Справа № 760/3457/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 травня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Укргазбанк»
про визнання окремих положень
кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ПАТ «Укргазбанк» про
визнання окремих положень кредитного
договору недійсними.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 березня 2008
року між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є відповідач,
укладено кредитний договір № 32/08/К-Ф, за
умовами якого йому було надано 40000
доларів США на споживчі цілі під 12,9 %
річних.

Разом з тим, при підписанні цього
договору відповідачем було порушено
його законні права, оскільки окремі
пункти договору за своїм змістом
суперечать його інтересам та волі.

Так, відповідно до п. 5.3 кредитного
договору за порушення строків
(термінів) повернення кредиту та/або
сплати процентів за користування
кредитом, він має сплачувати банку пеню
з розрахунку 0,1% від простроченої суми
за кожний день прострочення. За рік,
відповідно до методу нарахування
процентів, розмір пені складає - 36 %.

Вважає, що з урахуванням ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
граничний розмір пені має становити не
більше 50 % від вартості кредиту, а саме
виходячи з процентної ставки за
договором (яка складає 12,9 %) - 6,45 % річних,
тобто 0,0179 % від простроченої суми за
кожен день прострочення платежу.

Також зауважує, що розділ IV кредитного
договору не відповідає принципу
рівності сторін договору, оскільки ним
передбачено право на внесення змін та
доповнень і розірвання договору в
односторонньому порядку виключно
відповідачем.

Враховуючи наведене та на підставі
статей 215-217 ЦК України, статей 18, 21
Закону України «Про захист прав
споживачів» просить суд:

- визнати п. 5.3. кредитного договору
№ 32/08/К-Ф від 07 березня 2007 року,
укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та
ним недійсним з моменту укладення та
виключити його з умов кредитного
договору;

- визнати розділ IV кредитного
договору № 32/08/К-Ф від 07 березня 2007 року,
укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та
ним недійсним з моменту укладення та
виключити його з умов кредитного
договору.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов та
просив його задовольнити з наведених у
ньому підстав.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Будь-яких заяв чи клопотань щодо
поважності причин неявки у судове
засідання до суду подано не було.

Суд за згодою представника позивача
ухвалив постановити заочне рішення
згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зокрема, у частинах 1, 3 ст. 203 ЦК України
вказано, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року
між ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 32/08/К-Ф, за умовами
якого банком було відкрито
позичальнику не відновлювальну
відкличну кредитну лінію на
задоволення споживчих потреб
позичальника з лімітом 40000 доларів США,
строком до 06 березня 2028 року зі сплатою
процентів за користування кредитом
виходячи із 12,9 % річних (а.с. 5-7).

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що відповідачем було
порушено його законні права, оскільки
окремі пункти договору, зокрема п. 5.3. та
розділ IV кредитного договору за своїм
змістом суперечать його інтересам та
волі, а також вимогам статей 215-217 ЦК
України, статей 18, 21 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Разом з тим, такі посилання позивача
спростовуються умовами договору та не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Статтею 6 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що кредитний
договір, який містить в собі
оспорюваний позивачем п. 5.3. та розділ IV
«Порядок внесення змін (доповнень) та
розірвання договору в односторонньому
порядку», між сторонами підписаний
повноважними особами, він містить всі
суттєві умови передбачені законом для
договорів і які мають істотне значення,
а також ці умови були узгоджені
сторонами, без жодних застережень чи
зауважень, що підтверджується
погодженням позивача на укладення
такого договору на таких умовах, шляхом
його підписання.

Позивач та його представник не навели
достатніх правових підстав, необхідних
для обґрунтування своєї позиції з
приводу несправедливих умов, а
висловили лише певні припущення та
свою суб'єктивну думку, тому посилання
позивача на порушення його прав як
споживача банківських послуг в розрізі
статей 18, 21 Закону України «Про захист
прав споживачів» не заслуговують на
увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Рівненського міського суду
від 21 грудня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 15 травня 2012 року, в справі
за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ
«Укргазбанк» про зміну умов кредитного
договору в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено (а.с. 24-26).

Дійсність кредитного договору, в тому
числі оспорюваних позивачем пунктів,
підтверджується також рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 січня 2013 року
в справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, яким позовні вимоги
задоволені в повному обсязі (а.с. 30-37).

Зазначеними рішеннями також
встановлено, що положення кредитного
договору, який був укладений між
сторонами у даній справі 07 березня 2008
року за № 32/08/К-Ф не суперечать вимогам
Конституції України, Закону України
«Про захист прав споживачів», Закону
України «Про банки та банківську
діяльність», Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Закону України «Про національний банк
України», а також іншим нормам чинного
законодавства.

Сторонами в справі були ті самі особи,
щодо яких встановлено ці обставини.

Доводи позивача не містять у собі
даних, згідно яких вбачається, що з боку
відповідача мало місце істотне
порушення договору, який був укладений
між сторонами у даній справі 07 березня
2008 року за № 32/08/К-Ф, а фактично
зводяться лише до аналізу окремих
пунктів цього договору на їх
відповідність вимогам чинного
законодавства та інтересам
позичальника.

Крім того, суд вважає, що в разі не згоди
з умовами кредитного договору позивач
міг скористатись своїм правом,
визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», відповідно до
якого, споживач має право протягом
чотирнадцяти календарних днів
відкликати свою згоду на укладення
договору про надання споживчого
кредиту без пояснення причин.

Разом з тим, позивач таким своїм правом
не скористався, тобто погодився зі
всіма його умовами, про що також
свідчить часткове виконання договору.

З огляду на наведене, в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись статтями 11, 18, 21 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
статтями 6, 203, 215, 230, 627, 628, 638 ЦК України,
статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218,
223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«Укргазбанк» про визнання окремих
положень кредитного договору
недійсними.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: