АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4438/14
Справа № 646/9015/13-ц
Категорія: кредитний договір
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 13 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про внесення змін до кредитного
договору та зобов»язання вчинити певні
дії,-

ВСТАНОВИЛА :

23 вересня 2013 року позивач
звернулась у суд з позовом в якому , з
урахування його уточнень, з посиланням
на п.7 ч.1 ст. 21 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. 99
Конституції України, ст. ст. 524, 533 ,
частини 2 та 4 ст. 652 ЦК України , просила
внести зміни до пункту 1.1. розділу 1
Договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 10.07.2007 року та
викласти його в такій редакції: «Банк
зобов»язується надати Позичальнику
однією сумою , а Позичальник
зобов»язується прийняти , належним
чином використовувати і повернути
Банку кредит ( грошові кошти) в сумі
181800,00 грн. та сплатити проценти за його
користування шляхом внесення
ануїтетних платежів в порядку і на
умовах, визначених цим Договором» .
Внести зміни до третього абзацу
підпункту 1.2.2. пункту 1.2. розділу 1
Договору про надання вказаного
споживчого кредиту та викласти його в
такій редакції: «Позичальник
зобов»язується повернути суму кредиту
та сплатити проценти шляхом сплати
щомісячних ануїтет них платежів в
розмірі 2247, 25 грн. в день сплати ануїтет
них платежів. Розмір щомісячного
платежу може змінитися у випадку зміни
процентної ставки згідно із п.п.1.3.1., 10.2
цього Договору» .Зобов»язати
відповідача скласти новий графік
погашення кредиту з урахування
внесених змін до зазначеного
кредитного договору та з урахуванням
вже сплаченої нею суми основного боргу
по кредиту та нарахованих процентів та
надати їй цей графік на підпис та
вирішити питання щодо судових витрат у
справі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з
різким підвищенням курсу іноземної
валюти істотно змінилось її становище
, що виразилось в погіршенні її
фінансового стану, і що у відповідності
до вимог ч.2 ст. 652 ЦК України є підставою
для зміни вказаних умов кредитного
договору.

Позивач також зазначає на
несправедливість дії умов договору ,
оскільки всі ризики знецінення
національної валюти України, які могли
статись на час дії кредитного договору
Банк поклав виключно на неї та письмово
її не попередив ,що валютні ризики під
час виконання зобов»язань за цим
договором несе споживач.

Позивач також вказує на порушення
Банком її прав як споживача ,вимог п.7 ч.1
ст. 21 Закону України «Про захист прав
споживачів », а також на
невідповідність укладеного з нею
вказаного вище кредитного договору у
доларах США ст.99 Конституції
України,ст. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю » ст. 524, 533 ЦК України,щодо
виконання зобов»язання у грошовій
одиниці України - гривні .

Як на підставу звернення у суд з
зазначеним позовом позивач зазначає на
те, що її письмові звернення до
відповідача щодо зміни вказаних умов
кредитного договору залишились без
відповіді ( а.с.2-9, 35-39).

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності сторін.

Заочним рішенням
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 13 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_3 просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вказані позовні
вимоги.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та зазначає, що
рішення ухвалено судом першої
інстанції з порушенням вимог ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», оскільки при
укладанні вказаного кредитного
договору саме вона не отримувала від
Національного Банку індивідуальну
ліцензію на здійснення валютної
операції стосовно отримання нею
кредиту в іноземній валюті.

В апеляційній скарзі позивач
також зазначає не необґрунтоване
незастосування судом першої інстанції
до її вимог статті 652 ЦК України та
вважає, що істотна зміна курсу
національної валюти до долару США, є
істотною зміною обставин, які дають
право на зміну зазначених умов
кредитного договору.

В апеляційній скарзі як на
підставу своїх вимог щодо задоволення
її позову також посилається на
зазначені вище обставини, які
слугували зверненню її у суд з
зазначеним позовом .

Сторони повідомлялись судом про
час та місце слухання справи.

Від позивача 06.06.2014 року надійшло
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Відповідач в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не зв»вився, про причини неявки суду не
повідомив.

За таких обставин на підставі ч.2
ст. 305 ЦПК України, судова колегія
вважає за необхідне розглянути справу
за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог.заявлених в суді першої
інстанції.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з відсутності
підстав для внесення змін в зазначений
вище кредитний договір.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, Судом встановлено, що
10 жовтня 2007 року між ПАТ "Укрсиббанк" та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№0, згідно якого позивачу було
надано грошові кошти в іноземній
валюті у розмірі 36000,00 доларів США, в
еквіваленті 181800,00грн., зі сплатою за
користування кредитом відсотків
шляхом внесення ануїтетних платежів в
порядку і умовах, визначених кредитним
договором (а.с.40-49).

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно до статті 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України
визнає, що зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 2 статті 192 ЦК України
встановлено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим нормативно -
правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47, 49 вказаного Закону
визначають операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції, незалежно
від виду валюти, яка використовується.

Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліценції.

Отже, розміщення залучених коштів
шляхом надання кредитів є однією з
основних банківських операцій, а
надаючи кредит, банк розміщує залучені
ним кошти, як у національній валюті
(гривні) так й в іноземній валюті.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» від 19 лютого 1993 року №15 - 93
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції.

Відповідно до п.п. «в», «г» ч. 4 ст. 5
та п. «а» ч. 2 ст. 6 Декрету
індивідуальної ліцензії потребують, в
тому числі, операції щодо:

- надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі;

- використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави.

- Фінансові установи, що одержали
ліцензію Національного банку України,
від свого імені купують і продають
іноземну валюту на міжбанківському
валютному ринку України за дорученням
і за рахунок резидентів і нерезидентів.

Відповідно до п. 1.5 «Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу»,
затвердженого постановою
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року №483, використання
іноземної валюти як засобу платежу без
ліцензії дозволяється: якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
видав йому банківську ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Судом встановлено та підтверджено
наявними у справі доказами, що
відповідач на час укладення вказаного
кредитного договору мав видану
Національним Банком України
Банківську ліцензію на право
здійснювати банківські операції,
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другої ст.47 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» та
Дозвіл на залучення та розміщення
іноземної валюти на валютному ринку
України та ведення рахунків клієнтів (
резидентів та нерезидентів) в
іноземній валюті ( а.с.94-96).

При цьому, оскільки законодавством не
встановлені межі розміру іноземної
валюти, на надання і одержання яких
резидентами необхідна індивідуальна
ліцензія, яка встановлена підпунктом
«в» п.4 ст. 5 зазначеного Декрету
Кабінету Міністрів України , то суд
обґрунтовано не взяв до уваги
посилання позивача як на підставу
зміни умов договору на відсутність у
неї такої індивідуальної ліцензій та
прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що при наданні відповідачем та
отриманні позивачем кредиту у доларах
США, а також здійснення позивачем
платежів по погашенню кредиту та
сплаті відсотків за користування
кредитом у доларах США вимоги чинного
законодавства порушені не були.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 652 ЦК
України, якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідность з обставинами, які
істотно змінились договір може бути
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладанні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає,що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

Укладаючи вказаний кредитний
договір позивач підтверджувала
здатність виконувати умови договору,
розуміння всіх його умов, своїх прав та
обов»язків за цим договором і
погоджувалась з ними , вважала їх
справедливими по відношенню до неї та
перед підписанням даного договору
отримала інформаційний лист
відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема п.2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
що зазначено в пунктах 9.2. , 10.3. умов
зазначеного кредитного договору

Доказів, які б підтверджували
одночасно наявність чотирьох умов,
визначених в ч. 2 ст. 652 ЦК України,
відповідно до яких укладений між
сторонами кредитний договір може бути,
на вимогу позивача, змінений за
рішенням суду, позивач в порушення
вимог ст.. 10, 60 ЦПК України суду не
надала.

Посилання позивача як на підставу
зміни пунктів 1.1. 1.2.2. пункту 1.2 розділу 1
зазначеного вище кредитного договору
на ту обставину, що при його укладанні
всі ризики знецінення національної
валюти несправедливо було покладено на
неї, є безпідставними, оскільки
укладаючи спірний кредитний договір у
іноземній валюті, сторони брали на
себе певні ризики на випадок зміни
валютного курсу та в момент укладання
договору не мали будь-яких законних
підстав вважати, що зміна
встановленого валютного курсу не
настане .

При цьому у позивача існувала
можливість передбачення в момент
укладення договору зміни курсу гривні
відносно іноземної валюти-долару США,
враховуючи динаміку зміни курсів валют
з моменту введення в обіг національної
валюти-гривні і її девальвації та
можливість отримання нею кредиту у
національній валюті.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до обгрнутованого
висновку про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі висновків суду не
спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції, яким
суд дав належну оцінку та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 13
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: