АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/851/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 грудня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановила:

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з останнього борг за
розпискою від 09.06.2012 року у сумі 71937 грн.
та витрати на юридичну допомогу у сумі
3063 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.06.2012
року відповідач під розписку отримав
від позивача 9000 доларів США, на які
зобов'язувався поставити двигуни М-504Б
протягом трьох тижнів з моменту
отримання коштів, тобто до 30.06.2012 року.
Однак, по закінченню зазначеного
строку відповідач товар не поставив та
суми грошей, вказаних у розписці, не
повернув, ухиляється від повернення
коштів і до цього часу. Оскільки
грошові кошти передавались
відповідачу у доларах США, то за
офіційним курсом НБУ на дату звернення
з позовною заявою сума боргу складає 71
937 грн. Крім того, з метою захисту своїх
прав позивач скористався правовою
допомогою, витрати на яку склали 3063 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 грудня 2012року позов
задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованість за розпискою від 09.06.2012
року у розмірі 9000 доларів США, що в
еквіваленті становить 71937 грн., та
судові витрати у розмірі 719 грн. 37 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення -
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі.

Вказував, що прийняте рішення суд
першої інстанції обґрунтовував ст. 656,
662, 663 ЦК України, що є неправильним,
оскільки договору купівлі-продажу,
який відповідав би вимогам закону, між
сторонами не укладався. ОСОБА_2 не
укладав будь-якого договору з
позивачем, не зобов'язувався передати
йому майно, не займався пошуком
двигунів і не вирішував ніяких питань з
цього приводу, а лише познайомив
позивача з ОСОБА_5 та домовився з
останнім про розшук двигунів для
позивача.

Вказував, що грошові кошти в сумі 9000
доларів США та копії паспортів він
отримав у подружжя ОСОБА_4 для передачі
ОСОБА_5, оскільки останній не зміг
приїхати до м. Києва, після чого через
декілька днів передав ОСОБА_5, який
також написав розписку в отриманні
вказаної суми грошей, про що повідомив
подружжя ОСОБА_4. Однак, через деякий
час подружжя ОСОБА_4 стали вимагати
повернення грошей у сумі, яка у два рази
перевищувала передану ними для ОСОБА_5,
мотивуючи тим, що у них домовленість зі
ОСОБА_6, який і був фактичним замовником
двигунів. Після цього ОСОБА_2 повідомив
ОСОБА_5 про проблеми, які виникли з
ОСОБА_4, а ОСОБА_5 повідомив, що повернув
зазначені кошти безпосередньому
замовнику двигунів ОСОБА_6

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з розписки
відповідача від 09.06.2012 року
встановлено, що ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_4 кошти в розмірі 9000 доларів США в
якості завдатку за двигун М-504Б та
зобов'язався орієнтовно на протязі
трьох тижнів поставити товар ( а.с. 3).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами склалися правовідносини
купівлі-продажу, що регулюються ст. 655-663
ЦК України, та вважав встановленим, що
оскільки відповідач за розпискою від
09.06.2012 року взяті на себе зобов'язання
не виконав, у передбачений строк товар
не надав, кошти не повернув, то позовні
вимоги про стягнення коштів у сумі 9000
доларів США, що в еквіваленті становить
71 937 грн., є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що позивач жодних зобов'язань на
себе не приймав, оскільки замовником
двигунів типу М-504Б ( корабельних
дизельних двигунів) був громадянин
ОСОБА_6, а вирішити питання придбання
цих двигунів мав знайомий відповідача
ОСОБА_5, який працював у підрозділі
Міністерства оборони України та
займався реалізацією надлишкового
майна. ОСОБА_4 лише передавав гроші
ОСОБА_2 від ОСОБА_6, якому на даний
період часу гроші повернуті.

Проте колегія суддів не приймає до
уваги зазначені доводи як підставу для
відмови у задоволенні позовних вимог,
враховуючи наступне.

Вiдповiдно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1, 2 ст. 509
ЦК України цивiльнi права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогiєю
породжують цивiльнi права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як вбачається з акту службового
розслідування від 30.10.2012 року, наданого
представником відповідача на стадії
розгляду заяви про перегляд заочного
рішення, начальником відділу
Головного управління оперативного
забезпечення Збройних Сил України за
фактом скарги генерального директора
ТОВ «Спецоптторг-Київ» ОСОБА_4 було
проведено службове розслідування, яким
встановлено факт отримання коштів
підполковником ОСОБА_2 у сумі 9000
доларів США від громадянина ОСОБА_4 у
якості завдатку за придбання дизельних
двигунів М-504Б. Підполковник ОСОБА_2
обіцяв провести реалізацію зазначених
двигунів протягом трьох тижнів. Продаж
двигунів М-504-Б у встановлені терміни
не відбувся, визначені кошти
безпосередньо ОСОБА_4 від ОСОБА_2
повернуті не були. Взаємовідносини
підполковника ОСОБА_2 та громадянина
ОСОБА_4 ніяк не пов'язані зі службовою
діяльністю останнього та проходили у
позаслужбовий час ( а.с. 155-160).

Викладені обставини також були
встановлені постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до Головного управління
оперативного забезпечення збройних
Сил України, начальника Головного
управління оперативного забезпечення
Збройних Сил України ОСОБА_8 про
визнання незаконним і скасування
пункту 5 наказу щодо накладення
дисциплінарного стягнення, якою у
задоволенні зазначених вимог позивачу
відмовлено. А також ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2013 року, якою вищевказана
постанова залишена без змін. ( а.с.
130-146).

Доводи апелянта про те, що він був лише
посередником у правовідносинах між
іншими особами, а сам не зобов'язувався
вчиняти будь-які дії, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки зі
змісту наданої розписки вбачається, що
ОСОБА_2 особисто зобов'язався поставити
товар - двигуни М-504Б, отримавши за них
завдаток від позивача у розмірі 9000
американських доларів.

Посилання представника апелянта на
пояснення громадянина ОСОБА_6, який у
письмовому поясненні підтверджує, що
гроші в сумі 9000 доларів США йому
повернуті, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки зазначена особа не є
стороною у правовідносинах, що виникли
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Виходячи зі змісту письмової розписки,
що видана ОСОБА_2, у якій він підтвердив
отримання від ОСОБА_4 завдатку у
розмірі 9000 доларів США та зобов'язався
поставити товар, зобов'язальні
правовідносини виникли саме між
позивачем ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206
цього Кодексу.

Статтею 520 ЦК України передбачено, що
боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою ( переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом. За змістом
ст. 521, 513 ЦК України, правочин щодо
заміни боржника у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання.

Статтею 218 ЦК України встановлені
правові наслідки недодержання вимоги
щодо письмової форми правочину та
передбачено, що заперечення однієї із
сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За таких обставин, посилання апелянта
на наявні у матеріалах справи письмові
пояснення громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
яких апелянт також просив допитати у
якості свідків, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки зазначені докази не
є допустимими. Відповідно до ч. 2 ст. 59
ЦПК України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідач є високоосвіченою людиною,
підполковником Збройних Сил України, з
достатнім життєвим досвідом, тому
колегія суддів вважає, що в разі
наявності у сторін тих зобов'язань, про
які йдеться в апеляційній скарзі,
відповідач не позбавлений був
можливості скласти таку розписку, яка б
відображала ті правовідносини, на які
він посилається.

Разом з тим, в апеляційній скарзі
відповідача містяться суперечливі
його доводам висновки, відповідно до
яких він вважає, що передана за
розпискою сума є авансом, а не
завдатком, та підлягає поверненню ( а.с.
168).

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Частина 2 статті 570 ЦК
України встановлює презумпцію авансу,
якщо в правочині не визначено, що така
сума є завдатком.

Отже, доводи апеляційної скарги
у цій частині не спростовують, а
узгоджуються із висновками суду,
оскільки особа, яка видала аванс, має
право вимагати його повернення в усіх
випадках невиконання чи неналежного
виконання зобов'язань боржником.

Доводи представника апелянта про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції з огляду на те, що договір
купівлі-продажу, який би за формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами не укладався, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони не впливають на висновки суду
першої інстанції щодо наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог про повернення грошових
коштів у зв'язку з невиконанням
зобов'язань про поставку товару.

Таким чином, матеріалами справи та
вищевказаними судовими рішеннями
адміністративних судів установлено, що
продаж двигунів М-504-Б у встановлені
терміни не відбувся, кошти у розмірі 9000
доларів США безпосередньо ОСОБА_4 від
ОСОБА_2 повернуті не були. Зазначені
обставини апелянтом належними та
допустимими доказами не спростовані.

За таких обставин колегія суддів
вважає законними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що за розпискою від 09.06.2012
року грошові кошти передавались в
іноземній валюті - доларах США, судом
першої інстанції було правильно
застосовано положення Цивільного
кодексу України щодо валюти грошового
зобовязання ( ст. 533 ЦК) та стягнуто
кошти у гривнях в еквіваленті до долара
США за курсом НБУ на час розгляду
справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права не можуть
бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 грудня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: