Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2042/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

30.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Белінської І.М., Суржика М.М.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права на спадкове
майно за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 16 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 пред'явили вказаний позов до
ОСОБА_4

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 16 червня 2014 року
позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2
право власності на 3/8 часток квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 а також визнав за ОСОБА_3
право власності на 1/8 частку квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подала апеляційну скаргу в
якій просить постановити ухвалу про
скасування рішення суду першої
інстанції і закриття провадження у
справі. Скаргу обґрунтовано тим, що суд
неповно встановив обставини справи.
Висновок суду про належність квартири
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності їй та нині померлому
чоловіку - ОСОБА_7 є неправильним так, як
квартиру було придбано за кошти
отримані нею від продажу належного їй
на праві особистої власності будинку.
Крім того, на час придбання нею
квартири вона фактично не вела з
чоловіком спільне господарство і
проживали окремо, що також вказує на
відсутність у ОСОБА_7 прав на її
квартиру. Документально не
підтверджено факт батьківства ОСОБА_3
відносно ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_2 подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу в
яких вказав на те, що обставини на які
послалася відповідач в апеляційній
скарзі в суді першої інстанції нею не
оспорювалися. Твердження відповідача
спростовуються матеріалами справи,
яким суд дав належну оцінку.

У судовому засіданні відповідач
та її представник - ОСОБА_5 підтримали
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній.

Позивач ОСОБА_2, його представник -
ОСОБА_8, представник позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_9 заперечили проти задоволення
апеляційної скарги і її доводів не
визнали.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
відповідача та її представника,
пояснення позивача ОСОБА_2,
представників позивачів, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встановив
наступні обставини справи.

15 листопада 2002 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб (а.с. 67).

10 грудня 2003 року ОСОБА_4 придбала
квартиру АДРЕСА_1, відповідно до
договору купівлі-продажу квартири
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_10 Кіровоградського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 6728 (а.с. 70). Право
власності зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.
71).

ОСОБА_7 проживав у квартирі АДРЕСА_1
разом з дружиною - ОСОБА_4 та її дочкою
від першого шлюбу (а.с. 101).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт,
посвідчений 20 липня 2010 року приватним
нотаріусом Новоукраїнського районного
нотаріального округу Кіровоградської
області ОСОБА_11, яким все майно, що буде
належати йому на день смерті, і на що
він матиме за законом право, заповідав
ОСОБА_2, позивачу по справі.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер за
віком, є матір'ю померлого ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_7 позивачі
прийняли спадщину шляхом подання заяв
до нотаріальної контори (а.с. 95, 105) на
підставі яких заведено спадкову справу
(а.с. 102).

Постановою приватного нотаріуса
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 від 12
жовтня 2013 року (а.с. 28) було відмовлено
ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на ?
частку квартири АДРЕСА_1, так як вказана
квартира належала померлому на праві
спільної сумісної власності, в майні,
набутому його дружиною ОСОБА_4 в період
зареєстрованого шлюбу
(правовстановлюючий документ
отриманий на ім'я дружини), але його
частку в спільному майні подружжя тне
визначено.

Постановою приватного нотаріуса
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 від 14
січня 2014 року (а.с. 39) з тих самих підстав
було відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 на обов'язкову частку у
спадковому майні.

5 жовтня 2011 року ОСОБА_4,
відповідач по справі, змінила прізвище
на «ОСОБА_4» (а.с. 68).

За змістом ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за
заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК
України).

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 1223
ЦК України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях 1261
- 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Спір про право ОСОБА_2 на
спадкування за заповітом від 20 липня 2010
року (а.с. 11) після смерті ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутній.

Суд вірно встановив, що ОСОБА_3
являється матір'ю, що підтверджується
відомостями свідоцтвом про
встановлення батьківства ОСОБА_7
матір'ю якого є ОСОБА_3 (а.с. 10) та
відомостями Державного реєстру актів
цивільного стану громадян щодо
актового запису про державну
реєстрацію батьківства з якого
вбачається, що після встановлення
батьківства прізвище дитини змінено з
ОСОБА_7 на ОСОБА_7 (витяг 1 від 25
липня 2014 року, який за згоди
відповідача та її представника був
залучений судом до справи в суді
апеляційної інстанції).

Таким чином той факт, що позивач
ОСОБА_3 являлася матір'ю ОСОБА_7
підтверджено документально.

Та обставина, що відомості з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про державну реєстрацію батьківства не
подавалися позивачем до суду першої
інстанції і ним не досліджувалися не
можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позову ОСОБА_3 так, як в
суді першої інстанції відповідач цей
факт не оспорювала, що вбачається з її
заперечень на позов (а.с. 65, 66).

Враховуючи, що ОСОБА_3 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, то на час відкриття
спадщини, 10 вересня 2010 року, їй
виповнилася повних 72 роки, отже вона
досягла пенсійного віку і являється
пенсіонером, а тому є непрацездатною.

Отже висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_3 має право на
обов'язкову частку у спадщині, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_7, є
правильним.

Враховуючи, що до числа
спадкоємців першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 відносяться його
мати ОСОБА_3 і дружина ОСОБА_4, розмір
обов'язкової частики ОСОБА_3 становить ?
.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1226 ЦК України
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Оскільки набуття відповідачем, яка
перебувала у шлюбі, права власності на
спірну квартиру відбулося в період дії
КпШС України, то при вирішенні питання
щодо правового режиму спірного майна
підлягає застосуванню законодавство,
яке діяло на той час, тобто станом на 10
грудня 2003 року.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
власність» та ст. 22 КпШС України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

Пленум Верховного Суду України у п.
9 постанови від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
роз'яснив судам наступне: якщо котрийсь
із подружжя зробив вкладення у
придбання спільного майна за рахунок
майна, яке належало йому до одруження
або було одержане ним під час шлюбу в
дар, у порядку спадкування, надбане за
кошти, що належали йому до шлюбу, або
іншого роздільного майна, то ці
вкладення (в тому числі вартість майна
до визнання його спільною сумісною
власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають
враховуватися при визначенні часток
подружжя у спільній сумісній власності
(ст. 28 КпШС).

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилалася на те, що спірну
квартиру було придбано нею не за
спільні кошти подружжя, а за кошти
отримані від продажу житлового будинку
з надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_2, який належав їй особисто.
Продаж було вчинено нею 19 вересня 2003
року за 16000 грн., які згодом були
витрачені нею на придбання квартири,
згідно договору від 10 грудня 2003 року.

В суді апеляційної інстанції
відповідач пояснила, що коштів від
продажу будинку було недостатньо для
придбання квартири, тому вона отримала
в банку кредит, а її поручителем
виступив ОСОБА_7 Однак кредит вона
повертала самостійно.

На підтвердження цих заперечень
відповідач надала копію нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
будинку від 19 вересня 2003 року згідно
якого ОСОБА_14 продала ОСОБА_15 належний
їй будинок за 9800 грн.

Суд першої інстанції надав
правильну оцінку цьому договору та
показанням допитаного ним свідка
ОСОБА_15 і дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач не підтвердила
доказами того, що саме ці кошти вона
витратила на придбання спірної
квартири, а тому факт належності їй
особисто придбаної у шлюбі квартири є
недоведеним.

Колегія суддів також враховує
пояснення відповідача про те, що після
укладення шлюбу вона з ОСОБА_7
проживали разом.

Посилання відповідача в
апеляційній скарзі на те, що на час
придбання нею квартири вона з
чоловіком проживали роздільно і
фактично припинили шлюб є
безпідставним так, як в суді першої
інстанції вона на ці обставини не
посилалася, доказів на їх
підтвердження не подавала.

У зв'язку з викладеним колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Кіровоградської області погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
відповідач не спростувала презумпцію,
встановлену ст. 22 КпШС України.

Оскільки квартиру було придбано
відповідачем у період перебування у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, суд
обґрунтовано визнав його таким, що він
належав їм на праві спільної сумісної
власності.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Рівність часток співвласників у
праві спільної сумісної власності
передбачена ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК
України, ч. 1 ст. 70 СК України.

Позивачі не пред'являли вимогу про
визначення частки спадкодавця у
спільному майні, а виходили із рівності
часток співвласників цього майна.

Відповідно до роз'яснень наданих
Пленумом Верховного Суду України у п. 12
постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» для оформлення права на
спадщину закон не вимагає рішення суду
про визнання частки спадкодавця.

При вирішені спору суд першої
інстанції на підставі вказаних норм
права дійшов висновку про рівність
часток подружжя ОСОБА_2 у їх спільному
майні, а тому при вирішенні спору
виходив з того, що до складу спадщини
входить ? частка у праві спільної
сумісної власності на квартиру.

З урахуванням цього суд першої
інстанції визначив частки, які
належать спадкоємцям померлого: ОСОБА_2
- 3/8, а ОСОБА_3 - 1/8 частку квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення в частині правильності
обрахунку розміру часток спадкоємців
не оспорюється.

Крім того, в апеляційній скарзі
ставиться питання про закриття
провадження у справі, але законних
підстав для цього в скарзі не наведено.

Не встановлені такі підстави і
судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 16 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: