АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/742/14 Доповідач - Міщій
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю - апелянта ОСОБА_1,
представника апелянта - адвоката
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15.04.2014 р. за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності, витребування майна із
чужого незаконного володіння,
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про припинення права власності,
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні майном та
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із
вказаним позовом, посилаючись на те, що
з 1994 р. до 06.02.2014 р. він перебував у шлюбі
з ОСОБА_5 За цей час за спільні кошти
вони з відповідачкою придбали садовий
будинок АДРЕСА_1 Тернопільського
району та автомобіль ВАЗ 21089, 2005 р.
випуску.

Відповідачка утримує вказане майно у
себе, тому просив задовольнити його
позов, поділити майно подружжя,
визнавши за ним право власності на 1/2
частину вказаного майна, стягнути з
відповідача судові витрати.

12.09.2013 р. ОСОБА_5 пред'явила зустрічний
позов до ОСОБА_1, в якому заперечила
проти позову, посилаючись на те, що
спірний садовий будинок не придбавався
за спільні кошти подружжя, а був її
особистою власністю. 31.07.2013 р. вона
продала садовий будинок ОСОБА_3

Щодо автомобіля, ОСОБА_5 зазначила, що
продала його ОСОБА_6, тому вимоги про
визнання права власності на відчужену
річ, яка є неподільною також є
безпідставними.

Вказала також, що згідна виплатити
ОСОБА_1 компенсацію його частки у
спільному автомобілі в розмірі 5275,42
грн., які внесла на депозитний рахунок
суду.

Просила визнати за нею право власності
на спірний садовий будинок, а також
припинити право ОСОБА_1 на частку в
автомобілі, присудивши йому грошову
компенсацію вартості майна в сумі 5275,42
грн.

25.09.2013 р. ОСОБА_5 пред'явила позов до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні майном та про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що вона згідно
договору купівлі - продажу є власником
земельної ділянки та розміщеного на
ній садового будинку в садівничому
товаристві АДРЕСА_1

Однак, у будинку незаконно перебуває
ОСОБА_1, який відмовляється звільнити
майно та земельну ділянку.

Тому, просила зобов'язати ОСОБА_1
усунути перешкоди в користуванні
садовим будинком шляхом його
звільнення, а також стягнути з ОСОБА_1 5
тис. грн. моральної шкоди і судові
витрати.

Ухвалою судді Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25.09.2013 р. вказані справи
об'єднані в одне провадження.

В червні 2013 р. ОСОБА_1, в інтересах якого
діє адвокат ОСОБА_2, подав заяву про
уточнення позову і просив витребувати
у ОСОБА_3 1/2 частину садового будинку
АДРЕСА_1, а також витребувати у ОСОБА_6 1/2
частину автомобіля ВАЗ 210990, визнавши за
ним право власності на 1/2 частину
садового будинку та автомобіля, а також
стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в його
користь солідарно понесені судові
витрати, притягнувши до участі у справі
як відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6, а
третіми особами ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 16.01.2014 р.
залишено без розгляду позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 в частині вимог про визнання
права власності на садовий будинок в
товаристві "Нива".

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15.04.2014 р. у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
права власності, витребування майна із
чужого незаконного володіння та
зустрічного позову ОСОБА_5 До ОСОБА_1
про припинення права власності -
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні майном та
відшкодування моральної шкоди -
задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні належним їй садовим
будинком АДРЕСА_1 Тернопільського р-ну.,
Тернопільської обл. у садівничому
товаристві "Нива" шляхом виселення
ОСОБА_1 із вказаного будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Зобов'язано Головне управління ДКСУ у
Тернопільській області повернути
ОСОБА_5 сплачені на депозитний рахунок
кошти в сумі 5275,42 грн. згідно квитанції
№ 61 від 10.09.2013 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в
інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2,
просить рішення суду скасувати, його
позов задовольнити повністю,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Апелянт вказав, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні позову про
визнання права власності на 1/2 частину
садового будинку та автомобіля і про їх
витребування, оскільки він як власник
цього майна вправі його витребувати у
добросовісного набувача (ч. 1 ст. 388 ЦК
України).

Апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Вирішуючи спір з приводу садового
будинку, суд виходив з того, що позивач
не подав доказів належності вказаного
майна на праві спільної сумісної
власності подружжя.

З таким висновком суду слід погодитись,
оскільки він відповідає вимогам закону
і ґрунтується на зібраних матеріалах
справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 23.10.1994 р. до 06.02.2012 р.

Як видно з матеріалів справи, спірний
будинок знаходиться на земельній
ділянці, яка 23.05.2006 р. була подарована
ОСОБА_1 своїй дружині ОСОБА_5

Із змісту цього договору видно, що його
предметом є земельна ділянка площею 0,064
га. для ведення садівництва, без
зазначення про наявність забудови.

До цього, в 1996 р. вказана земельна
ділянка була подарована ОСОБА_9 У
вказаному договорі зазначено, що на
ділянці розміщено садовий будинок,
готовність якого складає 82 %.

Надалі, 31.07.2003 р. ОСОБА_9 подарувала
земельну ділянку ОСОБА_10, який 09.03.2006 р.
відчужив її ОСОБА_1

У зазначених договорах не вказано, що
разом із землею відчужується також
садовий будинок.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 у своїй
письмовій заяві пояснила, що спірний
садовий будинок не придбавався за
сімейні кошти і не був об'єктом права
спільної сумісної власності. ОСОБА_5
зазначила, що вона та ОСОБА_1 були
власниками лише земельної ділянки, а
садовий будинок залишався у власності
ОСОБА_9 (а.с. 34, 35).

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач - відповідач ОСОБА_1 не подав і
судом не здобуто доказів переходу до
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 права
власності на спірний садовий будинок
на підставі укладених цивільно -
правових угод.

З цього приводу ОСОБА_1 пояснив в
апеляційному суді, що він не має
доказів передачі спільних коштів за
придбання садового будинку при
укладенні договору дарування
земельної ділянки.

ОСОБА_1 також не подав доказів набуття
права власності на новостворене майно
чи на об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Як видно з пояснень сторін,
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
садовий будинок АДРЕСА_1
Тернопільського р-ну зареєстрований як
власність ОСОБА_5 29.05.2013 р. на підставі
свідоцтва про право власності від
23.02.2012 р., виданого В. Березовицькою
селищною радою (а.с. 23).

Тому суд підставно відмовив у позові
про визнання права власності за ОСОБА_1
на спірний садовий будинок і про
витребування його з чужого незаконного
володіння.

Як пояснили сторони, в даний час
власником зазначеного будинку є
ОСОБА_3, яка 31.07.2013 р. купила його у
ОСОБА_5

Що стосується автомобіля ВАЗ 210990, 2005 р.
випуску, то судом встановлено, що він
був придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час
перебування у шлюбі, є їх спільним
майном.

21.06.2013 р. вказана автомашина знята з
обліку для реалізації і продана 27.06.2013
р. ОСОБА_6

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Вирішуючи спір у межах заявлених
ОСОБА_1 вимог, суд відмовив у позові про
визнання права власності на 1/2 частину
автомашини і витребування її з чужого
незаконного володіння, оскільки річ є
неподільною і автомобіль
зареєстрований за новим власником
ОСОБА_6

ОСОБА_1 не пред'являв вимоги про
стягнення грошової компенсації за
відчужене спільне майно.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення і
скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15.04.2014 р. - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Я. Міщій