Єдиний унікальний номер 248/8068/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1907/2014
Головуючий 1 інстанції Сидорова М.В.
унікальний номер 248/8068/13
Доповідач Курило В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк», третя
особа: Орган опіки та піклування
Харцизької міської ради, про визнання
іпотечного договору недійсним,
визнання недійсними додаткових угод до
договору іпотеки, виключення з
Державного реєстру іпотек записів про
іпотеку та вилучення з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна записів про заборону на нерухоме
майно,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» на рішення
Харцизького міського суду Донецької
області від 16 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Визнано недійсними договір
іпотеки №008 ЕХ від 17 серпня 2005 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 17.08.2005р. та
зареєстрований в реєстрі за №3122;
Додаткову угоду № 1 від 09 листопада 2005
року до договору іпотеки № 008 ЕХ від
17.08.2005 року, посвідчену приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 09.11.2005р. та
зареєстровану в реєстрі за №4241;
Додаткову угоду № 1 від 04 серпня 2006 року
до договору іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005
року, посвідчену приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 04.08.2006р. та зареєстровану
в реєстрі за №2455; Договір про зміни № 2
від 18 грудня 2007 року до договору
іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 18.12.2007р. та
зареєстрованого в реєстрі за №4217, які
були укладені між ОСОБА_2 та Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк Приватбанк, правонаступником прав
і обов'язків якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції, вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема вказує,
що укладення договору іпотеки та
додаткових угод не може вважатися дією,
яка є тривалою у часі, а відтак перебіг
позовної давності щодо визнання їх
недійсними розпочався з моменту їх
укладення та на момент звернення з
позовом сплив. Представник Відповідача
був присутнім у судовому засіданні та
заявив про застосування позовної
давності до вимог Позивача. Суд першої
інстанції повинен був відмовити у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском позовної давності.
Твердження суду, що строк позовної
давності не є таким, що сплив, оскільки
ОСОБА_1 діє в інтересах неповнолітнього
сина, не відповідає фактичним
обставинам справи. Ані у первісній, ані
в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 не
зазначена в якості законного
представника, тобто позовні вимоги
заявлені нею як стороною іпотечного
договору.

Суд першої інстанції був зобов'язаний
встановити, чи була у встановленому
законом порядку здійснена реєстрація
місця проживання неповнолітніх у
будинку, який був переданий в іпотеку
батьками. Реєстрацією місця проживання
є внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного спеціально
уповноваженого центральною органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Таким чином, на момент укладання
договору іпотеки спеціально
уповноваженим органом виконавчої
влади з питань реєстрації місця
проживання фізичних осіб було
Міністерство внутрішніх справ України
в особі його територіальних органів -
відділів реєстрації громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
(ВГІР ФО). Отже, належними доказами па
підтвердження проживання
неповнолітніх у будинку, який є
предметом іпотеки, є відповідна
довідка з адресно - довідкового сектору
ВГІР ФО за територією обслуговування,
або на сьогоднішній день довідка,
надана відповідним підрозділом
Державної міграційної служби.
Натомість суд першої інстанції
послався на медичну картку, яка
засвідчена медичкою установою, що
взагалі не має повноважень у сфері
реєстрації місця проживання фізичних
осіб. Так само, в якості допустимого
доказу не може бути прийнята довідка
квартальною комітету, оскільки
діяльність останнього регулюється
Законом України "Про органи
самоорганізації населення». Вказаний
закон не надає квартальному
дільничному комітету повноважень щодо
реєстрації місця проживання фізичних
осіб, оскільки дільничні комітети
взагалі не є органами державної
виконавчої влади.

В апеляційному суді представник Банку
Власенко А.О. апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник органу
опіки та піклування в засідання
апеляційного суду не прибули, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення. Від
представника органу опіки та
піклування надійшло письмове
клопотання розглядати справу у їх
відсутність.

Відповідно до статті 305 ЦПК України
неявка в засідання суду сторін і інших
осіб, що приймають участь у розгляді
справи, належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи
апеляційним судом. Тому апеляційний
суд розглядає справу у відсутність
вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 серпня 2005 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №ЕХ 005-05.
Згідно з п. 1.1 кредитного договору Банк
за наявності вільних грошових коштів
зобов'язався надати позичальнику
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії з лімітом кредитування
50 000 грн.

Вказаний кредитний договір у
встановленому законом порядку
сторонами не оскаржений та не визнаний
недійсним, є діючим, що сторонами не
оспорюється.

17 серпня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року,
між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», укладено договір іпотеки
№ 008-ЕХ , згідно якого відповідач ОСОБА_2
надав в іпотеку нерухоме майно, яке
належить йому на праві власності (право
власності підтверджується договором
купівлі-продажу жилого будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу 19 липня 2003 року, зареєстроване в
Харцизькому бюро технічної
інвентаризації у реєстровій книзі № 2
під № 435 від 17 серпня 2005 року), а саме:
жилий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Договір іпотеки
посвідчений 17.08.2005р. приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за №3122.

Додатковою угодою № 1 від 09 листопада
2005 р., посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, у п. 2 абзацу 1 до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 180 000 грн., повернення якої
забезпечується іпотекою.

Додатковою угодою № 1 від 04 серпня 2006 р.,
посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, у п. 2 абзацу 1 до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 380 000 грн., на термін 18.08 2010 року,
повернення якої забезпечується
іпотекою.

Договором про зміни № 2 від 18 грудня 2007
р., посвідченим приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, у п. 2 абзацу до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 900 000 грн., повернення якої
забезпечується іпотекою.

Судом також встановлено, що при
укладенні іпотечного договору № 008-ЕХ
від 17.08.2005 року, приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було посвідчено дві
заяви.

Так, в заяві від 17.08.2005 року ОСОБА_1 дала
згоду ОСОБА_2 на підписання договору
іпотеки, предметом якої є житловий
будинок під номером АДРЕСА_1 з яким вона
проживає не в зареєстрованому шлюбі.

В другій заяві від 17.08.2005 року,
позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2
підтвердили, що з 1997 року проживають
однією сім'єю та не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою.
Шлюбний договір не укладався. В
фактичних шлюбних відносинах з іншими
особами з 1997 року не перебували та не
перебувають. Одночасно було
підтверджено, що жилий будинок АДРЕСА_1
є об'єктом спільної сумісної власності,
будь - яких прав щодо нього в інших осіб
у тому числі за договором найму немає. В
цій же заяві ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказали, що
несуть майнову відповідальність
відносно малолітнього ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітнього ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_2. Про те, що такі факти
відомі іпотекодержателю засвідчено
підписом представника Банку та
печаткою Банку. (а.с.8-9).

Таким чином, судом першої інстанції,
встановлено, що при укладанні договору
іпотеки про наявність та проживання
неповнолітніх дітей в жилому будинку,
який передано в іпотеку,
іпотекодержателю було відомо.

Нотаріально посвідченою заявою від 18
грудня 2007 року ОСОБА_2 засвідчив, що на 19
липня 2003 року, на момент придбання ним
житлового будинку АДРЕСА_1, він ні з ким
в шлюбі не перебував і не перебуває,
однією сім'єю без реєстрації шлюбу не
проживав і не проживає. Цією ж заявою
він засвідчив, що зменшення та
обмеження прав охоронюваних законом
інтересів неповнолітніх та малолітніх
дітей стосовно вказаного вище
нерухомого майна відсутнє.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 29 липня 2011 року
встановлено факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім'єю з лютого 1998 року
без укладання шлюбу. Житловий будинок
АДРЕСА_1 визнано спільним майном
сторін по справі і за кожним з них
визнано право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожному.
Вказане нерухоме майно залишено в
спільній частковій власності.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьком в
свідоцтві про його народження
зазначений ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1 (а.с.64)
На даний час ОСОБА_8 є повнолітньою
особою.

Неповнолітній ОСОБА_7 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьком в свідоцтві
про його народження зазначений ОСОБА_2,
мати - ОСОБА_1

Відповідно до даних домової книги, у
житловому будинку АДРЕСА_1 позивачка
ОСОБА_1 була зареєстрована з 05.09.2003р.,
знята з реєстрації 09.07.2010р„ та знову
зареєстрована 19.01.2011р. та значиться
зареєстрованою по теперішній час разом
з її сином - ОСОБА_7, 1999 року народження
та ОСОБА_8, 1993 року народження.

В судовому засіданні, суду першої
інстанції, також достовірно
встановлено, що станом на 17.08.2005р. син
сторін - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, був
зареєстрований в житловому будинку
АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки, що
стверджуються записом в домовій книзі
на вказаний будинок, яка була оглянута
в судовому засіданні та в цієї книзі
мається вищезазначений запис. Однак на
час звернення до суду із вказаним
позовом ОСОБА_8 досяг вісімнадцяти
років (повноліття) та має повну
цивільну дієздатність. З позовом до
суду за захистом свої прав та інтересів
щодо укладання вищевказаного договору
іпотеки не звертався.

На підтвердження доводів про
проживання малолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та користування ним жилим
будинком під час укладання договору
про передачу його в іпотеку, позивачка
надала суду довідку № 181 від
дільничного квартального комітету -
мікрорайон «Краснознаменській» міста
Харцизька Донецької області від
21.10.2013р., з якої вбачається, що у будинку
АДРЕСА_1 який є предметом іпотеки,
ОСОБА_1 проживала разом з дітьми:
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., з 05.09.2003 року по 09.07.2010
року, тобто на момент укладення
договору іпотеки.

Крім того, згідно даних медичної картки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема, епікризу
№1007, останній перебував на лікуванні в
дитячому відділенні Харцизької ЦМЛ з
05.12.2004р. по 16.12.2004р. та адресою його
проживання в епікризі зазначено:
АДРЕСА_1.

Також у суд апеляційної інстанції
надана довідка Харцизької
загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів №1
Харцизької міської ради Донецької
області від 17 лютого 2014 року, з якої
видно, що ОСОБА_7 навчається в
зазначеній школі і його місцем
проживання є АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання іпотечного договору
недійсним, визнання недійсними
додаткових угод до договору іпотеки,
суд першої інстанції виходив з того, що
надані докази, які в силу вимог ст.ст. 58,
59 ЦПК України є належними та
допустимими, у своїй сукупності
підтверджують доводи позивачки про те,
що неповнолітній син позивача ОСОБА_7,
1999 року народження, в інтересах якого
вона діє, як на час укладення спірного
договору іпотеки, так на теперішній
час, мав та має право користування
займаним приміщенням на рівні з
власником.

Відповідно до статті 156 Житлового
Кодексу України члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 64 Житлового
Кодексу України до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, представник Банку
посилався на те, що неповнолітні діти
сторін не були зареєстровані в
житловому будинку і тому права
користування жилим будинком не набули.

Проте, вказані доводи представника
Банку спростовані наданими доказами,
зокрема, домовою книгою, копія якої
залучена до матеріалів справи і
оригінал якої був оглянутий судом.

Крім того, суд зробив правильний
висновок і про те, що якби неповнолітні
діти сторін не були зареєстровані в
житловому будинку, відсутність їх
реєстрації в спірному будинку на
момент , не спростовує право дитини,
яка проживала в ньому разом з батьками,
на користування цим будинком.

В судовому засіданні, суду першої
інстанції, належними та допустимими
доказами не доведено наявність у
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладання
договору іпотеки іншого постійного
місця проживання або іншого місця
реєстрації.

Таким чином, доводи представника ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», щодо відсутності права
користування майном переданим в
іпотеку на час укладення договору
неповнолітнім ОСОБА_7, є
безпідставними.

З матеріалів справи вбачається та не
оспорюється сторонами, що дозвіл
органом опіки та піклування на
укладання договору іпотеки від 17.08.2005р.
не надавався.

У зв'язку викладеним, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що спірний договір іпотеки
укладено з порушенням вимог діючого
законодавства і при його укладені були
порушені права неповнолітнього ОСОБА_7,
1999 року народження, що згідно правил ч. 6
ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України
являється підставою для задоволення
позову ОСОБА_1 , яка діє як законний
представник свого неповнолітнього
сина ОСОБА_7, в частині визнання
іпотечного договору недійсним.

На момент укладення договору іпотеки №
008-ЕХ від 17.08.2005р. між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором за № ЕХ 005-05 від 17.08.2005р.,
укладеному між тими ж сторонами,
посвідченому приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстром № 3122, право
на користування житловим будинком
АДРЕСА_1, мав неповнолітній син ОСОБА_1
та ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За цих
обставин, укладення договору іпотеки
житлового будинку в силу вищенаведених
норм закону було можливе лише за умови
отримання дозволу органу опіки та
піклування, оскільки неповнолітній син
позивачки та відповідача ОСОБА_2 мав
право користування займаним житловим
приміщенням нарівні із його власником -
його батьком ОСОБА_2, а також позивачкою
ОСОБА_1 до укладення договору іпотеки
від 17.08.2005р.

Оскільки суду прийшов до висновку про
наявність підстав для визнання
договору іпотеки на підставі ч. 6 ст.203,
ст.215 ЦК України недійсним, то наявні і
підстави для визнання недійними на
зазначених підставах і додаткової
угоди № 1 від 09.11.2005 року до договору
іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005 року,
додаткової угоди № 1 від 04.08.2006 року до
договору іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005 року
та договору про зміни № 2 від 18.12.2007 року
до договору іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005
року.

Відповідно до ст. З «Конвенції про
права дитини», ратифікованої
Постановою ВР № 789- XII від 27.02.1991 року в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дітей.

Відповідно до частини 2, 3 статті 18
Закону України від 26.04.2001, № 2402-III «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до частини 3 статті 17 цього ж
Закону в редакції від 31 березня 2005 року
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 18
зазначеного Закону органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Виходячи з аналіз зазначених правових
норм, дозвіл органу опіки та піклування
повинен бути наданий щодо будь яких
правочинів, право власності на яке, або
право користування яким мають діти.

Аналогічну правову позицію висловила
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй ухвалі від 24 липня 2013 року
при розгляді касаційної скарги на
рішення Печерського районного суду
місті Києва від 9 січня 2013 року т ухвалу
апеляційного суду міста Києва від 18
квітня 2013 року у цивільній справі за
позовом про визнання недійсним
договору іпотеки.

Таким чином, не грунтуються на вимогах
закону доводи представника Банку про
те, що неповнолітній син сторін ОСОБА_7
майнових прав відносно спірного жилого
будинку не мав, а тому для укладання
договору іпотеки дозвіл органу опіки
та піклування не вимагався.

Встановивши, що під час укладання
договору іпотеки органі опіки та
піклування не давав своєї згоди на це,
суд першої інстанції зробив правильний
висновок про те, що укладений Банком та
ОСОБА_2 договір іпотеки не відповідає
вимогам закону і тому правильно визнав
його недійсним. А у зв'язку з цим
правильно визнав і додаткові угоди до
цього договору недійсними через те, що
вони не можуть існувати самі по собі.

Доводи скарги про те, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
суд апеляційної інстанції вважає
безпідставними, оскільки перебіг цих
строків, пов'язаний з досягненням
неповнолітньою особою повноліття і не
ставиться в залежність від обізнаності
інших осіб (законних представників) про
порушене права неповнолітнього.

Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦК України у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення ним повноліття.

Позивачка звернувся до суду як
законний представник в інтересах
неповнолітнього сина, а саме ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а оскільки на час розгляду
справи ОСОБА_7, не досяг повноліття,
строк позовної давності на звернення з
даним позовом не почав свій перебіг.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не
зазначена в якості законного
представника неповнолітньої дитини, а
тому позовні вимоги заявлені нею як
стороною іпотечного договору, суд
апеляційної інстанції вважає хибними
та необґрунтованими і такими, що не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 39 ЦПК
України права, свободи та інтереси
неповнолітніх осіб віком від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а
також осіб, цивільна дієздатність яких
обмежена, можуть захищати у суді
відповідно їхні батьки, усиновлювачі,
піклувальники чи інші особи, визначені
законом.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про
народження ОСОБА_7 є його матір'ю і тому
відповідно до статті 39 ЦПК України є
його законним представником.

З матеріалів справи вбачається, що
спірне житлове приміщення є місцем
проживання ОСОБА_1, а відповідно і
неповнолітньої її дитини, яка має
беззаперечне право користування
житлом у силу свого неповнолітнього
віку.

Вчинення будь-яких дій, щодо спірного
житлового приміщення в якій проживає
неповнолітня дитина, істотно порушить
її житлові права, а тому ОСОБА_1
обґрунтовано звернулась до суду за
захистом прав своєї неповнолітньої
дитини.

Той факт, що в позовній заяві вона себе
не вказала , що вона є законним
представником неповнолітнього сина, у
даному випадку не має правового
значення через те, що в силу вимог
статті 39 ЦПК України вона є таким
представником незалежно ні від чого.

З позовної заяви і інших матеріалів
справи видно, що вказаний позов ОСОБА_1
заявила саме в інтересах
неповнолітньої дитини і підставою для
задоволення її позову вказувала
порушення законних прав та інтересів
саме неповнолітнього сина, а ні її
інтересів. Для розгляду справи, суд
першої інстанції своєю ухвалою від 21
листопада 2013 року залучив до участі у
справі органі опіки та піклування
Харцизької міської ради за клопотанням
позивача, встановивши, що спір
заявлений в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_7 За таких умов доводи
представника Банку про те, що спір
заявлений ОСОБА_1 в її інтересах і нею
пропущений строк для звернення у суд є
безпідставними і спростованими
матеріалами справи.

Доводи представника Банку про те, що
аналогічний спір про визнання договору
іпотеки недійсним за позовом ОСОБА_1
вже розглядався судом також не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду і відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 З наданої представником
Банку копії рішення Апеляційного суду
Донецької області від 13 березня 2013 року
видно, що ОСОБА_1 дійсно зверталась в
суд з позовом про визнання недійсним
договору іпотеки. Проте, в
обгрунтування своїх вимог вона
посилалась на порушення її законних
прав та інтересів співвласника жилого
будинку. Про порушення прав та
інтересів неповнолітніх вона не
зазначала.

Доводи представника Банку про те, що в
своїй заяві від 5 серпня 2005 року батьки
неповнолітніх Малик відмовились від
житлових прав та інтересів своїх дітей
не грунтуються на матеріалах справи.
(а.с.9). Навпаки, означеною заявою
вказані особи повідомили Банк про
наявність на час укладання іпотечного
договору неповнолітніх дітей, а Банк на
це не реагував і дозволу органу опіки
та піклування не вимагав.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін ,
правильно встановив обставини справи,
правильно застосував норми
матеріального права і правильно
вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: