АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6181/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Єлізаренко
І.А. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І.,
Калиновського А.Б.

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Красногвардійський
районний відділ в м.Дніпропетровську
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_3, третя особа
Красногвардійський районний відділ в
м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог, які
в ході судового розгляду справи
уточнювалися, позивач посилалася на те,
що 14 жовтня 2013 року при проведенні
прилюдних торгів за протоколом №
08/543/13/І-22н-1 в м.Дніпропетровську по вул.
Комунарівська 108 в приміщенні
Ленінського ВДВС ДМУЮ нею була
придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1.
Приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, 29 жовтня
2013 року було видано свідоцтво на право
власності на квартиру зареєстрованому
в реєстрі за № 2541. Нотаріусом було
видано витяг серії ЕАЕ № 097513 з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень про те, що вона є власником
квартири за адресою АДРЕСА_1.
Відповідач добровільно виселилась і
вивезла усе належне їй майно з
квартири, однак, на теперішній час в її
квартирі зареєстрована відповідач
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН № НОМЕР_1.
Місцезнаходження відповідача їй не
відоме. В неї мінімальна заробітна
платня, вона не в змозі оплачувати
постійно за двох комунальні послуги.
Вже на протязі тривалого часу
відповідач за адресою свого місця
реєстрації не проживає, квартирну
плату та комунальні послуги не сплачує,
у зв'язку з чим вона вимушена
сплачувати кошти замість неї, так як
вона зареєстрована в даній квартирі,
тому просила суд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
вважати такою що втратила право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2014 року в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 14
жовтня 2013 року при проведенні
прилюдних торгів за протоколом №
08/543/13/І-22н-1 в м. Дніпропетровську по вул.
Комунарівська 108 в приміщенні
Ленінського ВДВС ДМУЮ була позивачем
була придбана двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 (а.с.6).

Приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, 29 жовтня
2013 року було видано свідоцтво на право
власності на квартиру зареєстрованому
в реєстрі за № 2541, та нотаріусом було
видано витяг серії ЕАЕ № 097513 з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень про те, що власником
квартири за адресою АДРЕСА_1 є позивач
ОСОБА_2 (а.с.7-9).

Відповідно довідки АДП ГУДМС УДМС
України в Дніпропетровській області,
відповідач ОСОБА_3 з 19 січня 2009 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
88).

У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
висланий розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319
цього Кодексу).

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», який є
спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
положення цієї статті Закону
підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, звернувшись до суду зі
вказаними позовними вимогами,
посилалася на те, що вона є власником
вищевказаної квартири, відповідач не
проживає у вказаній квартирі тривалий
час, із квартири виселилася в
добровільному порядку та вивезла усе
належне їй майно (а.с.2, 3, 19-22).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було надано акт про не
проживання від 18 лютого 2014 року, в якому
вказано, ОСОБА_3 з квітня 2013 року не
проживає у АДРЕСА_1. Слід зазначити, що
даний акт було складено громадянами
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ними ж і
підписано, які, як вбачається з цього ж
акту, взагалі не проживають за
адресою, де розташована вказана
квартира (а.с.31).

Матеріали справи не містять акти про
не проживання відповідача у квартирі,
які мають бути складені підприємством
чи організацією, на утриманні якої
знаходиться будинок, де розташована
вищезазначена квартира.

З матеріалів справи вбачається,
позивачем не було надано суду належних
доказів на підтвердження її позовних
вимог.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене суд правильно відмовив
ОСОБА_2 у задоволені її позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до незгоди з рішенням суду
та не спростовують правильність
рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що
спростовують правильність рішення
суду апелянтом не наведено, тому
рішення суду підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді