АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3801/14
Справа № 635/4786/13-ц
Головуючий 1 інстанції
Категорія: про відшкодування шкоди
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В.,
Карімової Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія ВУСО» на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
27 березня 2014 року по цивільній справі
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія ВУСО» до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

24.05.2013 року до ПАТ «Страхова компанія
ВУСО» звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення 21576 гривень 62 коп.
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що на підставі
відповідного договору про обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності ОСОБА_1 та
відповідної вимоги ЗАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
позивач 10.01.2011 року сплатив зазначену
суму цій страхові компанії, яка
сплатила потерпілій 24.02.2009 року
внаслідок ДТП особі в якості
страхового відшкодування завданої
матеріальної шкоди.

Оскільки ОСОБА_1, як особа, що визнана
судом винною у скоєнні ДТП, про
страховий випадок не повідомила
страховика, то відповідно до ч. 1 ст. 1191
ЦК України, п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст.. 38 закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», позивач просив в порядку
регресу задовольнити заявлений позов.

Представник позивача просила суд
розглянути справу за її відсутності,
позовні вимоги повністю підтримані.

Відповідач подала суду заяву, в якій
просила суд застосувати наслідки
спливу строку позовної давності.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 27 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» - повністю
відмовлено. Витрати, понесені
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО»- віднесено
за його рахунок.

Вважаючи, що рішення суду є
незаконне та необґрунтоване, не
відповідає обставинам справи,
постановленим з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
з неповним з?ясуванням обставин справи,
ПАТ СК «ВУСО» в апеляційній скарзі
просить його скасувати і ухвалити нове
про задоволення позову повністю,
посилаючись на правову позицію, яка
викладена у постанові ВС України від 12
лютого 2014 року

Судова колегія відповідно до ст.ст. 303,
305 ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, обговоривши доводи
скарги, вважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2009 року в
місті Харкові сталася
дорожньо-транспортна пригода:
зіткнення автомобіля Хюндай, державний
реєстрацій номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіля
Хюндай, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням його власника
ОСОБА_3 В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль Хюндай отримав механічні
ушкодження, а його власнику -
матеріальну шкоду.

Відповідно до чинної постанови
Дзержинського районного суду ч.
Харкова від 12.03.2009 року особою, винною у
скоєнні вказаного ДТП є водій
автомобілю державний реєстрацій номер
НОМЕР_1 ОСОБА_1, на підставі чого вона
була визнана винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУАП "Порушення
водіями правил дорожньою руху, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів, вантажів, шляхів» шляхових
споруд чи іншого майна». Між Закритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ВУСО» (правонаступником
якого виступає Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «ВУСО»,
надалі - Страховик) і ОСОБА_1 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВС/3199658від
09.01.2009 р. (надалі - Поліс), за яким
страховик зобов'язався відшкодовувати
шкоду заподіяну страхувальником життю
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, а саме:
транспортного засобу Хюндай, державним
реєстрацій номер НОМЕР_1.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 р. (надалі -
Закон N 1961-IV), при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

02.10.2009 року до ЗАТ СК «ВУСО» звернулось
ЗАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» з заявою про
відшкодування страхового
відшкодування, яке було сплачене цим
страховиком на підставі договору
страхування шкоди потерпілій
внаслідок вказаного ДТП особі в сумі
24924,83 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» платіжним дорученням
№177 від 10.01.2011 р. сплатило на користь ЗАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» в рахунок
відшкодування страхового
відшкодування 21576,62 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з недоведеності
порушення відповідачем вимог,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Факт складання страхового
акту від 10.01.2011 року, в якому зазначено
про право позивача па регресу вимогу до
відповідача сам по собі в безспірному
порядку не свідчить про порушення
відповідачем зазначених норм закону.

Однак при цьому районний суд не взяв до
уваги обов?язкове для застосування в
силу положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення у формі постанови ВС України
від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1цс14,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих вищевказаних норм матеріального
права у подібних правовідносинах.

Згідно вказаної постанови
підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції,
чинній до 7 серпня 2011 року) у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди учасник такої пригоди
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1.
пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній до
7 серпня 2011 року) страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом
України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України
щодо дорожньо-транспортних
пригод та виплати страхового
відшкодування" змін у статтю 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" було розширено перелік
обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення
страховика про настання ДТП
був викладений уже в підпункті 33.1.4.
пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"

Проте, відповідні зміни до
абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1
статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у якому міститься відсилання
на відповідні номери пунктів та
підпунктів статті 33 зазначеного Закону
щодо строків та умов обов'язкового
повідомлення страховика про настання
ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції з 18
вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід
зазначити, що у зв'язку із внесеними до
цього Закону змінами було збережено як
обов'язок страхувальника щодо вжиття
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право
страховика після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів
пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту
38.1 статті 38 Закону, після внесених до
них змін Законом України від 17 лютого
2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування", не
може обмежувати встановлене статтею 38
Закону право страховика подати
регресний позов до страхувальника у
разі недотримання строків і умов
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, а тому й
не може бути підставою для відмови в
задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду касаційної
інстанції про те, що факт
неповідомлення страховика про ДТП не є
підставою для відшкодування
страхувальником в порядку регресу
сплаченого страховиком страхового
відшкодування, у таких випадках є
помилковим.

Оскільки відповідачка по цій справі не
надала до суду належних та допустимих
доказів на підтвердження виконання нею
вищевказаного обов?язку про
неповідомлення страховика про ДТП, цей
факт необхідно вважати встановленим,
том у районного суду не було законних
підстав для відмови у задоволенні
позову, а його висновки з цього приводу
не відповідають наведеним нормам
матеріального права.

Таким чином, оскільки районний суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи; порушив норми
матеріального права, тому з
передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав судова колегія
апеляційного суду скасовує рішення
районного суду від 27 березня 2014 року та
ухвалює нове рішення про задоволення
позову повністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України,
судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія ВУСО» задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 27 березня 2014
року скасувати.

Позов Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія ВУСО»
задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ПАТ СК «ВУСО» 21576,62 грн. в
порядку регресу, а також - судові
витрати в сумі 229,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя :

Судді колегії: