Справа № 204/3158/2013-ц
Провадження № 2/204/108/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивача за первісним
позовом та

відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1

за участю відповідачки за первісним
позовом та

позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_2

її представника
ОСОБА_3

за участю відповідачів за первісним
позовом та

позивачів за зустрічним позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Жилсервіс-1»
Дніпропетровської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати
йому у здійснені права користування
квартирою АДРЕСА_1, вселити його,
ОСОБА_1, у квартиру АДРЕСА_1, а також
стягнути з відповідачки судові
витрати. В обґрунтування позову
позивач вказав на те, що він з 31 серпня
1985 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2. Від
шлюбу вони мають двох повнолітніх
синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. В квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, за згодою усіх проживаючих, з
1985 року позивач разом з сім'єю вселився
та проживав, ведучи спільне
господарство. ОСОБА_2 набула право
власності на вищевказану квартиру в 1994
році, шляхом її приватизації та
отримання свідоцтва на право власності
на житло. Таким чином, перебуваючи з
позивачем в шлюбі відповідачка набула
право власності на вказану квартиру.
Комунальні витрати та інші послуги на
утримання родини повністю покладалися
на позивача, які він оплачував по
квитанціях, а з 2005 року, коли він почав
отримувати пенсію, то пенсійною
банківською карткою постійно та
особисто сплачував усі комунальні
платежі. Заробітна плата позивача на
теперішній час складає 2300 грн., пенсію
він отримує у розмірі 990 грн.
Напередодні Нового року, ввечері 31.12.2012
року повернувшись близько 18.00 години до
дому, позивача з незрозумілих для нього
причин, дружина не пояснюючи нічого не
відкрила дверей й не впустила до
квартири, в зв'язку з чим йому довелося
звернутися до Красногвардійського РВ
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області. У вказаній квартирі він
проживав до 31.12.2012 року до 18.00 години. 02
січня 2013 року він знову прийшов до
квартири, але відповідачка відмовилася
відкрити двері, тому позивач був
вимушений звернутися знову до
Красногвардійського РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області.
Іншої власності позивач не має, тому
03.01.2013 року та 13.01.2013 року він знову
звернувся до відповідачки з проханням
надати йому можливість користуватися
квартирою та дати ключ від зміненого
замка, але він не отримав ні ключа, ні
пропозицій, щодо вирішення цього
питання. До сьогоднішнього дня позивач
не має змоги користуватися квартирою
та особистими речами, які залишились у
квартирі, бо не має доступу до неї
(замки змінено), в результаті чого
позивач залишився на вулиці в зимовий
час. Предмети побуту, особисті речі,
одяг та інше залишилось в квартирі, і до
сьогоднішнього дня він не має змоги
ними користуватися. Позивач
неодноразово звертався до
відповідачки із проханням надати
можливість користуватись квартирою та
пояснював, що іншого місця проживання
не має, але відповідачка відмовляється
це зробити, у зв'язку з чим позивач
змушений тимчасово проживати у друзів
та знайомих. ОСОБА_1 вважає, що своїми
неправомірними діями відповідачка
грубо порушує приписи чинного
законодавства України. Тому, беручи до
уваги те, що на протязі тривалого часу з
відповідачкою не вдалося домовитися,
позивач був змушений звернутися до
суду з даним позовом.

В липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з зустрічним
позовом, в якому просили визнати
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1,
а також стягнути з відповідачки судові
витрати. В обґрунтування зустрічного
позову позивачі вказали на те, що
квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві
приватної сумісної власності. 18 серпня
1972 року, мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, отримала від підприємства
Південний машинобудівний завод у м.
Дніпропетровську ордер № 1261, на
підставі якого їй та її родині , яка
складалась з двох осіб була надана
двокімнатна квартира за АДРЕСА_1. Ордер
надано на підставі рішення
адміністрації заводу та заводського
комітету від 02.08.1972 року за зніс
власного будинку та земельну ділянку
площею 0,12 га. 31 серпня 1985 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований
шлюб, від якого у них є двоє дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом. 24
листопада 2000 року відповідач
зареєструвався і став проживати в
квартирі АДРЕСА_1. Деякий час, з моменту
реєстрації у вищевказаній квартирі
вони проживали разом. Починаючи з 2003
року близькі стосунки як чоловіка та
жінки припинилися, відповідач почав
влаштовувати сварки та бійки,
руйнувати та псувати жиле приміщення,
де мешкають позивачі, спричиняти їм
тілесні ушкодження, спів мешкаючи в
квартирі не приймав участі в утриманні
квартири, часто бував відсутнім вдома
по кілька місяців, а з січня 2013 року
перебуває на обліку, як особа, яка
допускає насилля в сім'ї. 13 травня 2013
року рішенням Красногвардійського
районного суду шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 був розірваний. 31 грудня 2012 року
відповідач влаштував сварку з
застосуванням фізичної сили,
висловлювався нецензурною лайкою та
погрожував позивачам фізичною
розправою. Після нанесення
відповідачем тілесних ушкоджень
ОСОБА_2, ліва рука останньої перестала
працювати, і вона була вимушена довгий
час лікуватися. Після нанесення ОСОБА_2
тілесних ушкоджень, відповідач покинув
помешкання в невідомому напрямку. 02
січня 2013 року відповідач прийшов до
квартири і став погрожувати позивачам
фізичною розправою та висловлюватись
нецензурною лайкою. Така поведінка
відповідача є неприпустимою, створює
умови неможливі для проживання,
порушує правила співжиття
співвласників квартири. 23 січня 2013 року
відповідач прийшов до квартири за
спільною адресою проживання та став
знов погрожувати фізичною розправою,
після чого ОСОБА_2 була змушена
звернутися до Красногвардійського РВ
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області з відповідною заявою, в який
просила ОВС вжити заходи до
відповідача. До теперішнього часу
відповідач систематично висловлює
погрози позивачам, в зв'язку з чим
подальше проживання з відповідачем в
одному помешканні неможливе, а заходи
адміністративного впливу для
відповідача є безрезультатними. Тому, у
зв'язку з тим, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття, веде неупорядкований спосіб
життя, утворює неможливість для інших
проживання з відповідачем в одній
квартирі, застосовує насилля до
позивачів, які є власниками
вищевказаної квартири, з'являється до
квартири виключно для того щоб
створити умови для сварок, вони були
змушені звернутися до суду з даним
позовом.

Ухвалою суду основний та зустрічний
позови були об'єднані в одне
провадження.

Ухвалою суду до участі у справу були
залучені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якості
співвідповідачів по справі за
первісним позовом та були виключені за
кола третіх осіб по справі за первісним
позовом.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав
свої позовні вимоги за первісним
позовом та просив їх задовольнити в
повному обсязі, при цьому посилався на
обставини викладені в позовній заяві. В
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити, при цьому вказав, що він з 1985
року проживав у спірній квартирі, робив
в ній ремонт, купував меблі та
сплачував за комунальні послуги з
власної зарплатні та пенсії.

Відповідачі за первісним позовом та
позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечували проти задоволення
первісного позову та просили
задовольнити в повному обсязі їхні
вимоги за зустрічним позовом. При
цьому, вказали, що ОСОБА_1 на протязі
тривалого часу не давав їм життя. Чинив
сварки з ними із застосуванням насилля,
обзивав їх, принижував їхню гідність,
принижував їх також через їхнє
національне (циганське) походження.
Тобто, робив неможливим проживання їх з
ним в одній оселі, у зв'язку з чим вони
його бояться та не бажають більше з ним
жити в страху. Також, вказали, що на
теперішній час, в їхній сім'ї, без
присутності батька вони почали
спокійно жити.

Представник Комунального підприємства
«Жилсервіс-1» Дніпропетровської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, причину своєї неявки суду не
повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, заслухавши свідків, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним
позовом задоволенню не підлягають, а
позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
за зустрічним позовом підлягають
задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 15.10.1997 року, виданого Державним
житлово-комунальним підприємством
«Південне» згідно з розпорядженням №
336-97 від 15.10.1997 року (а.с.48). Право
власності на вказану квартиру
зареєстровано за ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в Комунальному підприємстві
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради у
реєстрову книгу за № 339п-46.

В належній ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані самі
власники квартири та ОСОБА_1 (який є
колишнім чоловіком ОСОБА_2 та батьком
ОСОБА_4 і ОСОБА_5), що підтверджується
довідкою про склад сім'ї та місце
реєстрації № 2055 від 24.01.2013 року та
довідкою № 1220 про склад сім'ї або
зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку осіб (а.с.8-9).

ОСОБА_1 проживав в квартирі АДРЕСА_1 до
31.12.2012 року. З 31.12.2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 не пускають ОСОБА_1 до
вказаної квартири.

Вищевказані обставини не оспорюються
сторонами, а тому доказуванню не
підлягають, що передбачено положеннями
ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

ОСОБА_1 вважає такі дії ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 протиправними, у зв'язку з чим
просив суд зобов'язати вказаних осіб не
чинити йому перешкоди у здійсненні
права користування вказаною квартирою
та вселити його в цю квартиру.

Разом з тим, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заперечували проти таких вимог ОСОБА_1
та вказали, що заперечують проти його
проживання у вказаній квартирі,
оскільки ОСОБА_1 є тираном та деспотом,
який на протязі тривалого часу не давав
їм життя. Чинив сварки з ними із
застосуванням насилля, обзивав їх,
принижував їхню гідність, принижував
їх також через їхнє національне
(циганське) походження. Тобто, робив
неможливим проживання їх з ним в одній
оселі, у зв'язку з чим вони його бояться
та не бажають більше з ним жити в
страху, а тому вважають, що він підлягає
виселенню з вказаної квартири на
підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, згідно постанов про закриття
кримінального провадження від 15.02.2013
року та від 22.02.2013 року, складених
слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області старшим лейтенантом міліції
Глущенко О.С., зазначено, що в ході
досудового слідства було встановлено,
що між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2
на протязі тривалого часу немає
порозуміння та зазначено, що через
погане ставлення ОСОБА_1 до родини,
родина перестала допускати його в
квартиру, щоб чоловік більше не
порушував там спокій та не влаштовував
скандали (а.с.50,132).

Згідно висновку про результати
перевірки інформації, що надійшла до
чергової частини від 24.01.2013 року,
складеного ДІМ СДІМ
Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
лейтенантом міліції Шевченко Є.В.,
згідно якого з ОСОБА_1 була проведена
профілактична бесіда та винесено
офіційне застереження про
недопустимість подальших його дій
(а.с.52).

22 січня 2013 року ДІМ
Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
лейтенант міліції Попко О.В. було
винесено офіційне застереження ОСОБА_1
про недопустимість антигромадської
поведінки та складено протокол
офіційного застереження про
недопустимість антигромадської
поведінки, згідно якого ОСОБА_1 скоїв
протиправні дії відносно ОСОБА_2 (а.с.109).

Вищевказані обставини також
підтвердили заслухані в судовому
засіданні свідки: ОСОБА_10, яка є сестрою
та тіткою відповідачів за первісним
позовом та позивачів за зустрічним
позовом, і яка вказала, що ОСОБА_1, з
одруження в 1985 році, чинив насилля
відносно ОСОБА_2 та їхніх дітей,
вказала, що діти його бояться. Також
вказала, що він забороняв ОСОБА_2 та
їхнім дітям спілкуватися з нею, хоча
вона є рідною сестрою ОСОБА_2 та тіткою
їхніх дітей.; ОСОБА_11, яка є сусідкою
сторін за місцем реєстрації, і яка
вказала, що вона вхожа в сім'ю та
квартиру ОСОБА_2, при цьому зазначила,
що ОСОБА_1 періодичну чинив насилля
відносно ОСОБА_2 і вона на власні очі
бачила наслідки її побиття. Вказала, що
старший син не розмовляє з батьком вже
понад 15 років, а також зазначила, що як
їй відомо, ОСОБА_1 ображав старшого сина
та називав його «чорномазим».; ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які є синами ОСОБА_1 і були
опитані в якості свідків, і які вказали,
що вони проживали у спірній квартирі
приблизно з 1992 року. Вказали, що
проживання у цій квартирі із їхнім
батьком було дуже не комфортним,
оскільки ОСОБА_1 на протязі тривалого
часу не давав їм життя. На протязі
їхнього життя, ОСОБА_1 чинив сварки з
їхньою мамою та ними самими із
застосуванням насилля, у зв'язку з чим,
вони його тривалий час боялися.
Вказали, що він обзивав їх за
національним та віро сповідальним
походженням, принижував їхню гідність.
Вказали, що вони не уявляють в
подальшому спільного життя з їхнім
батьком.; ОСОБА_12, яка є вчителем та
членом батьківського комітету в школі
де працює ОСОБА_2, і яка вказала, що
неодноразово бачила в школі ОСОБА_2 всю
в синцях та неодноразово застерігала
її про недопустимість такої поведінки
її чоловіка по відношенню до неї.
Вказала, що коли вона займалася з сином
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 математикою в них
дома, то батько називав сина
«чорномазим» та «хлюпиком». Також
вказала, що коли через постійне насилля
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про
розірвання шлюбу, ОСОБА_1 почав писати
всілякі скарги у школу та всі можливі
інстанції, що нібито ОСОБА_2 є
аморальною людиною та не має права
працювати вчителем.

Також були заслухані свідки: ОСОБА_13,
який є сусідом сторін за місцем
реєстрації, та ОСОБА_14, який є знайомим
ОСОБА_1 з 1975 року, і які вказали, що
знають ОСОБА_1 з позитивної сторони,
вказали також, що ОСОБА_1 встановлював в
спірній квартирі металеві двері, при
цьому свідок ОСОБА_14 зазначив, що це
було років 17 тому. При цьому, вказали, що
в квартиру сім'ї ОСОБА_1 не вхожі та в
квартирі не були.; ОСОБА_15, яка є
сусідкою сторін за місцем реєстрації, і
яка вказала, що знає ОСОБА_1 з
позитивної сторони, при цьому вказала,
що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що його
родина вилила на нього багато грязі.
Також вказала, що всю сім'ю ОСОБА_1 всіх
разом за п'ятнадцять років, що вона їх
знає, вона бачила їх всіх разом лише
один раз.

Крім того, в судовому засіданні була
заслухана свідок ОСОБА_1, яка є сестрою
ОСОБА_1, проте до свідчень вказаного
свідка, суд ставиться критично,
оскільки сама свідок пояснила в
судовому засіданні, що вона до слухання
справи ознайомилася з технічним аудіо
записом судового процесу по даній
справі, у зв'язку з чим, свідчення
даного свідка судом не беруться до
уваги, як належний доказ по справі.

Таким чином, дослідивши всі наявні
матеріалах справи докази та заслухавши
свідчення свідків, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 за
первісним позовом задоволенню не
підлягають, а його твердження є
безпідставними та такими, що не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду даної справи.

Разом з тим, твердження ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 повністю знайшли своє
підтвердження під час судового
розгляду даної справи, що
підтверджується дослідженими доказами
та свідченнями заслуханих свідків.

Тобто, судом було встановлено, що
ОСОБА_1 своїми діями та поведінкою
робить неможливим для інших
співмешканців (ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5) проживання із ним в одній
квартирі.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає необхідним
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує стягнути
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., а
також достягнути з ОСОБА_1 в дохід
держави судовий збір в розмірі 14 грн. 20
коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 116, 157 ЖК України, Конституцією
України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
вселення - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Жилсервіс-1»
Дніпропетровської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір в розмірі
229 грн. 40 коп.

Достягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 14 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова