АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6409/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р.О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою державного
виконавця Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Есміри
Мубаріз кизи

на ухвалу Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2014 року

по цивільній справі за скаргої ОСОБА_3
на дії державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Гаджиєвої
Есміри Мубаріз кизи, зацікавлена особа
- ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з вказаною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Е.М. від 14
травня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження № 43282936 з
примусового виконання рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
та зобов'язати державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Гаджиєву
Е.М. відновити вказане виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
по справі № 206/680/2014-ц, оскільки
оскаржувана нею постанова винесена з
порушенням норм Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.1-3).

Ухвалою Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 червня
2014 року задоволено скаргу.

Визнано неправомірними дії
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Есміри
Мубаріз кизи при винесенні постанови
про закінчення виконавчого
провадження № 43282936 від 14 травня 2014
року.

Скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження № 43282936 від 14
травня 2014 року, винесену державним
виконавцем Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвою Есмірою
Мубаріз кизи.

Зобов'язано державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Гаджиєву
Есміру Мубаріз кизи відновити
виконавче провадження № 43282936 з
примусового виконання рішення
Самарського районного суду міста
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
по справі № 206/680/14 (2/206/340/14).

Стягнуто з Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Державний виконавець Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєва Есміра
Мубаріз кизи звернулась з апеляційною
скаргою на зазначену ухвалу суду, де
ставить питання про її скасування та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні скарги, посилаючись на те,
що ухвала постановлена з порушенням
норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15.04.2014 року по
справі № 206/680/2014-ц (2/20б/340/2014-ц), яке
набрало законної сили 28.04.2014 року, позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
Самарський ВДВС Дніпропетровського
районного управління юстиції,
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 16 646,72 грн. та судові витрати у
розмірі 166,46 грн. (а.с.4-5).

На виконання вказаного рішення суду 6
травня 2014 року Самарським районним
судом м. Дніпропетровська виданий
виконавчий лист, який ОСОБА_3 13 травня
2014 року пред'явила до Самарського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції для примусового
виконання (а.с.6)

13 травня 2014 року постановою державного
виконавця Самарського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Е.М.
відкрито виконавче провадження № 43282936
із примусового виконання рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15.04.2014 року про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
неустойки у розмірі 16 646,72 грн. та
судових витрат у розмірі 166,46 грн.

14 травня 2014 року постановою державного
виконавця Самарського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Е.М.
закінчено виконавче провадження №
43282936 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме «направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
відділу державної виконавчої служби».

Постанови про відкриття виконавчого
провадження від 13.05.2014 року та про
закінчення виконавчого провадження
від 14.05.2014 року державний виконавець
направила стягувачу в одному конверті,
який вона отримала 23 травня 2014 року, про
що свідчать штамп на копії конверту
(а.с.7).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. Право вибору місця виконання між
кількома органами державної
виконавчої служби, що можуть вчиняти
виконавчі дії з виконання рішення на
території, на яку поширюються їх
функції, належить стягувачу.

Згідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження», визначено, що у
разі необхідності перевірки
інформації щодо наявності боржника чи
його майна або його місця роботи на
території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець може своєю
мотивованою постановою,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований, доручити проведення
перевірки вказаної інформації
відповідному відділу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби, якому доручено
проведення перевірки зазначеної
інформації, у разі виявлення майна
боржника повинен здійснити його опис
та арешт. Виконавчі дії за
дорученням проводяться у строк не
пізніше десяти робочих днів з моменту
надходження до відділу державної
виконавчої служби відповідної
постанови державного виконавця в межах
виконавчого провадження, у якому
винесено цю постанову. За
результатами проведених дій
складається акт, що направляється
державному виконавцю, який виніс
постанову.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про
виконавче провадження»Звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності в боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. При цьому в
першу чергу звертається стягнення на
окрему від будинку земельну ділянку,
інше приміщення, що належать боржнику.
В останню чергу звертається стягнення
на житловий будинок чи квартиру, в
якому фактично проживає боржник.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, ОСОБА_4 (боржник)
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що
за адміністративно - територіальним
розподілом міста Дніпропетровська
відноситься до Самарського району.

За вказаною адресою: АДРЕСА_1
знаходиться майно ОСОБА_4 (боржника у
виконавчому провадженні), а саме - 1/3
частина цієї квартири, на яку
постановою державного виконавця
Самарського ВДВС Дніпропетровського
міського управління юстиції від 27.01.2014
року у виконавчому провадженні
накладений арешт з метою погашення
заборгованості за аліментами.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, що боржник ОСОБА_4
дійсно тимчасово мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 - державному виконавцеві було
відомо і раніше, зокрема і на час
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 09.11.2011 року по
справі №2-2085/2011, а також заяви боржника
ОСОБА_4 від 14.01.2012 року, яку він написав
власноручно на ім'я в.о. начальника
Самарського ВДВС Дніпропетровського
міського управління юстиції про те, що
він фактично мешкає за адресою:
АДРЕСА_1. Саме враховуючи вищевикладені
обставини, суд першої інстанції
встановив, що починаючи з дати
відкриття виконавчого провадження ще у
2011 році по квітень 2014 року (на протязі
майже 2,5 років), Самарський ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції достеменно знав про
те, що ОСОБА_4 (боржник) тимчасово мешкає
на території АНД ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції і ця обставина не
перешкоджала Самарському ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції, спочатку відкрити
виконавче провадження № 30553064, а потім
його виконувати з наступним
закінченням.

Колегія суддів не приймає зазначений
висновок з тих підстав, що дії
державного виконавця оскаржуються
саме при виконанні конкретного
виконавчого провадження, яке на час
його відкриття та закінчення не було
зведеним, а тому і мають оцінюватись
лише ті дії, бездіяльність що вчинені
посадовою особою саме при його
виконанні, а докази, що були здобуті при
вчиненні виконавчих дій у іншому
провадженні не можуть бути підставою
для визнання дій неправомірними в
даному конкретному випадку.

Однак, досліджуючи питання
правомірності дій державного
виконавця Гаджиєвої Е.М. при прийнятті
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 14 травня 2014 року з
підстав п.10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», суд першої
інстанції правильно враховував
положення пункту 3.16 Наказу Мінюсту від
02.04.2012 року № 512/5 "Про затвердження
Інструкції з організації примусового
виконання рішень", згідно якого, у разі
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу ДВС
відповідно до пункту 10 частини першої
статті 49 Закону державний виконавець у
постанові про закінчення виконавчого
провадження зазначає причини
направлення виконавчого документа за
належністю, повідомляє про проведені
виконавчі дії (якщо стягнення
проведено частково, зазначається про
фактично стягнену суму коштів), якщо
боржник відсутній, вказується дата
складання акта про відсутність
боржника. До копії постанови про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець додає також
постанови про стягнення виконавчого
збору, витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, копії
постанов про накладення арешту на
кошти чи майно боржника, копії
документів щодо майнового стану
боржника та його доходів у разі їх
наявності.

Саме вказані вимоги спеціального
нормативно - правого акту державним
виконавцем не були дотримані, а копії
матеріалів виконавчого провадження №
43282936 підтвердження цьому не містять.

Згідно до п.1 ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів.

Відповідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження» гарантується
право вибору місця виконання рішення
суду (у разі наявності альтернативи)
саме стягувачу, а тому, суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку про неправомірність дії
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Есміри
Мубаріз кизи при винесенні постанови
про закінчення виконавчого
провадження № 43282936 від 14 травня 2014
року.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, судове рішення
відповідає вимогам норм
процесуального права і тому, колегія
апеляційного суду вважає, що згідно до
ст. 312 ЦПК України правових підстав для
скасування ухвали Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 червня 2014 рок не вбачає, а тому, доводи
апеляційної скарги підлягають
відхиленню, а зазначена ухвала суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу державного
виконавця Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Есміри
Мубаріз кизи - відхилити.

Ухвалу Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді