АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1972/14
інстанції Черниш О.Л.
Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця « 18» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Воронцової
Л.П.Суддів:Пузанової Л.В., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6 на
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від « 05» травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
визнання договору дарування удаваним
правочином, визнання укладеної угоди
договором застави, визнання угоди
недійсною, третя особа ОСОБА_8,
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з неї
особистих речей,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з вище зазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що з метою повернення ОСОБА_8 боргу за
договором позики від 11.06.12р. грошових
коштів в сумі 12320 грн. та при психічному
тиску на неї з боку боржника, вона взяла
у борг у ОСОБА_6 10 тис. доларів США. У
забезпечення виконання нею
зобов'язання по поверненню позики
відповідачеві, вони уклали між собою
договір дарування, належних їй на праві
власності 5/6 частин житлового будинку
АДРЕСА_1. Дані грошові кошти вона
передала ОСОБА_8, що підтверджується
розпискою останнього від 03.06.2013 року.

Вона позбавлена можливості повернути
борг відповідачу, оскільки ОСОБА_8 не
повернув їй взяті у борг грошові кошти,
і як наслідок, відповідач погрожує
виселити її з будинку. Посилаючись на
те, що договір дарування не відповідав
волевиявленню сторін і не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, передбачених ним, а
укладання договору застави належного
їй майна було неможливим без виділення
належної їй частки 5/6 в натурі та з
підстав, передбачених ст. 235 ЦК України,
просила визнати його удаваним.

Вчинену 03 червня 2013 року угоду між нею,
ОСОБА_7, і ОСОБА_6 визнати договором
застави нерухомого майна, та визнати
вказаний правочин недійсним, оскільки
його зміст та форма не відповідають
вимогам закону.

В лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
ОСОБА_7 з зустрічним позовом,
посилаючись на те, що з моменту
укладання спірного правочину та
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, припинено майнове
право ОСОБА_7 на 5/6 частин будинку
АДРЕСА_1, однак остання не забрала з
домоволодіння належні їй речі, чим
перешкоджає йому, як власнику,
користуватися і розпоряджатися ним. З
підстав, передбачених ст.ст. 16, 391 ЦК
України, просив усунути йому перешкоди
у користуванні та розпорядженні
належною йому часткою у домоволодінні,
виселити з нього особисте майно ОСОБА_7

Ухвалою Комсомольського районного
суду м.Херсона від 18 березня 2014 року
ОСОБА_8 залучено до участі у справі в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача /а.с. 55/.

Рішенням цього ж суду від 05 травня 2014
року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано договір дарування 5/6 часток у
спільній частковій власності на
житловий будинок з відповідною часткою
надвірних споруд та будівель під
номером АДРЕСА_1 від 03.06.2013 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 реєстраційний номер 1099,
удаваним правочином.

Угоду між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, укладену
03.06.2013р. визнано договором застави.

Договір застави, укладений 03.06.2013 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано недійсним.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_6,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просив його
скасувати, ухвалити нове, яким позов
його довірителя задовольнити, у
задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_7
та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6, суд І
інстанції виходив з того, що на момент
укладання договору дарування
волевиявлення сторін не відповідало їх
внутрішній волі: позивачка мала намір
передати належну їй частку у будинку у
забезпечення повернення отриманої
позики, а відповідач мав намір отримати
у власність спірне майно, а не
забезпечити за його рахунок повернення
позики; оспорений договір був вчинений
проти волі позивачки, остання
продовжує у ньому проживати, а
відповідач до нього не вселявся.
Правовідносини сторін регулюються
законом про заставу, яку сторони мали
на увазі, однак вони не відповідають
вимогам закону щодо його змісту та
форми, тому правочин є недійсним.

Відмовляючи у задовленні зустрічного
позову ОСОБА_6, суд виходив з того, що
договором застави майна, який сторони
насправді уклали, відповідач не
набуває права власності на заставне
нерухоме майно.

Однак, колегія суддів повністю
погодитися з висновком суду не може,
оскільки він не відповідає обставинам
справи, та до нього суд дійшов у
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, 03.06.2013 року ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 уклали нотаріально посвідчений
договір дарування, відповідно до умов
якого, ОСОБА_7 безоплатно передала
ОСОБА_6 належні їй на праві власності 5/6
часток у спільній частковій власності
на житловий будинок з відповідною
часткою надвірних споруд і будівель
під АДРЕСА_1 /а.с. 6, 14/.

Згідно розписки ОСОБА_7 датованої днем
укладення спірної угоди - 03.06.2013р., вона
отримала за подаровані 5/6 часток
домоволодіння від ОСОБА_6 грошові кошти
в сумі 10 тис. доларів США /а.с. 35/.

Вказану суму грошових коштів ОСОБА_7
того ж дня - 03.06.2013р. надала у позику
ОСОБА_8 /а.с. 52/, що підтверджується його
розпискою. Зміст розписки ОСОБА_7, яка
нею не оспорюється, узгоджується з
поясненнями ОСОБА_6 про те, що вони
уклали насправді з позивачкою договір
купівлі-продажу, належного їй
нерухомого майна, за яке він сплатив 10
тис. доларів США за обопільною
домовленістю.

За змістом ст. 717 ЦК України, яка
визначає зміст правовідносин сторін за
договором дарування, вказує, що такий
договір є безоплатним, а договір, що
встановлює обов'язок обдарованого
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового характеру або
немайнового, не є договором дарування.

З огляду на вище зазначене, вбачається,
що сторони вчинили договір
купівлі-продажу нерухомого майна.

У порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, позивачка не надала суду
докази, і такі у справі відсутні, на
підтвердження укладення між нею і
відповідачем договору застави
нерухомого майна у забезпечення
виконання нею позикового зобов'язання,
тому відсутні підстави застосування до
спірних правовідносин ст. 235 ЦК України
та визнання договору дарування
удаваним, визнання таким, що мав місце
правочин застави нерухомого майна.

Інші позовні вимоги, зокрема, визнання
договору застави нерухомого майна
недійсним, є похідними від первісних, і
задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги представника
ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а
рішення суду у зазначеній частині
скасуванню та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Частиною 2 ст.16 ЦК України, передбачено
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Визначаючи спосіб захисту свого
порушеного права шляхом усунення
перешкод у користуванні і
розпорядженні належним їй майном,
шляхом виселення з нього
(домоволодіння) особистого майна
ОСОБА_7, ОСОБА_6 діяв у спосіб, не
передбачений законом, а суд не звернув
на це уваги, тому у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 слід
відмовити як у такому, що спосіб
захисту обрано позивачем такий, що не
відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від
імені ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 05 травня 2014 року у
частині задоволення позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про визнання договору дарування
частини житлового будинку удаваним
правочином, визнання укладеної угоди
договором застави, визнання договору
застави недійсним скасувати,
постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання угоди удаваною, визнання
укладеної угоди застави, визнання
угоди застави нерухомого майна
недійсним - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя: (підпис)
Л.П.Воронцова

З оригіналом згідно.

Копія рішення оформлено 23 червня 2014
року

Рішення набрало законної сили 18 червня
2014 року

Суддя:
Л.П.Воронцова

Секретар

судового засідання
О.О.Калюжний