
справи, дослідивши зібрані по всі
докази у їх сукупності, суд вважає, що у
позові слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що 19.11.2010р.
позивач ОСОБА_1 не уклав із
відповідачем ОСОБА_2 належний договір
купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT
PARTNER, 2002 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний №
НОМЕР_1, колір білий, а договір
доручення, яким ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_1, ОСОБА_3, або ОСОБА_4 керувати
автомобілем на території України та
за її межами, для чого надав право
експлуатації, розпорядження, поставки
на облік в органах ДАІ та інше.(а.с.5).

У відповідності до ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Обґрунтовуючи правові підстави
заявленого позову, позивач ОСОБА_1
просив визнати вказану довіреність
удаваною, договір купівлі-продажу
автомобіля укладений між ним та
відповідачем дійсним на підставі того
вони з відповідачем домовились по всіх
істотних умовах договору
купівлі-продажу автомобіля, виплатив
частково вартість автомобіля
відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна зі сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Частиною 2 цієї ж статті ЦК
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Статтею 12 ЦК України визначено, що
особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд. Особа може
за відплатним або безвідплатним
договором передати своє майнове право
іншій особі, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 220 ЦК України суд
може визнати дійсним лише той договір,
який за законом підлягав нотаріальному
посвідченню, але сторони уклали його
без додержання цієї форми й одна зі
сторін виконала його повністю або
частково, а друга ухиляється від
нотаріального оформлення укладеного
договору, але для договорів про
купівлю-продаж автомобіля таке
оформлення не є обов'язковим, тобто за
наявності наміру укласти договір
купівлі-продажу автомобіля сторони
мали можливість укласти просту
письмову угоду.

Із такої довіреності від 19.11.2010
року видно, що суду є відсутні підстави
вважати, що довіреність була видана
позивачеві під впливом помилки, обману
чи для приховання іншого правочину.

Також вказаною довіреністю,
ОСОБА_2 уповноважив і як позивача
ОСОБА_1, так і третіх осіб ОСОБА_3,
ОСОБА_4 здійснювати представлення його
інтересів, а оскільки довіреність була
видана не одному позивачеві, в такому
випадку спростовується факт
приховання іншого правочину,
вчиненого між позивачем та
відповідачем.

Судом також встановлено, що
позивач ОСОБА_1 не скористався
повноваженнями, наданими довіреністю
щодо зняття з реєстрації автомобіля та
реєстрації його на себе чи інших осіб.

При цьому суд бере до уваги те, що
в довіреності від 19.11.2010 року вказано,
що відповідач під час надання вказаної
довіреності перебував у шлюбі з ОСОБА_6,
а також вказане підтверджується
поданою заявою про залучення до участі
у справі ОСОБА_7, та долученої до такої
заяви свідоцтва про розірвання шлюбу
серія НОМЕР_3 від 29.11.2011 року, з яких
вбачається також і те, що спірний
автомобіль придбаний під час їх шлюбу.
А тому суд приходить до висновку, що
відповідач не мав без дозволу своєї
дружини укладати договір
купівлі-продажу вказаного автомобіля,
що спростовує твердження позивача, що
сторони мали намір укласти договір
купівлі-продажу вказаного автомобіля.

А тому посилання позивача на те,
що відбулося фактично укладення
договір купівлі-продажу і ОСОБА_2
отримав гроші за продаж автомобіля, у
порушення ст.ст. 10,60 ЦПК України, не
підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст.235 ч.2 ЦК України
якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховування
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до п.14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
28.04.1978р. «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними», суд,
встановивши, що угода укладена з метою
приховати іншу угоду, суд відповідно
визнає, що сторонами укладена та угода,
яку вони дійсно мали на увазі.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Належною формою договору
купівлі-продажу автомобіля є письмова,
що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК
України.

Оскільки довіреність, на відміну
від договору, не є правовим оформленням
переходу права власності на
автомобіль, то суд вважає, що видачу
довіреності на транспортний засіб, що
був в експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до особи, на
ім'я якої таку довіреність видано, в
тому числі визнавати таку довіреність
удаваною.

Крім того, відповідно до положень
частини 4 статті 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Оскільки відповідач визнає
позов повністю, ураховуючи те, що позов
суперечить закону та порушує прав,
свобод чи інтересів інших осіб, а тому
суд не бере до уваги визнання позову
відповідачем.

Враховуючи, що інших законом
передбачених доказів переходу права
власності на автомобіль від ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 не надано, а видана довіреність
не є правочином, тобто договором
купівлі-продажу, при цьому надана
довіреність не була удаваною, оскільки
позивачем не надано належних доказів,
що така укладена з метою приховання
іншого правочину, а судом їх і не
здобуто.

При відсутності підстав для
визнання довіреності удаваною, та
договору купівлі-продажу автомобіля
дійсним, відсутні підстави для
задоволення іншої позовної вимоги
ОСОБА_1 визнання права власності,
оскільки вони безпосередньо пов'язані
з вказаними вимогами, а тому слід у
позові відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88,
169, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 218,
331, 344, 376, 392 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання довіреності удаваною, угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання
права власності - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Мартинишин М.О.