У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 28
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права
власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду із
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначала, що ОСОБА_2, не визнаючи
заповіт, складений ОСОБА_4, незаконно
заволодів житловим будинком, який
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину належить їй. У зв'язку з чим
просила зобов'язати відповідача
звільнити її будинок та не чинити
перешкод у користуванні належним їй на
праві власності майном.

Рішенням Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 28
травня 2014 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3
перешкод у користуванні належним їй на
праві власності житловим будинком
АДРЕСА_1, а також повернути ОСОБА_3 ключі
від вказаного будинку на протязі
тридцяти днів з моменту вступу
судового рішення у законну силу, і
забрати всі особисті речі, рухоме майно
та свійську худобу.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанцій та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу неправильним
застосуванням судами норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи оскаржувані рішення,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
і вирішили справу з дотриманням норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом є законним власником майна
спадкодавця ОСОБА_4

Крім того, судами зазначено, що
відповідач із 2007 року і до теперішнього
часу не оскаржив вищезгаданий заповіт
і свідоцтво про право власності на
спадщину.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вірно застосували норми Цивільного
кодексу України.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 28
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права
власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова