Єдиний унікальний номер 262/1686/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4138/2014
Головуючий в 1 інстанції Мачуський О.М.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в
своїх інтересах та інтересах
недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пролетарського районного
суду м.Донецька від 27 березня 2014 року ,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Пролетарського районного
суду м.Донецька від 27 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила переглянути рішення суду,
оскільки подружжя ОСОБА_4 відмовились
від квартири лише після укладення
договору, тому вони повинні повернути
всі гроші, на судовому засіданні
відповідачі казали неправду, не
визнали, що відмовились від обов»язків
опікуна і те, що зайняли гроші в сумі 5400
грн. у розстрочку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
доводи апеляційної скарги, просила
задовольнити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували
проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з»явилися, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 вересня 2013 року ОСОБА_1 було укладено
заповіт, за яким вона заповіла належну
їй ? частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4. 24
жовтня 2013 року між ОСОБА_1, яка діяла від
свого імені та від імені недієздатної
доньки ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_4
укладено договір довічного утримання.
24 грудня 2014 року укладено договір про
розірвання договору довічного
утримання.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
сплати коштів за різні послуги саме
нею, не доведено, що вона зазнала
матеріальних збитків саме з вини
відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилалась на те, що діями відповідачів
їй спричинена матеріальна та моральна
шкода (арк..спр.1-3, 37, 54-56).

На підставі ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність вини відповідачів в
спричиненні шкоди позивачу.

Дійсно, на ім»я ОСОБА_1 надана довідка
№5/01-16 про те, що за посвідчення
договору довічного утримання сплачено
5400 грн. (арк..спр.16), за посвідчення
договору про розірвання договору
довічного утримання сплачено 600 грн. -
довідка № 8/01-16 (арк..спр.17), за
скасування заповіту сплачено 300 грн. -
довідка №6/01-16 (арк..спр.21), за
посвідчення заповіту сплачено 450 грн. -
довідка №7/01-16 (арк..спр.25).

21 січня 2014 року ОСОБА_1 сплатила 68 грн.
за реєстрацію скасування заповіту
(арк..спр.20), 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1
сплатила 68 грн. за пошук відомостей в
Державному реєстрі прав (арк..спр.22), 19
вересня 2013 року ОСОБА_1 сплатила 68 грн.
за реєстрацію заповіту (арк..спр.24).

З тексту договору про розірвання
договору довічного утримання
(арк..спр.48) вбачається, що сторони за
договором довічного утримання від 24
жовтня 2013 року - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 домовилися за взаємною згодою
про його розірвання (п.1), витрати по
нотаріальному посвідченню цього
договору сторони несуть у рівних
частинах кожна (п.12).

На підставі ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, ст.627 - відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч.4 ст.653 ЦК України сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

А виходячи з положень ст.1233 ЦК України
заповітом, взагалі, є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті, тобто заповіт - це
односторонній правочин і право на
скасування заповіту має лише заповідач
- ч.1 ст.1254 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про те, що відповідачі з власної
ініціативи просили розірвати договір,
що є підставою для стягнення з них
матеріальної шкоди - безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що гроші в сумі 5400 грн., які були
сплачені за укладання договору
довічного утримання, надавались
відповідачам в борг - необгрунтовані.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Виходячи з положень ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду жодних доказів в
обґрунтування наявності між сторонами
боргових зобов»язань.

Суд першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини справи і дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м.Донецька від 27 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді