Ухвала іменем україни 09 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
Камбурліївська сільська рада
Онуфріївського району Кіровоградської
області, про визнання заповіту
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 12 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання
заповіту недійсним.

Свої вимоги мотивує
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Камбурліївка
Онуфріївського району Кіровоградської
області помер ОСОБА_8, який є його
двоюрідним братом. Причиною смерті
ОСОБА_8 стало онкологічне захворювання.
До моменту смерті ОСОБА_8 позивач
здійснював догляд за ним, поховання
ОСОБА_8 було здійснено позивачем за
його власні кошти. Позивачу стало
відомо про наявність заповіту, який був
залишений ОСОБА_7 за один тиждень до
смерті ОСОБА_8, ОСОБА_6 вважає, що
заповіт був складений на абсолютно
сторонню особу, так як ОСОБА_8
познайомився з ОСОБА_7 у нього вдома за
три місяці до смерті, коли він був уже
тяжко хворий. ОСОБА_7 умовила ОСОБА_8
переїхати в село Камбурліївку, де у
нього був жилий будинок. На момент
складання вказаного заповіту
ОСОБА_8 був уже вкрай поганому стані,
тому якщо і підписував даний заповіт,
то не міг розуміти змісту та наслідків
цього правочину. Позивач впевнений в
тому, що ОСОБА_7, знаючи про важку
хворобу ОСОБА_8, переконала його
змінити місце проживання з метою
обманним шляхом отримати від нього
заповіт.

Рішенням
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року позов задоволено. Визнано
недійсним заповіт від 03 вересня 2012
року, складений ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на все майно,
де б воно не було і з чого воно б не
складалося, і взагалі все те, що
належатиме йому на день смерті і на що
він за законом матиме право,
посвідчений секретарем
Камбурліївської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської
області Лук'яненко Н.Д. та
зареєстрований у реєстрі за № 76.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного
суду Кіровоградської області від 12
березня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
керуючись положеннями ч. 4 ст. 207, ч. 2 ст.
1257 ЦК України, дослідивши зібрані у
справі докази у їх сукупності, виходив
із того, що під час складання заповіту
було відсутнє волевиявлення
заповідача, що підтверджується
висновком проведеної у справі
судово-почеркознавчої експертизи.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції та ухваливши у справі нове
рішення, яким у задоволенні позову було
відмовлено, виходив із того, що вимоги
позивача про визнання заповіту
недійсним з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 1257 ЦК України, не можуть
підтверджуватися висновками
судово-почеркознавчої експертизи, а
лише психолого-психіатричною
експертизою, клопотання про
призначення якої у справі не
заявлялось.

Проте з такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна погодитись з наступних
підстав.

Судами встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (а. с. 6).

Відповідно до довідок,
виданих Камбурліївською сільською
радою вбачається, що ОСОБА_6 поніс
витрати на поховання свого брата
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а також
про те, що ОСОБА_8 до дня смерті проживав
та був зареєстрований в АДРЕСА_1. На
день смерті та протягом 6 місяців з дня
смерті спадкодавця проживала ОСОБА_10
(а. с. 9, 10).

Відповідно до заповіту
від 03 вересня 2012 року ОСОБА_8 заповів
ОСОБА_7 все своє майно (а. с. 14).

Згідно з висновком
експерта судово-почеркознавчої
експертизи від 04 листопада 2013 року №
1038, встановлено, що рукописний текст
наступного змісту «Мною громедин
ОСОБА_8 Олексіівечим текст заповіту
прочитано и власно руч підписано» в
заповіті від 03 вересня 2012 року ОСОБА_8,
посвідченому секретарем
Камбурліївської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської
області та зареєстрованому в реєстрі
за № 76, виконаний не ОСОБА_8, а іншою
особою. Даний рукописний текст,
виконаний під впливом штучних
збиваючих факторів - намагання
виконавця викривити свій почерк шляхом
імітації (не виключаючи деякого
наслідування) почерку особи похилого
віку або хворої людини. Вирішити
питання про те, чи виконаний підпис від
імені ОСОБА_8 в заповіті від 03 вересня
2012 року, не було можливим, у зв'язку з
тим, що підпис виконаний під впливом
збиваючих факторів (а. с. 140 - 144).

Відповідно до ч. ч. 1,2
ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений
особою, яка не мала на це права, а також
заповіт, складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. За позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Законодавець у ст. 205 ЦК
України розмежовує форму правочину та
способи волевиявлення. Системне
тлумачення змісту вказаної норми
дозволяє вести мову про те, що спосіб
волевиявлення є родовим поняттям, яке
включає в себе форму правочину.
Волевиявлення учасника(-ів) правочину
може виражатися: а) усно; б) письмово; в)
у певних діях; г) у мовчанні.

Правочини можуть
вчинятися в усній або письмовій формі (
ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.
2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є обов'язковим реквізитом
правочину, вчиненого в письмовій формі.
Наявність підпису підтверджує наміри
учасника(-ів) правочину, забезпечує їх
ідентифікацію та цілісність документа,
в якому втілюється правочин. Унаслідок
цього підписання правочину
здійснюється стороною (сторонами) або
уповноваженими особами власноручно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247
ЦК України заповіт має бути підписаний
заповідачем. Якщо особа не може
особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК
України передбачено, що якщо фізична
особа у зв'язку з хворобою або фізичною
вадою не може підписатися власноручно,
за її дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину,
що посвідчується нотаріально,
засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

Таким чином, суд першої
інстанції з урахуванням встановлених у
справах обставин та досліджених
доказів у їх сукупності дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про те, що оскільки напис в
оспорюваному позивачем заповіті
здійснено не заповідачем, а іншою
особою, нотаріус ніяких дій,
передбачених ч. 4 ст. 207 ЦК України, не
вчинив, будь-які застереження в
заповіті відсутні, волевиявлення
ОСОБА_8 на час складання зазначеного
заповіту не було вільним.

Висновки апеляційного
суду про те, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявність обставин, на які він
посилався в обґрунтування своїх вимог,
не відповідають закону та
спростовуються матеріалами справи.

Суд апеляційної
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини,
помилково скасувавши рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.
339 ЦПК України, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом,
суд касаційної інстанції скасовує
рішення суду апеляційної інстанції і
залишає в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 12 березня
2014 року скасувати, рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська