Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року
м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у
складі :

Головуючого судді - Шарко О.П.

Секретаря судових засідань - Христенко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Приватний нотаріус Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору дарування недійсним,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Приватний нотаріус Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4, в якому
просить суд визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 19.03.2003 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим №1-370 недійсним.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що він є родичем ОСОБА_5, яка
доводиться йому троюрідною тіткою.
ОСОБА_5 жила постійно у квартирі
АДРЕСА_1, за цією адресою фактично
мешкав і він останні роки, доглядаючи
її. Приблизно дванадцяти останніх
років, він доглядав та утримував тітку,
привозив продукти харчування, ліки
возив до лікарень, здійснював інший
догляд. ОСОБА_5 вказані роки погано себе
почувала, хворіла тяжкими хворобами,
майже нічого не бачила, потребувала
постійного стороннього догляду та
допомоги. Останні півроку життя
страждала на захворювання раку. ОСОБА_5
повідомила, що вона просила онука
ОСОБА_3 за отримання квартири надавати
їй довічний догляд та утримання,
оскільки останній час він нічого не
робив, не надавав допомоги, не
спілкувався з нею та не приходив,
ОСОБА_5 звернулася до прокуратури з
відповідною заявою. Оскільки позивач
надавав матеріальну допомогу та
здійснював догляд, остання бажала
розірвати договір довічного утримання.
У зв'язку з різким погіршенням здоров'я
ОСОБА_5 видала йому довіреність на
представництво її інтересів в усіх
установах, на її прохання позивач
звернувся в КП «ХарківМіськБТІ» з
проханням повідомити за ким
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1, та надати копію
договору дарування, з метою подальшого
його розірвання, 22.11.12 року
«ХарківМіськБТІ» надало відповідь,
згідно якої, право власності на
зазначену квартиру зареєстровано за
відповідачем на підставі договору
дарування від 19.03.2013 року, саме з цього
договору ОСОБА_5 дізналася, що вона
нібито подарувала квартиру. 28.11.2012 року,
в присутності сусідів позивач разом з
ОСОБА_5 склали звернення до
прокуратури, в якому повідомляли, що її
обманули, вона бажала передати
квартиру за довічний догляд через
старість, немічність та сліпоту, не
усвідомлювала вчинювану угоду,
вказувала на небажання дарувати
квартиру, і що дізналася про це у 2012
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5,
позивач здійснив поховання та провів
поховальні обряди. У січні 2013 року він
звернувся до Харківської державної
контори для заведення спадкової справи
та оформлення спадщини, дізнався про
зміст договору дарування від 19.03.2003
року, який вважає недійсним. Позивач
за життя тітки добре з нею спілкувався,
разом з дружиною здійснювали постійний
догляд, за життя тітка постійно
наголошувала, що все майно вона бажає
залишити йому, оскільки він єдиний, хто
надавав допомогу, ОСОБА_5 склала
заповіт на його ім'я для спадкування
зазначеної квартири. На час укладення
договору дарування, ОСОБА_5 майже
нічого не бачила, страждала на
захворювання очей: вікова зріла
катаракта, абсолютна глаукома ока, при
складанні договору дарування було
порушено правила посвідчення
договорів, оскільки волевиявлення
дарувальника не були вільним.

У ході судового розгляду позивач
ОСОБА_2, його представник ОСОБА_6
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просили їх задовольнити надали
суду пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_7 позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, просив у їх
задоволенні відмовити, пояснив суду, що
позивачем не надано доказів, про
наявність станом на 2003 рік у ОСОБА_5
такого ступеню захворювання очей, який
би не дозволив останній самостійно
читати та писати. В оспорюваному
договорі дарування зазначено, що
сторони розуміли значення своїх дій і
керувати ними, невизнані судом
недієздатними, їх не примушено укласти
цей договір на вкрай невигідних умовах
внаслідок збігу тяжких обставин,
уклали цей договір на вкрай невигідних
умовах, внаслідок збігу тяжких
обставин, уклали договорі не внаслідок
помилки, договір прочитано сторонами в
голос, його зміст та правові наслідки
роз'яснено, підстав для визнання його
недійсним на теперішній час не
вбачається. На думку представника
відповідача, посилання позивача на те,
що покійна протягом останніх 12 років
бажала залишити все майно йому у спадок
підлягають критичній оцінці, оскільки
ОСОБА_5 було відомо про укладання
спірного договору, але вона не
повідомила цей факт позивачу, ОСОБА_5
підписала заповіт на ім'я позивача лише
за 11 днів до смерті що свідчить про те,
що намір передати у спадок все майно
виник лише в грудня 2012 року, обставина,
що заповідачка померла через 11 днів
після посвідчення заповіту ставить під
сумнів, що вона могла розуміти значення
своїх дій. Окрім того, заповіт складено
на все належне заповідачці на час його
посвідчення рухоме та нерухоме майно, у
заповіті не значиться квартира
АДРЕСА_1, оскільки заповідачка знала
про те, що вона не є власницею, а тому не
може її заповісти.

Третя особа - Приватний нотаріус
Харківського нотаріального округу
ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилася,
надала суду заперечення на позовну
заяву, в яких зазначила, що 19.03.2003 року
до неї звернулася ОСОБА_9 і ОСОБА_3, які
просили посвідчити договір дарування
належної ОСОБА_9 квартири. В
обґрунтування прохання ОСОБА_9 надала
нотаріусу свідоцтво про право
власності на спірну квартиру, витяг з
реєстру прав власності. Нотаріус
перевірила дані про особи сторін,
перевірила їх дієздатність, роз'яснила
вимоги ст.. 244 ЦК УРСР. Договір був
підписаний сторонами, скріплений
печаткою і підписом нотаріуса,
повністю відповідає вимогам закону,
при заключенні договору дарування
квартири ОСОБА_9 була дієздатна,
розуміла значення своїх дій, могла ними
керувати. Зі змісту довіреності від
05.12.2012 року вбачається, що ОСОБА_9 не
уповноважувала ОСОБА_10 на відібрання
по суду квартири у ОСОБА_3 або на
визнання угоди недійсною, не зазначено
ні слова про передачу квартири у
власність в порядку спадкування,
квартира їй не належала,
розпоряджатися нею вона не могла.
Договір дарування дев'ять років назад
набрав законної сили, пройшли всі
строки позовної давності. В позовній
заяві ОСОБА_10 спотворює фактичні
обставини, ОСОБА_9 не вказувала про
передачу квартири у власність ОСОБА_10 в
порядку спадкування, факт їх родинних
відносин нічим не підтверджений.
Доводи ОСОБА_10 про те, що у 2003 році
ОСОБА_9 страждала слабкістю зору не
впливає на оцінку доказів, оскільки
нотаріус прочитала договір вголос,
роз'яснила зміст договору ОСОБА_9, який
вона особисто підписала.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
надані сторонами докази у їх
сукупності, вважає позов таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК
України, суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, особа яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд, зобов`язана надати усі
наявні у неї докази та довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виникає спір.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Стаття 215 ЦК України передбачає,що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 19 березня 2003 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений
договір дарування будинку, згідно умов
якого ОСОБА_5 подарувала, а відповідач
прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1. Договір
був посвідчений Приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8

05.12.2012 року ОСОБА_5 надала довіреність,
якою уповноважила ОСОБА_2 на ведення
всіх її справ, в тому числі з питань
управління, користування та передачі в
оренду квартири АДРЕСА_1.

11.12.2012 року ОСОБА_5 склала заповіт,
посвідчений Державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори Альшаєвою В.В. ,
яким зробила розпорядження: все
належне їй рухоме та нерухоме майно
заповідала ОСОБА_2.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що
при вчиненні договору дарування
квартири ОСОБА_5 помилялася щодо
природи цього договору, прав та
обов'язків сторін, що має істотне
значення, оскільки відповідач, обіцяв
її довічно доглядати, надавати
матеріальну допомогу, і тільки на цих
умовах вона погодилася укласти договір
дарування. Позивачка проживала до дня
смерті у квартирі АДРЕСА_1.

28.11.2012 року ОСОБА_5 звернулася до
прокуратури Харківської області зі
зверненням, в якому просила притягнути
до відповідальності осіб, які завідомо
залишили її в небезпечному стані з
метою заволодіння її власністю, в якому
зазначила, що її онук, скориставшись її
старістю, тяжкою хворобою, змусив
подарувати її квартиру АДРЕСА_1,
обманював, що квартиру вона дарує в
обмін на матеріальну допомогу та
догляд. Тільки шляхом обману її онук
відняв квартиру.

Згідно повідомлення начальника СВ
Комінтернвіського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області від 18.03.2014 року,
12.12.2012 року матеріали по заяві ОСОБА_5
були внесені до ЄРДР і зареєстроване
кримінальне провадження від 12.12.2012 року
за ч.1 ст. 135 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п.
11 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" (з наступними змінами), під
помилкою в даному випадку слід
розуміти таке неправильне сприйняття
суб'єкта, предмета чи інших істотних
умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого
за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, укладаючи
оскаржуваний договір дарування
будинку, мала на меті те, що відповідач
буде довічно надавати їй матеріальну
допомогу, доглядати її. Тобто при
укладанні договору бажала отримувати
матеріальні блага і отримувала їх
певний період часу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилялася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обовязків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків встановлених
законом.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобовязується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

В договорі дарування відсутні дані, що
позивачу були роз'яснені наслідки
договору дарування, а саме, що з моменту
укладення договору обдарований
набуває право власності на квартиру, що
дарувальник передає обдарованому
безоплатно майно у власність та
позбавляється права розпорядження цим
майном.

Суду не надані докази підтверджуючи ті
обставини, що позивачу були відомі
наслідки договору дарування,
безоплатне відчуження будинку -
єдиного житла, яке вона мала,
добровільне позбавлення себе права
власності на майно без будь-яких вигод
матеріального чи морального характеру.

Окрім того, як вбачається з медичної
карти ОСОБА_9, з 2000 року вона страждала
на захворювання очей: вікова зріла
катаракта, абсолютна глаукома правого
ока, що також підтверджується
довідкою-випискою Міської лікарні ім.
М.Короткова м.Курська.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі та недодержання цього
в момент вчинення правочину є
підставою для недійсності правочину.

Суд встановив, що ОСОБА_5 вчинивши
договір дарування належної їй
квартири, помилялася щодо обставин, які
мають істотне значення, продовжувала
проживати в спірному будинку й після
укладення договору, продовжувала нести
витрати щодо утримання цього будинку,
про що свідчать квитанції про сплату
комунальних платежів, які сплачувались
від її імені

При складанні договору дарування
ОСОБА_5 помилялась в умовах та
наслідках його складання, які для неї
мають істотне значення.

Суд приймає до уваги наступні факти,
ОСОБА_5, в силу свого стану здоров'я,
віку, сімейних обставин, вона
потребувала стороннього догляду,
допомоги у биту, вона була одинока, в
силу малозабезпеченості, вона бажала
отримувати матеріальну допомогу, тому
при укладанні договору вона бажала
отримувати блага і отримувала їх, а
тому суд приходить до висновку про
відсутність у неї волевиявлення на
безоплатне відчуження будинку за своє
життя, внаслідок чого договір
дарування був укладений під впливом
помилки.

Зазначені вище обставини
підтверджуються також поясненнями
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Означене свідчить про те, що укладаючи
договір, сторони припустили помилки,
уклавши договір дарування замість
договору довічного утримання, що є
підставою для визнання договору
дарування недійсним.

Згідно ст. 55 Конституції України права
і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує відповідно до положень ст. 88
ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись 10,
11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,
216, 229, 257, 261, 267, 717 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Приватний нотаріус Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору дарування недійсним
- задовольнити.

Визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 19.03.2003 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим №1-370 - недійсним.

Стягнути з гр.ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачений судовий збір у розмірі 114 грн.
70 коп. (сто чотирнадцять гривень
сімдесят копійок)

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано до апеляційного суду
Харківської області через
Фрунзенський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення , якщо його
не скасовано , набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя
Шарко О.П.