УХВАЛА

11.06.2014 року Амур-Нижньодніпровський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі: головуючого судді Подорець
О.Б., за участі секретаря Голубніченко
В.О., заявника ОСОБА_1, представника
заявника ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Дніпропетровську скаргу
ОСОБА_1, де заінтересовані особи Відділ
державної виконавчої служби
Тернівського міського управління
юстиції Дніпропетровської області,
ОСОБА_3 відділ державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції, на протиправні дії
державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою про визнання дій
неправомірними, посилаючись на те, що 04
грудня 2002 року Амур-Нижньодніпровським
районним судом м. Дніпропетровська
було винесено рішення по цивільній
справі №2-2235/2002 року за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. На
підставі вказаного рішення суду ОСОБА_4
отримав виконавчий лист, який останнім
було пред’явлено до АНД ВДВС ДМУЮ.
Однак пізніше виконавчий лист було
направлено до відділу державної
виконавчої служби Тернівського
міського управління юстиції.
Постановою від 23 червня 2005 року
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тернівського міського управління
юстиції ОСОБА_5 було відкрито виконавче
провадження ВП № 95968 по виконавчому
листу №2-2235. Про винесення такої
постанови заявник дізнався лише 29
жовтня 2013 року, тому строк на подачу
скарги у нього виник лише з 29 листопада
2013 року, і він мав право на протязі 10
днів подати до суду скаргу. Вважає, що
виконавче провадження відкрито
безпідставно, тому просив суд поновити
пропущений строк звернення до суду,
визнати дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Тернівського міського управління
юстиції ОСОБА_5 протиправними,
зобов’язати відділ державної
виконавчої служби Тернівського
міського управління юстиції припинити
стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим
листом № 2-2235 від 06.01.2003.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу
підтримав у повному обсязі, пояснивши,
що ніколи у ОСОБА_4 гроші не брав, про
рішення суду дізнався у 2009 році, але
ОСОБА_4 пообіцяв забрати виконавчий
лист, рішення суду він не оскаржував. В
подальшому з 01 квітня 2010 року з його
пенсії почали стягуватися грошові
кошти по даному виконавчому листу. В
жовтні 2013 року він дізнався про те, що
було замінено стягувача у виконавчому
провадженні на доньку ОСОБА_4 -
Стрельнікову-Ляшко. Судовий розгляд
про заміну сторони виконавчого
провадження проведено без його участі,
однак ухвалу суду про заміну сторони
виконавчого провадження він не
оскаржував.

Представник заявника ОСОБА_2 підтримав
скаргу у повному обсязі, пояснивши, що
рішення суду ухвалено у 2002 році, а
утримання з пенсії ОСОБА_1 почалися з 01
квітня 2010 року поза межами трирічного
строку для пред’явлення виконавчого
листа до виконання, а тому слід визнати
строк пред’явлення до виконавчого
листа №2-2235 виданого
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська минулим та
слід припинити стягнення з ОСОБА_6 по
виконавчому листу.

Представник заінтересованої особи
Відділу державної виконавчої служби
Тернівського міського управління
юстиції у судове засідання не
з’явився, про слухання справи
повідомлений належним чином, про
причини не явки суд не повідомив.

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_3 відділу Державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції у судове засідання
не з’явився, про слухання справи
повідомлений належним чином, про
причини не явки суду не повідомив.

Вислухавши заявника, його
представника, дослідивши матеріали
справи, копію матеріалів виконавчого
провадження (а.с.40-47), суд приходить до
наступного.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено відповідними
положеннями Закону України "Про
виконавче провадження", згідно зі
статтями 1 та 2 якого виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення). Примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 04 грудня 2002 року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська було
ухвалено рішення по цивільній справі №
2-2235 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу (а.с.47).

На виконання зазначеного рішення суду
видано виконавчий лист (а.с.6,46).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа: 1) за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону; 2)
за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) в інших
передбачених законом випадках.

Пунктом 1 ч.1 ст.21 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: 1) виконавчі листи та інші
судові документи - протягом трьох
років.

Судом встановлено та визнається
заявником, що строк пред’явлення
виконавчого листа до виконання
стягувачем не порушено.

Частинами 1, 5 статті 24 Закону України
«Про виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до відділу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ.

Згідно частини 1 статті 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
(ОСОБА_5 в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, роботи боржника або
за місцезнаходженням його майна. Якщо
боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома відділами
державної виконавчої служби, які
можуть вчиняти виконавчі дії по
виконанню рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Частиною 4 статті 20 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) якщо у процесі
виконавчого провадження змінилися
місце проживання чи місцезнаходження
боржника, місце його роботи або
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє,
державний виконавець негайно складає
про це акт і не пізніше наступного дня
надсилає виконавчий документ разом з
копією цього акта до відділу Державної
виконавчої служби за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи місцем
знаходження майна боржника, про що
одночасно повідомляє стягувача та
орган, який видав виконавчий документ.

ОСОБА_3 відділу державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції від 08.06.2005 дублікат
виконавчого листа № 2-2235 було
направлено до Відділу ДВС Тернівського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області (а.с.8,45).

Постановою державного виконавця
Відділу ДВС Тернівського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_5 23 червня 2005 року
відкрито виконавче провадження ВП
№959168 по виконавчому листу № 2-2235,
виданого Амур-Нижньодніпровським
районним судом м. Дніпропетровська
(а.с.9,43).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
«Про виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), які повинні бути доведені
державним виконавцем до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

30 червня 2005 року постанова про
відкриття виконавчого провадження
направлена ОСОБА_1 на адресу: м.
Терновка, вул. Миру, 15б/1 (а.с.10,41).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
пояснив, що за адресою: м. Терновка, вул.
Миру, 15б/1 в 2005 році він проживав, але
постанови про відкриття виконавчого
провадження не отримував.

Посилання заявника на неотримання ним
своєчасно копії постанови про
відкриття виконавчого провадження від
23 червня 2005 року, суд не може взяти до
уваги, оскільки доказів бездіяльності
відділу ДВС Тернівського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області щодо не направляння копії
постанови про відкриття провадження
заявнику, останній суду не надав, зі
скаргою на бездіяльність відділу ДВС
Тернівського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
щодо не направляння копії постанови
про відкриття провадження, заявник не
звертався.

П.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
випадках смерті стягувача або
боржника, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення існування
сторони - юридичної особи, якщо
встановлені судом правовідносини
допускають правонаступництво.

Постановою в.о. начальника відділу
державної виконавчої служби
Тернівського МУЮ ОСОБА_7 від 30 серпня
2012 року виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
документа № 2-2235 зупинено у зв’язку зі
смертю стягувача ОСОБА_4 (а.с.12,44).

12 липня 2013 року постановою про
стягнення боргу винесеною державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Тернівського МУЮ
ОСОБА_8 постановлено стягувати суму
заборгованості за виконавчим листом №
2-2235 з пенсії боржника ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_9 (а.с.40).

Суд не може погодитися з посиланнями
заявника та його представника в скарзі
та в судовому засіданні на те, що слід
визнати строк пред’явлення до
виконання виконавчого листа №2-2235
виданого Амур-Нижньодніпровським
районним судом м. Дніпропетровська
минулим та зобов’язати державних
виконавців ВДВС Тернівського МУЮ
припинити стягнення з ОСОБА_1 за
виконавчим листом на користь ОСОБА_9 з
огляду на наступне.

Виконання судових рішень це заключна
стадія цивільного процесу, а саме
заключний етап у процесі реалізації
захисту цивільних прав, а згідно з
прецедентною практикою Європейського
суду з прав людини для визначення
розумного строку розгляду справи
включається період із надходження до
суду позовної заяви й закінчується
виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої
служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) та ст.49 Закону в
редакції на час розгляду справи,
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадках: 1) прийняття
судом відмови стягувача від стягнення;
2) затвердження судом мирової угоди між
стягувачем і боржником про закінчення
виконавчого провадження; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа; 5) письмової відмови
стягувача від одержання предметів,
вилучених у боржника при виконанні
рішення про передачу їх стягувачеві,
або знищення речі, яка мала бути
передана стягувачеві в натурі; 6)
закінчення передбаченого законом
строку для даного виду стягнення; 7)
передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії у разі
ліквідації боржника - юридичної особи
або арбітражному керуючому у разі
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом; 9)
повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), які видали
виконавчий документ, або на письмову
вимогу стягувача; 10) направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; 11) повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
76 цього Закону.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» (ОСОБА_5 в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
державний виконавець здійснює
виконавчі дії по виконанню рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу згідно із статтею
40 цього Закону; повернення виконавчого
документа (посадовій особі), який його
видав, згідно із статтею 40 1 цього
Закону.

Пунктом 8 частини 1 статті 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
(ОСОБА_5 в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадках: фактичного повного виконання
рішення згідно з виконавчим
документом. Дана норма Закону
кореспондується з п.8 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції Закону який діє на теперішній
час).

Доказів скасування рішення суду від 04
грудня 2002 року, про яке, як зазначив
заявник ОСОБА_1 він дізнався у 2009 році,
або фактичного виконання рішення суду,
суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення скарги
ОСОБА_1 на неправомірні дії державних
виконавців Відділу державної
виконавчої служби Тернівського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області. Що
стосується неправомірних дій ОСОБА_3
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, то заявником
взагалі не доведено в чому їх дії є
неправомірними.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, вимоги заявника
ОСОБА_1 про визнання дій державного
виконавця неправомірними є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають в повному обсязі.

Разом з тим, із наданих до суду
документів вбачається, що заявником
ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною
скаргою пропущено з поважних причин, а
тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.388 ЦПК України
судові витрати, пов'язані з розглядом
скарги, покладаються судом на заявника,
якщо було постановлено рішення про
відмову в задоволенні його скарги, або
на відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника.

Разом з тим, ОСОБА_5 України «Про
судовий збір» містить вичерпний
перелік заяв та скарг за подання яких
до суду справляється судовий збір. В
даному переліку відсутні скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця, у зв’язку з чим
суд позбавлений можливості визначити
розмір судового збору в даному випадку,
а тому судові витрати розподілу не
підлягають і відносять на рахунок
держави.

Керуючись ст.ст.208, 209, 210, 218, 222, 383-387, 88 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду.

У задоволенні скарги ОСОБА_1, де
заінтересовані особи Відділ державної
виконавчої служби Тернівського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, ОСОБА_3
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, на протиправні дії
державного виконавця - відмовити в
повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають та відносяться на рахунок
заявника.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п’яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п’яти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення – ухвали суду -
із викладом вступної та резолютивної
частин видати учасникам процесу
негайно після її проголошення.

Суддя

О.Б.Подорець