Справа № 750/2264/14
Провадження № 4-с/750/22/14
районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - Логвіної Т.В.
при секретарі - Тітовій О.Б.,
участю заявника, представника
заявника, суб'єкта оскарження,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Чернігові справу за
скаргою ОСОБА_1 на дії головного
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Павленка Євгена
ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в
якій просить визнати неправомірними
дії головного державного виконавця
Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Павленко Є. О. щодо складання
акту опису й арешту нерухомого майна
від 19.02.2014 року, визнати незаконним та
скасувати зазначений акт, вирішити
питання про судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2014 р.
ОСОБА_1 отримала акт опису й арешту
майна від 19.02.2014 р., відповідно до якого
описана 1/2 частка 9/100 автостоянки по
АДРЕСА_1. Вважає дії державного
виконавця щодо складання такого акту
незаконними, оскільки не було
забезпечено представництво інтересів
боржника при описі та арешті його
майна, про проведення виконавчих дій її
повідомлено не було. Таким чином, майно,
стосовно якого був складений акт,
належить ОСОБА_1 на праві власності,
однак при проведенні зазначеної
процесуальної дії її права не були
забезпечені шляхом її участі та
фактично оспорюваний акт складено по
суті одноособово, без достатньої
перевірки належності нерухомого майна
боржнику. Крім того, при складанні акту
опису й арешту майна не було перевірено
і зафіксовано, яке майно знаходиться
саме у житловому будинку та належить
боржнику ОСОБА_1 на праві власності.
Так, згідно витягу із рішення виконкому
Чернігівської міської ради № 65 від
19.03.2007 року виконком доручив
Чернігівському МБТІ оформити
свідоцтва про право власності: ОСОБА_3
та ОСОБА_1 на 9/100 частин автостоянки по
АДРЕСА_1. Із плану на будівлю літ. «А'-2» в
підвалі будинку АДРЕСА_1 вбачається, що
місця 20 і 21 автостоянки розташовані
поруч в окремому приміщенні загальною
площею 77,0 м2. Згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 29.03.2007
р., яке видано виконавчим комітетом
Чернігівської міської ради на підставі
рішення цього виконкому від 19.03.2007 р.,
власниками автостоянки літ. літ. 2-20, 2-21
площею 77,0 м2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частка
кожного становить 9/200. Також із витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 04.04.2007 р. вбачається,
що нежиле приміщення по АДРЕСА_1
належить двом особам - ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
частка кожного складає 9/200, але на цю
обставину державним виконавцем не було
звернуто увагу, внаслідок чого на торги
може бути виставлено частку, яка
належить також і ОСОБА_3, що є
порушенням вимог ст. 366 ЦК України.

В судовому засіданні заявник та її
представник підтримали подану скаргу.

Суб'єкт оскарження в судовому
засіданні скаргу не визнав,
посилаючись на її безпідставність.

В судовому засіданні встановлено, що на
виконанні у Центральному відділі ДВС
Чернігівського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження, до
якого входять: виконавчі листи №2-6705/10
від 10 січня 2011 року Деснянського
районного суду м.Чернігова про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" 22208,57 грн. та
342,09 грн.; виконавчий лист №2-2001/10 від 23
липня 2010 року Деснянського районного
суду м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_1
на користь ПАТ КБ „Приватбанк" 1478,28 дол.
США та 238,11 грн.; виконавчий лист № 2- 592
від 04 серпня 2010 року Деснянського
районного суду м.Чернігова про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Укрсиббанк" 975403,54 грн.

Згідно витягу із рішення виконкому
Чернігівської міської ради №65 від 19
березня р 2007 року Чернігівському МБТІ
було доручено оформлення свідоцтва про
право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 9/100
частин автостоянки по АДРЕСА_1.

Із плану на будівлю літ. «А'-2» в підвалі
будинку АДРЕСА_1 вбачається, що місця 20
і 21 автостоянки розташовані поруч в
окремому приміщенні загальною площею
77,0 м2.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 29.03.2007 р., яке
видано виконавчим комітетом
Чернігівської міської ради на підставі
рішення цього виконкому від 19.03.2007р.,
власниками автостоянки літ. літ. 2-20, 2-21
площею 77,0 м2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частка
яких становить 9/200.

Із витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 04.04.2007р.
вбачається, що нежиле приміщення по
АДРЕСА_1 належить двом особам - ОСОБА_1
та ОСОБА_3, частка кожного складає 9/200.

19.02.2014 року головним державним
виконавцем Центрального відділу ДВС
ЧМУЮ Павленком Є.О. складено акт опису й
арешту майна, відповідно до якого
описано і накладено арешт на ? частину
9/100 автостоянки по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності від
29.03.2007 року та згідно рішення
виконавчого комітету від 19.03.2007 року.

Відповідно до положень ст. 366 ЦК України
кредитор співвласника майна, що є у
спільній частковій власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернене стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного
майна має наслідком зміну його
призначення або проти цього
заперечують інші співвласники, спір
вирішується судом. У разі неможливості
виділу в натурі частки із спільного
майна або заперечення інших
співвласників проти такого виділу
кредитор має право вимагати продажу
боржником своєї частки у праві
спільної часткової власності з
направленням суми виторгу на погашення
боргу. У разі відмови боржника від
продажу своєї частки у праві спільної
часткової власності або відмови інших
співвласників від придбання частки
боржника кредитор має право вимагати
продажу цієї частки з публічних торгів
або переведення на нього прав та
обов'язків співвласника-боржника, з
проведенням відповідного перерахунку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В судовому засіданні встановлено, що
державний виконавець в порядку,
визначеному ст. 379 ЦПК України, до суду
не звертався.

Крім того, в порушення вимог Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5, яка фактично передбачає
обов'язок державного виконавня
забезпечити представництво інтересів
боржника при описі й арешті його майна,
ОСОБА_1 про проведення таких виконавчих
дій повідомлено не було, що є
порушенням її прав.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене
скарга обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Також з суб'єкта оскарження на користь
ОСОБА_1 підлягають стягненню 2000 грн.
сплачених за правову допомогу.

Керуючись ст. ст.10,11, 210,386-388 ЦПК
України, суд

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного
державного виконавця Центрального
відділу ДВС Чернігівського міського
управління юстиції Павленко Є. О. щодо
складання акту опису й арешту
нерухомого майна від 19.02.2014 року.

Визнати незаконним та скасувати акт
опису й арешту нерухомого майна від
19.02.2014 року, що складений головним
державним виконавцем Центрального
відділу ДВС Чернігівського міського
управління юстиції Павленко Є. О.

Стягнути з Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції на користь ОСОБА_1 2 000 грн.
сплачених витрат на правову допомогу.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення в порядку ч. 2 статті 294 ЦП
України.

Суддя