інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/2491/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Олійника В.І.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
третя особа Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із даним позовом, у якому
посилався на те, що він є власником
земельної ділянки площею 0,060 га,
цільове призначення для садівництва,
яка розташована на території
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області
в СТ «Тепличник», що підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІІІ-КВ № 052676
виданого 02 листопада 2000 року.

У 2002 році на зазначеній земельній
ділянці він самочинно збудував садовий
будинок загальною площею 118,6 м2, при
будівництві якого були дотримані
архітектурні, будівельні, санітарні та
екологічні норми, скарг на порушення
прав інших осіб цим будівництвом не
надходило, що свідчить про відсутність
факту порушення прав інших осіб цим
будівництвом.

Після отримання технічного паспорту на
жилий будинок він неодноразово
звертався до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області з відповідними
заявами про прийняття в експлуатацію
даного житлового будинку за формою,
встановленою Порядком прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та ІІ категорії
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт. Проте
постійно отримує безпідставні відмови,
які за своїм змістом кожного разу
відрізняються.

Тому позивач змушений звернутися до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати за ним право власності
на самочинно збудований садовий
будинок, який складається з цокольного
та першого поверхів, мансарди та
вбиральні, що знаходиться за адресою:
Київська область, Броварський район,
смт. Велика Димерка, садове товариство
"Тепличник", вулиця 7-лінія, будинок 46.
Позов заявив з підстав, передбачених
ст. ст. 15, 16 373, 376 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги ґрунтуються на
тому, що рішення суду не відповідає
фактичним обставинам справи, оскільки
суд не дослідив та не дав належної
оцінки наявним в матеріалах справи
доказам того, що позивач неодноразово
намагався вирішити питання в
досудовому порядку, звертаючись до
Інспекції ДАБК у Київській області, про
те постійно отримував безпідставні
відмови і звернення до суду є єдиним
способом захисту прав позивача.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що
позов не доведений та необгрунтований,
викладені обставини не знайшли свого
підтвердження, оскільки позивачем не
надано доказів, які б свідчили про те,
що відповідачі оспорюють чи порушують
його право власності, а його посилання
на те, що відповідачами порушено чи не
визнається право власності позивача на
спірну земельну ділянку не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи у суді.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 0,060
га, яка розташована на території
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області
в СТ «Тепличник», цільове призначення
для садівництва, що підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю від 02 листопада 2000
року. На цій земельній ділянці він
самочинно збудував садовий будинок по
АДРЕСА_1.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач, починаючи з 08 січня 2013 року до
05 вересня 2013 року, неодноразово
звертався до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Київській області із заявами про
прийняття в експлуатацію самочинно
побудованого садового будинку.

Однак, у зв'язку з невідповідністю
поданих позивачем заяв про прийняття в
експлуатацію садового будинку вимогам
чинного законодавства Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Київській області повертала
позивачу декларацію про готовність
об"єкта до експлуатації.

Так, листом від 21 січня 2013 року за №
7/10-44/2101/03 Інспекція ДАБК повернула
ОСОБА_1 заяву про прийняття в
експлуатацію об"єкта будівництва від 8
січня 2013 року, оскільки її подано з
порушенням вимог, встановлених п. 3
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків І та ІІ категорії складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
24.06.2011 року № 91.Тобто, п. 3 декларації не
для садових будинків не зазначається,
також відсутній підпис замовника на
останній сторінці декларації про
готовність об"єкта до експлуатації.

Із листа від 19 березня 2013 року за №
7/10/1903/03 вбачається, що Інспекція ДАБК на
заяву ОСОБА_1 від 11.03.2013 року роз'яснила
про те, що у зв'язку із змінами
внесеними до Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та ІІ категорії
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт не були
внесені зміни, що унеможливлює розгляд
Інспекцією на даний час поданих заяв та
декларацій.

Листом від 05 липня 2013 року за № 7/10-37/0507/03
ОСОБА_1 отримав відмову у прийнятті
його заяви про прийняття в
експлуатацію об"єкта будівництва від
21.06.2013 року, яку Інспекція ДАБК
мотивувала тим, що в п. 2 декларації
поверховість зазначено не вірно
поверховість об"єкта. Також роз'яснила,
що для прийняття спірного об'єкта в
експлуатацію необхідно забезпечити
здійснення технічного обстеження
об'єкта на предмет його відповідності
вимогам надійності і безпечної
експлуатації. Крім того, для прийняття
об'єкта в експлуатацію необхідно
надати Інспекції технічний паспорт
об'єкта, виготовлений після 29 квітня 2013
року.

У листі № 7/10-34/1809/03 від 18 вересня 2013 року
Інспекція ДАБК повернула ОСОБА_1 заяву
про прийняття в експлуатацію об"єкта
будівництва від 5 вересня 2013 року у
зв'язку із тим, що у п. 2 декларації
зазначене місцезнаходження об'єкта
будівництва не узгоджується з
місцезнаходженням об'єкта будівництва
зазначеним в документі, що посвідчує
право власності (користування)
земельною ділянкою; подана копія
технічного паспорту не відповідає
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна; подані в п. 2
декларації дані щодо поверховості
об'єкта будівництва не узгоджуються з
інформацією зазначеною в технічному
паспорті; в п. 6 декларації відсутня
інформація про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта.

Встановлено, що згідно постанови про
адміністративне правопорушення від 08
квітня 2013 року ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності та
покладено на нього адміністративне
стягнення у виді штрафу у розмірі 170
грн. за вчинене адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96,
ст. 97 КУпАП.

Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам. Власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно. Право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про основи містобудування»
будівництво об'єктів містобудування
незалежно від форм власності
здійснюється з дозволу відповідних рад
(або відповідних виконавчих органів у
разі делегування їм таких повноважень)
Крім того, необхідним є також дозвіл на
виконання будівельних робіт з нового
будівництва, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
будинків, споруд та інших об'єктів,
розширення і технічного переоснащення,
який видається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" № 3038-VІ від 17 лютого 2011 року
передбачено, що прийняття в
експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009
року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та ІІ категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт і заяви
про прийняття в експлуатацію яких
подаються до 31 грудня 2012 року,
здійснюється безоплатно інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю за результатами технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж таких об'єктів за
наявності документа, що посвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою, на якій розміщений
такий об'єкт, протягом 30 днів з дня
подання заяви.

Згідно роз'яснень п. 3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва) право власності у порядку,
передбаченому частиною третьою статті
376 ЦК, може бути визнано лише на
новозбудоване нерухоме майно або
нерухоме майно, яке створено у зв'язку
зі знесенням попередньої будівлі та
відповідно до будівельних норм і
правил є завершеним будівництвом.
Визнання права власності на
незавершений об'єкт самочинного
будівництва не допускається, оскільки
це суперечить змісту як частини
третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Згідно роз'яснень п. 4 зазначеної
постанови при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається
будівництво хоча і на підставі проекту,
але за наявності істотних порушень
зазначених норм та правил як у самому
проекті, так і при будівництві, за
наявності рішень спеціально
уповноважених органів про усунення
порушень.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України № 3038-VI
дозвільний документ (статті 35 - 37), що
дає право виконувати підготовчі та
будівельні роботи саме того об'єкту і
на тій земельній ділянці, яка передана
з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від
категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України № 687-XIV, отриманої відповідно до
статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до статей 27, 30
зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, вважається у тому числі
будівництво, яке хоча і здійснюється за
наявності проекту, але з порушенням
державно-будівельних норм та
санітарних правил, що загрожують життю
та здоров'ю людини у разі невиконання
приписів інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Відповідно до роз'яснень п. 9 даної
постанови при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону України № 2780-ХП спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

З урахуванням наведенного, оскільки
позивач неодноразово звертався до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області із заявами про
прийняття в експлуатацію об"єкта
будівництва, побудованого без дозволу
на виконання будівельних робіт, після 31
грудня 2012 року, то Інспекція їх
повертала у зв'язку з тим, що заяви
подано з порушенням вимог чинного на
час звернення законодавства щодо
готовності об"єкта до експлуатації та
прийняття його в експлуатацію.

За таких обставин, суд першої
інстанції, оцінивши досліджені у
судовому засіданні докази в їх
сукупності, дійшов вірного висновку, що
позов ОСОБА_1 не підлягає до
задоволення, оскільки позивачем
всупереч вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України
не надано належних та допустимих
доказів про те, що Інспекція ДАБК у
Київській області, відділ
містобудування і архітектури, відділ
державного пожежного нагляду,
екологічна інспекція та
санепідемстанція засвідчили
додержання ним архітектурних,
будівельних, протипожежних,
санітарних, екологічних норм і правил
при здійсненні спірного самочинного
садового будинку.

Крім того, судом вірно не взято до уваги
посилання позивача ОСОБА_1 на те, що
згідно висновку техніка з
інвентаризації нерухомості при
виготовленні технічного паспорта на
спірний садовий будинок, технічний
стан цього будинку добрий, а також те,
що будь-яких скарг до органів
самоврядування з приводу порушення ним
будівельних норм при будівництві
садового будинку не надходило,
оскільки такі посилання не можуть бути
достатнім доказом для задоволення
позову.

Також суд вірно не прийняв до уваги
визнання відповідачем пред'явлених до
нього позовних вимог, оскільки таке
визнання відповідачем позову свідчить
про відсутність спору між сторонами
щодо визнання права власності та
відсутність в той же час підстав для
розгляду даної справи у суді, оскільки
в силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. При розгляді даної
справи по суті судом не встановлено
законних підстав для прийняття такого
визнання, оскільки це суперечить
закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду про
відмову в позові, рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді