РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун.№ 759/18321/13-ц

пр. № 2/759/880/14

13 червня 2014 року
м.
Київ

Святошинський районний суд
м. Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретарів
Івченко В.П., Борисенко А.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні, в залі
судових засідань цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Святошинського
району м. Києва про усунення перешкод у
спілкуванні та встановлення графіку
зустрічей з малолітньою дитиною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у
справах дітей Святошинського району м.
Києва про усунення перешкод у
спілкуванні та встановлення графіку
зустрічей з малолітньою дитиною, в
якому просив встановити порядок
участі позивача у вихованні ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щотижнево з 15:00 год. до 18:00
год. суботи з правом знаходження дитини
за його місцем проживання. Почергового
проведення з дитиною осінніх, зимових,
весняних канікул, в осінні - з матір'ю,
зимові наступного року - з батьком тощо.
21 день літніх канікул щорічно.
Спілкування з дитиною у дні її
народження щорічно (в час узгоджений з
матір'ю дитини).

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 09.09.2005 року по
23.05.2008 року. Від згаданого шлюбу у
сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась
донька ОСОБА_3.

В червні 2006 року позивач потрапив
в дорожньо-транспортну пригоду в
результаті якої довгий час перебував
на лікуванні, і на даний час є інвалідом
другої групи.

Позивачем зазначено, що з часу
народження дитини відповідач
перешкоджає йому у спілкуванні з
дитиною та участі у її вихованні.
Позивач зазначив, що неодноразово
намагався домовитися з відповідачем
про час та місце спілкування з дочкою,
але всі його намагання вирішити це
питання без участі третіх осіб
виявилися марними.

18.02.2013 року позивач звернувся до
Служби у справах дітей Святошинського
району м. Києва з заявою про надання
висновку щодо його участі у вихованні
доньки, але результату не отримав.

З огляду на зазначені обставини,
позивач змушений був звернутися до
суду за захистом свого порушеного
права.

У судовому засіданні 30.05.2014 року
представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві.

Відповідач та його представник
ОСОБА_6 у судовому засіданні 30.05.2014 року
заперечували щодо задоволення
позовних вимог позивача, зазначивши
зокрема що малолітня ОСОБА_3 після
зустрічі з позивачем понесла значні
душевні хвилювання, що негативно
вплинуло на здоров'я дитини.

Представник третьої особи
Чіркова М.М. в засіданні суду 30.05.2014 року
підтримав висновок Служби у справах
дітей Святошинського р-ну. м. Києва (а.с.
55-56).

У судовому засіданні 30.05.2014 року
свідок ОСОБА_8 надала суду свідчення,
згідно яких остання познайомилась з
відповідачкою під час перебуванні у
лікарні на збереженні вагітності у 2006
році. До ОСОБА_2 під час перебування її у
лікарні її колишній чоловік ОСОБА_1 не
приходив, не цікавився станом її
здоров'я, що вкрай негативно
відображалось на відповідачці,
оскільки вона хвилювалась через такі
відносини. В подальшому, після
народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як
зазначив свідок, вона часто
телефонувала ОСОБА_2, на що остання їй
неодноразово повідомляла про
негативне ставлення ОСОБА_1 до сім'ї в
цілому. Одного разу ОСОБА_8 довелось
забрати ОСОБА_2 разом з дитиною до себе
додому, оскільки при поверненні від
матері з Луганську до Києва, ОСОБА_1 не
зустрів на вокзалі свою дружину з
дитиною, та залишив її без засобів для
існування.

У судовому засіданні 13.06.2014 року
свідок ОСОБА_9 надав суду свідчення, що
остання була (з 27.11.1999 року по 26.08.2003
року) колишньою дружиною ОСОБА_1 та
мають спільного сина ОСОБА_10. Остання
охарактеризувала ОСОБА_1 з край
негативної сторони, а саме: ОСОБА_1
перешкоджав у наданні дозволу виїзду
дитини за кордон на відпочинок, до 2014
року жодного разу він не згадував про
існування у нього доньки ОСОБА_3, не
цікавився станом її здоров'я, не
приймав участі у її вихованні, не
забезпечував матеріально. Поведінка
ОСОБА_1 до дітей в цілому, на думку
свідка ОСОБА_9 є аморальною, оскільки
11.10.2012 року ОСОБА_1 привів свого
спільного сина з ОСОБА_9 без відому
матері на кладовище, де показав йому
місце, яке ОСОБА_1 начебто купив для
свого та синового захоронення. Така
поведінка батька вкрай негативно
відобразилась на психічному стані
дитини.

У судовому засіданні 13.06.2014 року
свідок ОСОБА_11 надала свідчення, що є
матір'ю відповідачки ОСОБА_2. ОСОБА_11
засвідчила, що за час існування шлюбу
між її донькою та ОСОБА_1, останній
цікавився лише власними проблемами та
відпочинком, постійно відвідував нічні
клуби, не цікавився побутом сім'ї,
інтересами дружини. У 2006 році ОСОБА_1
перебуваючи за кермом автомобіля у
стані алкогольного сп'яніння попав в
дорожньо-транспортну пригоду та
отримав значні ушкодження здоров'я.
Враховуючи наявність народження
малолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_11
довелось допомагати ОСОБА_2 у догляді
за дитиною та чоловіком, який отримав
численні ушкодження здоров'я. У квітні
2008 році ОСОБА_1 здійснив фізичне
насильство в сім'ї, з приводу чого
ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, що
зокрема відображено у Акті
судово-медичного дослідження №2487 (а.с.
131-132), що вкрай негативно характеризує
ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача, пояснення
відповідача та його представника,
пояснення представника третьої особи,
покази свідків по справі, дослідивши
матеріали справи, письмові докази,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Відповідно до ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у
її вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення.

Відповідно до ст. 159 СК України
якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він
ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що кожна
дитина має право на рівень життя
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного та соціального
розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про охорону дитинства» батько
і мати мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про охорону дитинства» дитина, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини. У разі коли батьки не можуть
дійти згоди щодо участі одного з
батьків, який проживає окремо, у
вихованні дитини, порядок такої участі
визначається органами опіки та
піклування за участю батьків виходячи
з інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
09.09.2005 року по 23.05.2008 року. Від згаданого
шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 5 - копія
свідоцтва про народження).

В ході розгляду справи, було
встановлено, що в червні 2006 року
позивач потрапив в
дорожньо-транспортну пригоду в
результаті якої довгий час перебував
на лікуванні, що підтверджується
зокрема випискою з історії хвороби №
7829/352/502 (а.с. 122-124).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 11.03.2009 року у справі
№2-552/09 встановлено, що згідно довідки
МСЕК ОСОБА_1 з 08.12.2008 року встановлено
другу групу інвалідності (а.с. 96-98).

З висновку Органу опіки та
піклування Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації щодо
визначення способів участі позивача у
вихованні дитини від 19.09.2013 року
рекомендовано визначити наступні
способи участі гр. ОСОБА_1 у спілкуванні
та вихованні з малолітньою дочкою -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: - І, ІІІ
субота місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00
хв. (а.с. 55-56).

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, адміністрацією
спеціалізованої школи І ступеня № 327 м.
Києва у листі від 26.02.2014 року №16
відображено, що 03.02.2014 року близько 15:00
год. прийшов чоловік, який назвався
батьком ОСОБА_3, учениці 2-А класу і
попросив покликати дівчину для
розмови. Вихователь, яка знаходилась з
дітьми привела ОСОБА_3 для спілкування
з батьком. Зі слів ОСОБА_3, даний чоловік
повідомив їй, що він її батько
(біологічний) ОСОБА_1, який не міг раніше
спілкуватися з дитиною, через
непорозуміння з матір'ю. Однак, після
розмови з гр. ОСОБА_1 дівчинка була
емоційно збуджена, відчувалось, що це
повідомлення було для неї повною
несподіванкою. Проте, коли до школи
прийшла мати ОСОБА_3, ОСОБА_2,
з'ясувалось, що дівчинка до цього часу
нічого не знала про існування ОСОБА_1 і
називала своїм батьком чоловіка, який
мешкає на даний час разом з ними. Всі ці
події вплинули на психоемоційний стан
дівчини, вона стала замкнутою, постійно
зосередженою на своїх думках,
неуважною, що негативно вплинуло на
навчання ОСОБА_3, що змусило класного
керівника рекомендувати батькам
дитини звернутися до психолога (а.с. 129).

Зі згаданого вище листа від 26.02.2014
року №16 адміністрації спеціалізованої
школи І ступеня № 327 м. Києва
вбачається, що ОСОБА_3 після
спілкування зі своїм біологічним
батьком ОСОБА_1 зазнала негативних
наслідків, які вплинули на
психоемоційний стан дівчини.

Також, з матеріалів справи
вбачається, що між позивачем та
відповідачем у справі склалися
неприязні стосунки, що зокрема
підтверджується відповідями
Оболонського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 15.05.2008 року №52/5362 та від 18.12.2007
року №52/19828 (а.с. 133-134).

У виняткових випадках, коли
спілкування дитини з окремо
проживаючим із батьків може завдати
шкоди дитині, суд має право не
допускати здійснення батьківських
прав на шкоду фізичному й психічному
здоров'ю дітей і їхньому моральному
розвитку, та вправі відмовити цьому
батькові (матері) в задоволенні позову
про визначення порядку його участі у
вихованні та спілкування дитини,
виклавши мотиви ухваленого рішення.

Суд, враховуючи усі докази, які
надані сторонами по справі, покази
свідків, вік дитини (вісім років),
особисту прихильність дитини до
кожного з батьків, стан її здоров'я та
інші обставини, що мають істотне
значення, задля розвитку дитини,
частково погоджується з визначенням
порядку участі позивача у вихованні
дитини ОСОБА_3, що містяться у висновку
Органу опіки та піклування
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо
визначення способів участі позивача у
вихованні дитини від 19.09.2013 року, та
вважає за доцільне встановити графік
спілкування позивача ОСОБА_1 з дитиною,
а саме: - першої суботи місяця з 10 год. 00
хв. до 13 год. 00 хв. в присутності матері
дитини - ОСОБА_2, з завчасним
погодженням з останньою місця
зустрічі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 141, 153, 155, 157-159 СК
України, ст.ст. 8, 11, 12, 15 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 10, 11,
57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Служба у справах дітей
Святошинського району м. Києва про
усунення перешкод у спілкуванні та
встановлення графіку зустрічей з
малолітньою дитиною задовольнити
частково.

Визначити за ОСОБА_1 порядок
участі у вихованні малолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом
встановлення графіку спілкування з
дитиною, а саме: - першої суботи місяця з
10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. в присутності
матері дитини - ОСОБА_2, з завчасним
погодженням з останньою місця
зустрічі.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник