Справа № 500/2195/14-ц
Провадження № 2/500/1544/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ізмаїльський міськрайонний суд
в складі: головуючого судді - Присакар
при секретарі - Сирбу Г.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
порушення прав споживача, визнання
недійсними пункту кредитного
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про визнання
несправедливими положення пункту 4.1.1
кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 28
травня 2008 року та визнання недійсним
пункту 4.1.1 кредитного договору № ML -
504/035/2008 від 28 травня 2008 року, мотивуючи
тим, що 28 травня 2008 року він уклав
кредитну угоду № М1-504/035/2008 з ПАТ «ОТП
БАНК» про надання кредиту з цільовим
використанням - на споживчі цілі.
Вважає, що пункт 4.1.1. Кредитного
договору щодо встановлення сторонами
договору пені у розмірі 1% за кожен день
прострочення виконання зобов'язання за
споживчим кредитом, що становить 360% від
суми неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів за рік, є
несправедливим та суперечить
принципам розумності та
добросовісності та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
нею зобов'язань за спірним договором.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Про порушення свого права,
йому стало відомо під час розгляду
справи за позовом ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по кредиту,
пені та процентів, коли ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» звернулося 25.03.2014
року із уточненням позовної заяви, крім
цього він є юридично неграмотною
людиною і не міг представити, що пункт
4.1.1. Кредитного договору буде
порушувати його права, тому вважає, що
не пропустив строк позовної давності.
В судовому засіданні позивач підтримав
у повному обсязі позовні вимоги та
просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, заяви про розгляд справи за
його відсутності не надавав, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, тому позивач не
заперечував проти заочного розгляду
справи. Представник відповідача надав
заперечення від 08.0.2014 року, згідно яких
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, мотивуючи тим, що
статтею 257 ЦК України встановлено що
«Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки».
Крім цього ст. 258 ЦК України встановлено
спеціальна позовна давність скорочена
або більш тривала порівняно з
загальною позовною давністю. Як
вбачається зі змісту ст. 258 ЦК України
для позовів щодо визнання недійсності
правочинів (предметом позову є
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки)
встановлюється загальна позовна
давність тривалістю три роки. Датою
укладання кредитного договору та
іпотечного договору є 29/05/2008р. (позов
подано 10/04/2014р.) тобто пройшло 6 років.
Відповідно ст. 261 п. 3 ЦК України
встановлено що «Перебіг позовної
давності за вимогами про застосування
наслідків нікчемного правочину
починається від дня, коли почалося його
виконання». Згідно п. 1.7.2 частини 2
Кредитного договору початком
виконання договору є дата зарахування
грошових коштів на поточний рахунок
клієнта - тобто 29/05/2008р., що
підтверджується випискою з поточного
рахунку. Згідно п 4.1 іпотечного
договору початком виконання
останнього є внесення відомостей до
державного реєстру правочинів,
державної реєстрації іпотеки та
державної реєстрації обтяжень - тобто
29/05/2008р., що підтверджується витягами з
державних реєстрів. Таким чином, строк
позовної давності щодо звернення до
суду про захист свого цивільного права
або інтересу сплинув, тобто немає
жодних законних підстав для подачі
такої позовної заяви до суду.
Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
Судом встановлено, що 29 травня 2008 року
між ОСОБА_1 та закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» було укладено
кредитний договір № ML - 504/035/2008.
Згідно п. 4.1.1. частини № 2 кредитного
договору № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008
року за порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначений цим Договором строки,
Позичальник зобов'язаний сплатити
Банку пеню в розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаних Боргових
зобов'язань за кожний день прострочки.
Зазначена пеня сплачується додатково
до прострочених сум.
Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник повернути кредит та
сплатити відсотки. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.
Згідно п. 2 кредитного договору від № ML -
504/035/2008 від 29 травня 2008 року, банк надав
позичальнику 225000 грн. на споживчі цілі,
а тому особливості регулювання
відносин сторін визначаються Законом
України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» ( в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
Згідно ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
Несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором (п. 5).
Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Таким чином, пункт 4.1.1. кредитного
договору від № ML - 504/035/2008 від 29 травня
2008 року щодо встановлення сторонами
договору пені у розмірі 1% за кожен день
прострочення виконання зобов'язання за
споживчим кредитом, що становить 360% від
суми неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів за рік, є
несправедливим та суперечить
принципам розумності та
добросовісності та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
нею зобов'язань за спірним договором.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.
Датою укладання кредитного договору є
29.05.2008 року, а позов подано 11.04. 2014 року,
тобто майже через 6 років.
Згідно заперечення відповідача від
08.05.2014 року (а.с. 13), представник
відповідача просив застосувати строк
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Позивач, підписуючи кредитний договір
від № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008 року,
мав можливість встановити, що пункт 4.1.1.
кредитного договору від № ML - 504/035/2008
від 29 травня 2008 року порушує його права.
Крім цього, позивач не надав доказів
поважності причини пропущення
Також суд зазначає, між ОСОБА_1 та
закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк» 29 травня 2008 року було укладено
кредитний договір № ML - 504/035/2008, а
позивач просить визнати
несправедливими та недійсними
положення пункту 4.1.1 кредитного
договору № ML - 504/035/2008 від 28 травня 2008
Враховуючи, що вимоги позивача про
визнання несправедливими положення
пункту 4.1.1 кредитного договору № ML -
504/035/2008 від 29 травня 2008 року та визнання
недійсним пункту 4.1.1 кредитного
договору № ML - 504/035/2008 від 29 травня 2008
року є обґрунтованими, однак, позивач
пропустив строк позовної давності, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволені позову в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду.
Керуючись ст.ст. 3,10, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про визнання
несправедливими положення пункту 4.1.1
кредитного договору № ML - 504/035/2008 від 28
травня 2008 року та визнання недійсним
пункту 4.1.1 кредитного договору № ML -
504/035/2008 від 28 травня 2008 року - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.
Позивач має право подати апеляційну
скаргу на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СуддяО. Я. Присакар