Провадження №1кс/642/180/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків
11 квітня 2014 року

Ленінський районний суд м. Харкова у
складі судді Скляренко С.О., при
секретарі Островерховій О.Г.,
розглянувши у судовому засіданні у м.
Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики забезпеченого
іпотекою шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки та за позовом третьої
особи , яка заявляє самостійні вимоги -
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення
перешкод у реалізації права власності
та визнання договору позики недійсним,
-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, в якій вказує, що
23.12.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір позики, забезпечений
іпотекою, який посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 2042. За умовами розділу 1
вказаного договору «Предмет основного
зобов'язання, п.п. 1.2» ОСОБА_1 передав, а
відповідач прийняв як позику суму 360000
грн., що є еквівалентом 45000 доларів США
за комерційним курсом на день
підписання сторонами цього договору -
23.12.2010 року. Позика надавалась
відповідачеві готівкою до підписання
зазначеного договору. В п.п. 1.1, 1.2
Договору зазначено, що відповідач
ОСОБА_2 зобов'язується повернути її
позивачеві в повному об'ємі в строк до
23.05.2011 року. Відповідно до умов п. 2.1.
Договору основне зобов'язання було
забезпечено шляхом передачі
відповідачем позивачеві в іпотеку
належного йому нерухомого майна, а саме
житлової квартири АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцеві на підставі договору
дарування. Згідно до умов п. 5.4 даного
Договору Іпотекодержатель має право у
випадку невиконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором,
отримати задоволення за рахунок майна
Іпотекодавця шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Відповідач ОСОБА_2 умов договору щодо
повернення позичених грошових коштів
не виконав, звернувся до Київського
районного суду м. Харкова з позовом про
визнання недійсним договору позики,
забезпеченого іпотекою. 25 березня 2013
року позов ОСОБА_2 було задоволено
частково, було визнано недійсним
договір позики, забезпечений іпотекою,
укладений 23.12.2010 року між сторонами,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2043;
ОСОБА_2 був зобов'язаний повернути
ОСОБА_1 отриману за договором позики
від 23.12.2010 року грошову суму в розмірі 360
000 грн., що є еквівалентом 45000 доларів
США за комерційним курсом на день
підписання цього договору. 29 травня 2013
року Апеляційним судом Харківської
області апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Київського районного суду від
25.03.2013 року було відхилено, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - було задоволено
частково, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
приватний нотаріус Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору позики,
забезпеченого іпотекою, - відмовлено,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1720
грн. судових витрат, скасовані вжиті
заходи забезпечення позову, накладені
ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 02.06.2011 року про арешт
квартири АДРЕСА_1, зареєстровану на
праві власності за ОСОБА_2 Враховуючи,
що відповідач здійснив прострочення
виконання грошового зобов'язання, з
нього підлягає стягненню 3% річних за
весь час прострочення, за період з
23.05.2011 року по 13.11.2013 року три відсотки
річних від простроченої суми боргу за
весь період прострочки дорівнює 26 718, 90
грн. У зв'язку з цим позивач початково
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь заборгованість за договором
позики, забезпеченого іпотекою від
23.12.2010 року, в загальному розмірі 360000
грн. та 3% річних за весь час
прострочення в розмірі 26718, 90 грн., а
всього 386718,90 грн., а також моральну
шкоду в розмірі 30000 грн., в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_2 за
зазначеним договором позики звернути
стягнення на предмет іпотеки-квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_5, шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
яка зазначена в п.2.2. Договору
позики, забезпеченого іпотекою, а саме
440000 грн. Крім того, просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь витрати по
сплаті судового бору в розмірі 3441 грн. В
подальшому позивач неодноразово
уточнював свої позовні вимоги,
змінивши суму, що просить стягнути в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики, забезпеченого
іпотекою від 23.12.2010 року, реєстровий
номер 2042, що має визначатися в гривнях
та повинна бути еквівалентна 45000
доларів США за комерційним курсом на
день повернення боргу, 3% річних за весь
час прострочення виконання грошового
зобов'язання по договору позики,
забезпеченого іпотекою від 23.12.2010 року,
реєстровий номер 2042.

В судовому засіданні позивач уточнені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, надавши довідку щодо
офіційного курсу продажу США станом на
11.04.2014 року для уточнення розміру сум,
які підлягають стягненню з відповідача
за договором іпотеки, та докази на
підтвердження скасування заочного
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 13.11.2011 року, яким було
визнано договір, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 15.10.2010 року дійсним та визнано
за ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1; дав пояснення, аналогічні
обставинам, викладеним у позовній
заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, направив до суду свого
представника, яка проти задоволення
позову та факту отримання грошей
ОСОБА_2 від ОСОБА_7 заперечувала.

Третя особа та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_3, а також її представник
до суду не з'явилися, про причину неявки
не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
надані докази, перевіривши матеріали
справи, встановив наступні факти.

Згідно із ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно п. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з обставин справи, 23.12.2010
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір позики, забезпечений іпотекою,
який посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим №2042.

За умовами розділу 1 вказаного договору
«Предмет основного зобов'язання, п.п.
1.2.» ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв як
позику суму 360000 грн., що є еквівалентом
45000 доларів США за комерційним курсом
на день підписання сторонами цього
договору 23.12.2010 року. Позика надавалась
відповідачеві готівкою до підписання
зазначеного договору. В п.п. 1.1.,1.2.
Договору зазначено, що ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 вказану грошову суму і
зобов'язується повернути її йому в
повному об'ємі в строк до 23.05.2011 року.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору
основне зобов'язання було забезпечено
шляхом передачі відповідачем ОСОБА_1 в
іпотеку належного йому нерухомого
майна, а саме житлової квартири
АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцеві на
підставі договору дарування.

Згідно до умов п.5.4. даного Договору
Іпотекодержатель має право у випадку
невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за договором, отримати задоволення за
рахунок майна Іпотекодавця шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 умов договору щодо
повернення позичених грошових коштів
не виконав.

25 березня 2013 року рішенням Київського
районного суду м. Харкова поданий
ОСОБА_2 позов про визнання недійсним
спірного договору позики,
забезпеченого іпотекою, був
задоволений частково: визнано
недійсним договір позики, забезпечений
іпотекою, укладений 23.12.2010 року між
ОСОБА_2 і ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим №2043; зобов'язано повернути
ОСОБА_7 отриману за договором позики
від 23.12.2010 року грошову суму в розмірі
360000 грн., що є еквівалентом 45 000 доларів
США за комерційним курсом на день
підписання цього договору.

29 травня 2013 року Апеляційним судом
Харківської області апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Київського районного
суду від 25.03.2013 року було відхилено, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус
Харківського нотаріального округу
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
позики, забезпеченого іпотекою,
відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 1720 грн. судових витрат.

Ухвалою колегії судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України від 11
грудня 2013 року рішення апеляційного
суду Харківської області від 29 травня
2013 року залишено без змін.

Таким чином, обставини щодо умов
передачі грошових коштів, їх
неповернення ОСОБА_2 позичальникові
ОСОБА_1 вже були предметом розгляду у
Київському районному суді м. Харкова та
Апеляційним судом Харківської області
цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання договору позики
недійсним, тому є встановленими і
такими, що не потребують доказування.

Крім того, як з'ясувалося під час
розгляду справи, 13 грудня 2011 року
Ленінським районним судом м. Харкова
було ухвалено рішення, згідно з яким
було визнано дійсним договір,
укладений 15 жовтня 2010року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 (відповідно до якого ОСОБА_2
зобов'язався в строк до 31 серпня 2011 року
включно укласти з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 54,3 кв.м.; 30 листопада
2010 року на виконання умов попереднього
договору ОСОБА_3 були сплачені ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 400000,00 грн., сторони
зобов'язалися посвідчити зазначений
договір нотаріально в строк до 31 грудня
2010 року), визнано право власності за
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_3
подала до суду зустрічний позов, в
якому просила визнати недійсним
договір позики, забезпечений іпотекою,
укладений 23.12.2010 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим №2043, в частині забезпечення
виконання основного зобов'язання
позики нерухомим майном - квартирою
АДРЕСА_1, усунути перешкоди у
реалізації нею права власності на
зазначену квартиру шляхом скасування
заборони відчуження цієї квартири на
підставі договору позики від 23.12.2010
року.

Позивач по даній справі ОСОБА_1
оскаржив зазначене рішення
Ленінського районного суду м. Харкова і
10 квітня 2014 року воно було скасовано
рішенням апеляційного суду
Харківської області, у позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання попереднього
договору дійсним, визнання права
власності на квартиру - відмовлено.

Таким чином, враховуючи те, що рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова
від 10 квітня 2014 року було відмовлено в
визнанні дійсним договору
купівлі-продажу, укладеному між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, суд відмовляє ОСОБА_3 в
задоволенні поданого нею зустрічного
позову.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.
Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто.

Згідно ст. ст. 611, 625 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Положення статті 629 ЦК України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу, тобто позичальник
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, у позивача наявні підстави
для нарахування на суму заборгованості
трьох процентів річних від
простроченої суми.

Враховуючи, що відповідач здійснив
прострочення виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано 3%
річних за весь час прострочення
виконання зобов'язань за період з 23.05.2011
року по 11.03.2014 року (дату подання
уточненого позову) у розмірі 30299,17 грн.
Однак з врахуванням того, що позивач
прохав стягнути з відповідача основну
суму заборгованості в залежності від
комерційного курсу долара на день
повернення боргу та 3% річних від неї, а
на день ухвалення рішення цей курс
згідно довідки ПАТ КБ «НАДРА» №178 від
11.04.2014 року складає 13,20 грн. за 1 долар
США, суд стягує з відповідача на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики - 594000 гр. та 3% річних
за час прострочення виконання
грошового зобов'язання по договору
позики - 48822 гр.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Встановлені судом обставини у справі
та висновки, обґрунтовані нормами
чинного законодавства, свідчать про те,
що відповідач ОСОБА_2 внаслідок
порушення зобов'язання за договором
позики має перед позивачем ОСОБА_1
прострочений обов'язок щодо погашення
заборгованості за укладеним договором
позики на суму 594000 грн. та нараховані 3%
річних за час прострочення виконання
грошового зобов'язання по договору
позики за період з 23.05.2011 року по 11.03.2014
року - 48822 гр.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в цій частині, а також в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди у
розмірі 30000 грн., суд вважає їх
необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 (зі змінами, внесеними постановою
від 25.05.2001 року №5) «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
шкоди» суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, а
також інші обставини, що мають значення
для вирішення спору.

Як зазначено у п. 5.1 листа Міністерства
юстиції України 13.05.2004 року №35-13/797,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, з'ясуванню підлягає
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Натомість ОСОБА_1 не було надано суду
жодних доказів в обґрунтування
позовних вимог щодо спричинення йому
моральної шкоди, тому в цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, згідно із ст. 88 ЦПК України,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума сплаченого
судового збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст. ст. 526, 527, 610, 611, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики
забезпеченого іпотекою шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
та за позовом третьої особи , яка
заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у
реалізації права власності та визнання
договору позики недійсним -
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики -
594000гр.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість 3% річних за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання по договору позики - 48822
гр.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі - 3441 гр.

В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 за договором позики,
забезпеченого іпотекою від 23.12.2010 року,
реєстровий номер 2042, звернути
стягнення на предмет іпотеки на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, яка зазначена в п.п. 2.2
Договору позики, забезпеченого
іпотекою, а саме 440000гр.

У позові третьої особи , яка заявляє
самостійні вимоги - ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
реалізації права власності та визнання
договору позики недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

С У Д Д Я
С.О. Скляренко