Справа №2/328/322/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді Погрібної О.М.,

при секретарі Мацинській О.Є.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача
адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду в
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування на частку померлої
особи на об'єкт спільної сумісної
власності ? частину жилого будинку,

встановив:

До Токмацького районного суду
Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_3 В своїй позовній
заяві позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла рідна сестра позивача
ОСОБА_6. Спадкоємцем першої черги після
смерті ОСОБА_6 є мати позивача ОСОБА_7,
котра у встановлений законом строк
відмовилася від спадщини. Батько
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Позивач
є спадкоємцем другої черги за законом.
Він прийняв спадщину у відповідності
до ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі
заяви від 17.02.2014 року до Токмацької
районної державної нотаріальної
контори. Інших спадкоємців немає.

Після смерті сестри спадкове майно
складається з ? частини жилого будинку
за адресою АДРЕСА_1 Право власності на
жилий будинок зареєстровано на
колишнього чоловіка сестри ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу від 13
травня 1992 року. ОСОБА_6 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
по справі ОСОБА_3 з 21 вересня 1991 року по
14 серпня 1997 року. Вказаний договір
купівлі-продажу жилого будинку одним
із подружжя був укладений в інтересах
сім'ї, а тому цивільні права та
обов'язки з цього договору виникають в
обох із подружжя.

Постановою державного нотаріуса
Токмацької районної державної
нотаріальної контори від 20 березня 2014
року позивачу відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
померлої з причини відсутності
правовстановлюючого документу на ім'я
спадкодавця.

За своє життя ОСОБА_6 у спільній
сумісній власності подружжя на будинок
набула 1/2 частку. Правовідносини між
подружжям ОСОБА_6 по набуттю права
спільної сумісної власності на будинок
виникли 13.05.1992 року. Незважаючи на
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6
14.08.1997 року, ОСОБА_6 продовжувала
проживати в будинку за адресою АДРЕСА_1
до часу своєї смерті. Після розірвання
шлюбу право власності померлої у
спільній власності на жилий будинок
відповідачем ОСОБА_3 за час її життя не
порушувалося. Після смерті ОСОБА_6 на її
частку в об'єкті спільного майна
подружжя відкрилася спадщина, на котру
позивач претендує як спадкоємець
другої черги за законом. Після
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6,
відповідач ОСОБА_3 в жилому будинку за
адресою АДРЕСА_1 фактично не проживав. В
будинку весь час мешкала тільки ОСОБА_6
та дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
влаштований у прийомну сім'ю, що
підтверджується довідкою сільської
ради від 20.03.2014 року №255. Таким чином,
будинок повністю утримувався ОСОБА_6
Так, в 2006 році ОСОБА_6 за власні кошти
встановила в будинку стаціонарний
телефон, в 2008 році вона за особисті
кошти провела в будинок
газопостачання, а в 2010 році нею також за
власний рахунок були замінені в
будинку старі вікна на
металопластикові.

Після смерті ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3
став приймати заходи для продажу
будинку. ОСОБА_3 дав оголошення в
місцеву газету про втрату
правовстановлюючих документів на
жилий будинок.

Вартість житлового будинку визначена
оцінювачем і становить 33295 грн.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 просить
визначити, що частка ОСОБА_10 в праві на
об'єкт спільної сумісної власності -
жилий будинок за адресою АДРЕСА_1,
набутий за час шлюбу з ОСОБА_3 становила
-1/2 та просить визнати за ним право
власності в порядку спадкування на
зазначену частку житлового будинку, що
належала ОСОБА_6 Крім того, просить
стягнути з відповідача судовий збір в
сумі 243,60 грн., а також половину витрат
на проведення оцінки будинку в сумі 576
грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовну заяву підтримав в повному
обсязі та просив задовольнити за
підставами, викладеними в позовній
заяві. Крім того, пояснив, що за життя
документи на будинок сестра передала
йому. Вона вважала спірний будинок
своїм, робила там ремонт, провела газ.
Зараз за будинком доглядає він.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні просила
задовольнити позов з підстав,
викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
визнав позовні вимоги частково, суду
пояснив, що договір купівлі-продажу він
укладав в інтересах сім'ї, будинок
придбаний за час шлюбу, однак
оформлений на нього, тому належить
йому. Він не заперечує проти визнання
за позивачем права власності на ?
частину спірного будинку. Після
розлучення він з колишньою дружиною
був у добрих стосунках, він переїхав
жити до іншого будинку, а вона
залишилась жити в будинку по АДРЕСА_1
Вона опікувалась будинком, провела газ
та поводилась в будинку як власниця.
ОСОБА_6 до суду з позовом про поділ
майна не зверталась, вона за життя
пропустила строк позовної давності
щодо поділу майна.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечила частково та суду пояснила,
що позивач за життя не зверталась з
позовом до суду про поділ майна
подружжя, тому строк позовної давності
вже сплив. Крім того, вважає за можливе
визнати за позивачем право власності
на ? частину спірного житлового
будинку, оскільки укладений
відповідачем договір купівлі-продажу
житлового будинку від 13 травня 1992 року
є не зовсім типовим. Він був проданий
ОСОБА_3 за 50 % його балансової вартості,
крім того умовою договору було те, що
відповідач повинен був пропрацювати в
колгоспі, який був продавцем за
договором, 15 років, і не міг звільнитися
з колгоспу без поважної причини, інакше
був би зобов'язаний здати господарству
будинок або відшкодувати витрати на
будівництво. Тому, частка ОСОБА_6
становить ?.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11,
ОСОБА_12, які є сусідами позивача та
свідок ОСОБА_13, який знає сторони, як
жителів села, пояснили, що після
розлучення в будинку залишилась
проживати ОСОБА_6, вона доглядала за
будинком, вкладала в нього багато
грошей, робила ремонт, поставила
металопластикові вікна, провела
телефон, газ. Відповідач гроші в
будинок зовсім не вкладав. Сварок з
відповідачем щодо права власності на
будинок вони ніколи не чули.

Заслухавши пояснення учасників
цивільного процесу, які з'явились у
судове засідання, та дослідивши докази,
що містяться в матеріалах цивільної
справи, суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
актовий запис № 248. Згідно свідоцтва
про народження позивача ОСОБА_1 серії
НОМЕР_2, актовий запис за № 33 та
свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії
НОМЕР_3, актовий запис за № 14, вони є
братом та сестрою, їх батьками записані
ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Згідно витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб щодо
підтвердження дошлюбного прізвища
ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3
21 вересня 1991 року змінила прізвище на
ОСОБА_3. 14 серпня 1997 року шлюб між ними
було розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_4 актовий запис № 48.

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_6 є її мати ОСОБА_7, однак вона
відмовилася від прийнятті спадщини
відповідно до заяви поданої 17 лютого 2014
року до Токмацької районної державної
нотаріальної контори. Батько ОСОБА_8
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5, актовий запис № 37. У
відповідності до ст. 1262 ЦК України
позивач є спадкоємцем другої черги за
законом. Він прийняв спадщину у
відповідності і до ст. 1269 ЦК України,
шляхом подачі заяви від 17.02.2014 року до
Токмацької районної державної
нотаріальної контори. Інших
спадкоємців немає.

Під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а саме 13
травня 1992 року між Токмацьким
колгоспом ім.ХХІ з'їзду КПРС та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений секретарем
Новомиколаївської сільської ради
Токмацького району Запорізької
області, що зареєстровано в реєстрі №44,
стягнуто державне мито, а також
зареєстровано Пологовським МП
«Імпульс» та записаний в реєстрову
книгу №2 за реєстром №320 від 25 серпня 1992
року. Інвентаризаційна справа на жилий
будинок передавалася з ГІологівського
БТІ в Токмацьке ПП «Малі» (районне БТІ).
Згідно вказаного договору працівник
виплачує 50 % балансової вартості
житлового будинку, що складає 16766,41 руб.
при підписанні договору. В разі, якщо
робітник залишить роботу в
господарстві без поважної причини до
спливу 15 років з дня продажу йому
житлового будинку, він зобов'язаний або
здати господарству придбаний будинок,
при цьому господарство повертає
колишньому працівнику грошові кошти,
сплачені ним в погашення боргу за
зобов'язанням, зміст вартості зносу в
розмірі не меншому амортизаційних
відрахувань, або відшкодувати
господарству виробничі витрати з
будівництва житлового будинку. Право
власності на житловий будинок
зареєстровано на ОСОБА_3.

Вказаний договір купівлі-продажу
житлового будинку одним із подружжя
був укладений в інтересах сім'ї, про що
зазначав і сам відповідач у своїх
поясненнях, а тому цивільні права та
обов'язки з цього договору виникають в
обох із подружжя. Дійсно зазначений
договір купівлі-продажу був укладений
з відповідачем, як з працівником
колгоспу, однак померла ОСОБА_6 також
працювала в цьому колгоспі і будинок
продавався в інтересах сім'ї. В
договорі зазначено, що відповідачу
було роз'яснено зміст ст. ст.101,226 ЦК
УРСР.

Згідно ч.2 ст.101 УРСР у подружжя, яке
проживає спільно, може бути тільки
один жилий будинок (або частина
його), що належить на праві особистої
власності одному з них або є в їх
спільній власності. Тобто, ОСОБА_6
перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 не могла
набути права власності на інший жилий
будинок.

Статтею 23 КпШС встановлено що майно,
одержане за договором, укладеним в
інтересах сім'ї одним із подружжя, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя незалежно від того,
хто з них уклав договір чи на кого з них
зареєстроване майно. Право на майно в
такому разі виникає в обох із подружжя
одночасно.

Надана відповідачем довідка від 26
травня 2014 року за підписом директора
ТОВ «СВП «Агрофірма «Дружба» та
виписка з протоколу № 3 засідання
правління колгоспу ім. ХХІ з'їзду КПРС
Токмацького району Запорізької
області від 05 травня 1992 року, згідно
якого було прийняте рішення продати
ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2, хоча
спірним є будинок АДРЕСА_1 не заперечує
того факту, що зазначений договір
купівлі-продажу було укладено в
інтересах сім'ї.

Таким чином, житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 22 КпШС УРСР передбачалося,
що майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного

заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.24 КпШС УРСР, лише
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Спірний будинок не є таким майном,
тому воно є спільною сумісною
власністю.

У відповідності до ст. 16 Закону України
«Про власність», майно, нажите
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності.
Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України. Рівність прав і
обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в
себе також їх рівність у майнових
відносинах.

Відповідно до ст.28 КпШС УРСР в разі
поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Згідно пояснень відповідача та його
представника, вони вважають за можливе
визнати за позивачем право власності
на ? частину житлового будинку,
оскільки спірний житловий будинок був
проданий за 50 % балансової вартості, до
того ж ОСОБА_3 необхідно було
відпрацювати в колгоспі 15 років. Однак
суд вважає таке відступлення від
начала рівності часток подружжя
необґрунтованим, оскільки договір
купівлі-продажу був укладений в
інтересах сім'ї, за кошти, що належали
подружжю, до того ж відповідач не
відпрацював у колгоспі 15 років,
відповідно до трудової книжки ОСОБА_3, у
2000 році він був звільнений з роботи в
колгоспі за ст.38 КЗпП України за
власним бажанням.

Згідно довідки від 27 травня 2014 року за
№123, наданої директором ТОВ «СВП
Агрофірма «Дружба», колгосп ім. 21 з'їзду
КПРС Токмацького району перейменовано
в КСП «Дружба» з 20 листопада 1993 року,
яке в свою чергу з 15 березня 2000 року
перейменовано в СВК «Агрофірма
«Дружба» та є правонаступником КСП
«Дружба». СВК «Агрофірма «Дружба» з 07
квітня 2006 року реорганізовано в ТОВ
«СВП Агрофірма «Дружба» та є
правонаступником ТОВ «СВП «Агрофірма
«Дружба».

Що ж стосується ОСОБА_6, то після
розлучення з відповідачем, вона
залишилась проживати в спірному
будинку і за рахунок її трудових та
грошових затрат будинок істотно
збільшився у своїй цінності. Всі
витрати на утримання будинку несла
ОСОБА_6

У 2010 року ОСОБА_6 встановила в будинку
мелатопластикові конструкції та
комплектуючі вартістю 4760 грн. В 2006 році
вона за особисті кошти встановила в
будинку стаціонарний телефон, в 2008 році
провела в будинок газопостачання.
Викладені обставини підтверджується
поясненнями свідків, сторін та
відповідними договорами про надання
послуг, в яких вона особисто виступала
в якості замовника, а також свідчать
про те, що ОСОБА_6 дбала про своє майно
та несла особисті витрати без участі
свого колишнього чоловіка ОСОБА_3

Вартість житлового будинку становить
33295 грн., що підтверджується звітом
оцінювача, суб'єкта оціночної
діяльності, приватного підприємця
ОСОБА_16 про проведення оцінки
нерухомого майна та висновками станом
на 12 березня 2014 року. Таким чином,
вартість 1/2 частини жилого будинку
становить 16647,50 грн.

Суд вважає необхідним визначити, що
частка померлої ОСОБА_6 в об'єкті
спільної сумісної власності житловому
будинку АДРЕСА_1 становить - 1/2 .

Постановою державного нотаріуса
Токмацької районної державної
нотаріальної контори від 20 березня 2014
року позивачу відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року сестри
ОСОБА_6 з причини відсутності
правовстановлюючого документу на ім'я
спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження, про що
зазначено в п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7
«Про судову практику у справах про
спадкування».

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Місцем відкриття спадщини є останнє
місце проживання спадкодавця, яке
визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.
1221 ЦК України. За своє життя ОСОБА_6 у
спільній сумісній власності подружжя
набула 1/2 частку на будинок.
Правовідносини між подружжям ОСОБА_6 по
набуттю права спільної сумісної
власності на будинок виникли 13.05.1992
року, що регламентується діючими на той
час нормами матеріального права ст. 22
КпШС Української РСР (1970р.), статтею 16
Закону України «Про власність» (1991р.).

Відповідно до ч.3 ст.29 КпШС УРСР для
вимоги про поділ майна, яке є спільною
сумісною власністю розведеного
подружжя, встановлюється трирічний
строк позовної

давності.

Відповідно до ст.78 ЦК УРСР перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася

або повинна була дізнатися про
порушення свого права.

І на даний час позиція законодавця
незмінна, так згідно з ч.ч.2,3 ст.72 СК
України до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

Незважаючи на розірвання шлюбу між
подружжям ОСОБА_6 14.08.1997 року, ОСОБА_6
безперешкодно продовжувала проживати
в будинку за адресою: АДРЕСА_1 до часу
своєї смерті, що підтверджується
довідкою Новомиколаївської сільської
ради від 20.03.2014 року. Розірвання шлюбу
не припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно. Доказів
того, що після розірвання шлюбу право
ОСОБА_6 у спільній власності на жилий
будинок відповідачем ОСОБА_3 за час її
життя порушувалося суду не надано.
Доказом того є той факт, що ОСОБА_6
проживала у спірному будинку з 1992 року
по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
після розлучення ОСОБА_6 безперешкодно
міняла вікна, проводила газ, встановила
стаціонарний телефон. Самостійно на
власний розсуд укладала угоди щодо
надання послуг щодо спірного будинку.
Відповідач не заперечував проти
зроблених колишньою дружиною змін у
будинку, крім того, незважаючи на те, що
право власності на будинок було
зареєстроване за ОСОБА_3, він не
заперечував проти проживання ОСОБА_6 у
будинку. Таким чином, право власності
ОСОБА_6 порушено не було, тому строк
позовної давності не пропущено. Лише
після смерті колишньої дружини ОСОБА_3
почав заявляти свої права на будинок.
Норми матеріального права, які діяли на
час виникнення правовідносин між
подружжям ОСОБА_3, не суперечать
діючому законодавству на цей час про
те, що майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом, про що зазначено
в ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 2 ст. 60 СК
України. Після смерті ОСОБА_6
відкрилася спадщина на її частку в
об'єкті спільного майна подружжя, на
яку претендує як спадкоємець другої
черги за законом позивач. Після
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6,
відповідач ОСОБА_3 в жилому будинку за
адресою АДРЕСА_1 фактично не проживав. В
будинку весь час мешкала тільки ОСОБА_6
та дитина ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1,
влаштований у прийомну сім'ю, що
підтверджується довідкою сільської
ради від 20.03.2014 року №255. ОСОБА_9 не є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, мати
померлої відмовилась від прийняття
спадщини. Таким чином, ОСОБА_1 є
спадкоємцем другої черги після смерті
сестри, інших спадкоємців немає. Тому,
суд вважає необхідним визнати за
ОСОБА_5 право власності в порядку
спадкування за законом на частку в
праві на об'єкт спільної сумісної
власності належну ОСОБА_6, що становить
1/2 частину жилого будинку за адресою:
АДРЕСА_1

Жилий будинок за адресою АДРЕСА_1
знаходиться на земельній ділянці
розміром 0,25 га згідно рішення
Новомиколаївської сільської ради №05
від 07.05.2001 року, дана земельна ділянка
не приватизована, що підтверджується
довідкою Новомиколаївської сільської
ради від 31.03.2014 року за №274.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то у
відповідності з вимогами,
передбаченими ст.88 ЦПК України,
документально підтверджені судові
витрати - судовий збір в розмірі 243,6 грн.
та половину витрат на проведення
оцінки будинку в розмірі 576 грн. суд
стягує з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ч.1 ст.60, ст.88, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3
ст.209, ст.ст.213-215 та ст.218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування на частку померлої особи
на об'єкт спільної сумісної власності ?
частину жилого будинку - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в праві на
об'єкт спільної сумісної власності -
жилий будинок за адресою АДРЕСА_1,
набутий за час шлюбу з ОСОБА_3,
становила -1/2.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування за законом на
частку в праві на об'єкт спільної
сумісної власності належну ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, 1/2 частину
жилого будинку за адресою АДРЕСА_1
вартістю 16647 грн. 50 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60
грн., а також половину витрат на
проведення оцінки будинку в сумі 576 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Токмацький районний суд Запорізької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: