Ухвала іменем україни 09 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії Луганського
міського відділення № 7511, треті особи:
приватний нотаріус Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Ленінський відділ державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 06 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_9 звернулася
до суду в інтересах ОСОБА_6 з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
ту обставину, що 06 лютого 2008 року між
ОСОБА_6 та Публічним акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» в особі філії Луганського
міського відділення № 7511 (далі - ПАТ
«Державний ощадний банк України») були
укладені іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 330, та
договір відновлювальної кредитної
лінії № 15/3д/08 на суму 1 045 000 грн
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок з належними
господарськими будівлями та спорудами,
а також на земельну ділянку площею 0,0641
га (кадастровий номер :04:025:0085),
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 16 березня 2010 року, яке
набрало законної сили 29 березня 2010
року, умови п. п. 1.2, 1.5.1.1 кредитного
договору щодо строків виконання
позичальником зобов'язання в сплаті
кредиту змінено: заборгованість за
договором в розмірі 1 197 119 грн має
погашатися протягом 90 місяців,
починаючи з березня 2010 року рівними
платежами по 13 301 грн 33 коп. щомісяця.
Позивачем вказане рішення суду
виконується. Позивач просив визнати
виконавчий напис нотаріуса таким, що не
підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 06 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 16 січня 2014 року, позов ОСОБА_6
задоволено.

Визнано виконавчий напис,
зареєстрований у реєстрі за № 1382,
вчинений 22 червня 2010 року приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
іпотечним договором, посвідченим 06
лютого 2008 року приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 330,
договором відновлювальної кредитної
лінії від 06 лютого 2008 року № 15/3д/08 про
звернення стягнення на житловий
будинок з належними господарськими
будівлями та спорудами, а також на
земельну ділянку площею 0,0641 га
(кадастровий номер :04:025:0085),
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
належать на праві власності ОСОБА_6,
таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, задовольняючи позов,
виходив із того, що виконавчий напис
щодо звернення стягнення на іпотечне
майно позивача вчинено нотаріусом з
порушенням вимог Закону України «Про
нотаріат», Закону України «Про
іпотеку» та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій, оскільки
заборгованість позивача не була
безспірною.

Такі висновки є
обґрунтованими та відповідають
матеріалам справи. Судами
встановлено, що 05 лютого 2008 року між
позивачем та відповідачем ПАТ
«Державний ощадний банк України»
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії № 15/3д/08 на суму 1 045 000
грн з відсотком ставкою 17,7 до 06 лютого
2010 року (а. с. 84 - 85).

У забезпечення
виконання вищезазначеного кредитного
договору 06 лютого 2008 року між сторонами
укладено іпотечний договір, предметом
іпотеки визначено житловий будинок з
належними господарськими будівлями та
спорудами, а також земельну ділянку
площею 0,0641 га (кадастровий номер
:04:025:0085), розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 (а с. 7 - 9). Договір іпотеки
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7

Рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від 16
березня 2010 року було
задоволено уточнені позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України».
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в
солідарному порядку на користь
позивача заборгованість за договором
відновлювальної кредитної лінії у сумі
1 197 119 грн 77 коп, крім того, суд в порядку
ст. 217 ЦПК України розстрочив виконання
на 90 місяців з щомісячною виплатою по 13
301 грн 33 коп. Також зазначеним рішенням
суду було внесено зміни до договору
відновлювальної кредитної лінії від 06
лютого 2008 року № 15/3д/08, а саме змінено п.
п. 1.2., 1.5.1.1. щодо строку виконання,
визначивши строк виконання цих пунктів
договору моментом набрання законної
сили рішенням суду (а с. 15-16).

З матеріалів справи
вбачається, що позивач на виконання
рішення суду в частині розстрочки
платежів за кредитним договором
здійснював оплату суми заборгованості,
а саме: по 13 302 грн у березні, квітні,
травні, червні, липні, у серпні, вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2010 року, що
підтверджується відповідними
квитанціями (а. с. 19-23) та продовжував
вносити платежі в 2011-2012 році, про що
також свідчать квитанції (а. с. 30-36).

В 2010, 2011 роках
позивачем укладались договори
страхування заставного майна, про що
свідчать надані копії договору (а. с.
11-14).

22 червня 2010 року
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було вчинено виконавчий напис,
відповідно до якого запропоновано
звернути стягнення на житловий будинок
з належними господарськими будівлями
та спорудами, а також земельну ділянку
площею 0,0641 в рахунок коштів, отриманих
від реалізації вказаного майна, було
запропоновано задовольнити вимоги
банку у розмірі 1 044 836 грн 97 коп.

Здійснення
виконавчого напису нотаріусом
регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України
«Про нотаріат», ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 року № 1172 (далі Перелік),
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженим
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі -
Порядок), а також Правилами ведення
нотаріального діловодства,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 31 грудня 2008 року №
2368/5 (чинними на момент вчинення спірних
виконавчих написів).

Відповідно до ч. 1 ст. 88
Закону України «Про нотаріат» нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави
16 Порядку для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість, або на правочинах, що
передбачають звернення стягнення на
майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, установлюється
Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 1 Переліку
встановлено, що для одержання
виконавчого напису подаються: а)
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, що передбачає сплату грошових
сум, передачу або повернення майна, а
також право звернення стягнення на
заставлене майно; б) документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Крім того п. 2.1 глави 16
Порядку встановлено, що для вчинення
виконавчого напису стягувачем або його
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема, мають
бути зазначені: відомості про
найменування і місце проживання або
місцезнаходження стягувача та
боржника; дата і місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код за ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню, або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо.

Отже, в основі вчинення
вказаної нотаріальної дії лежить факт
безспірності певної заборгованості.

Так, матеріали справи
не містять письмової вимоги,
надісланої на адресу
позичальника/іпотекодавця, про
наявність порушення основного
зобов'язання із вимогою його усунути
протягом 30 днів та невиконання
адресатами такої вимоги у вказаний
строк, а також не знайшла свого
підтвердження безспірність вимог
кредитора щодо розміру заборгованості,
оскільки зі змісту виконавчого напису
встановити документи, на підставі яких
нотаріус дійшов висновку про
безспірність таких вимог, а також
обґрунтованість та достовірність
зазначеного кредитором розміру
заборгованості, неможливо.

За таких обставин суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, дійшов
обґрунтованого висновку, про те, що
виконавчий напис, вчинений нотаріусом
без дотримання вимоги Закону України
«Про нотаріат», Закону України «Про
іпотеку» та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій та за
відсутності документів, які
підтверджують безспірність
заборгованості.

Із матеріалів справи
та змісту судових рішень не вбачається,
що судами при вирішенні спору допущено
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 06
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська