Справа №751/2448/14
Провадження №2/751/637/14
Рішення

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Косач І.
А.

при секретарі
Летяга М. О.

з участю позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виселення та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

Встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_5 про виселення та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивачка ОСОБА_1 з 10.03.2000р. по 27.10.2011р.
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. В травні 2007р.
отримала в дар 6/9 частин будинку за
адресою: АДРЕСА_1, де і проживала разом з
відповідачем та дітьми.

Власником іншої частини будинку
являється ОСОБА_2.

В жовтні 2011 року шлюб між позивачем та
відповідачем було розірвано. Проте
відповідач ОСОБА_5 відмовився
звільнити вищевказане житлове
приміщення, яке належить позивачці на
праві приватної власності, і на даний
час проживає в ньому. Спільно мешкати з
відповідачем в даному будинку
позивачка не має можливості через
систематичну протизаконну поведінку
відповідача. Відповідач б'є її,
постійно ображає її та дітей, псує речі,
харчування. З цього приводу позивачка
неодноразово зверталась із заявами до
правоохоронних органів.

На підставі зазначеного позивачка
ОСОБА_1 вимушена винаймати разом з
дітьми іншу квартиру.

Відносно відповідача 25.09.2013р. був
винесений вирок, яким його було визнано
винним у вчинення кримінального
правопорушення передбачено ч. 2 ст. 125 КК
України, у зв'язку з заподіянням
позивачці легких тілесних ушкоджень.

Просила визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
таким, що втратив право користування
житловим будинком за адресою АДРЕСА_1;
виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.
Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала, просила
задовольнити, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.
Додатково пояснила, що відповідач
постійно проживає в будинку.
Неодноразово зверталась до
відповідача з проханням виписатися та
звільнити будинок, оскільки вважає, що
він їй не чоловік, а тому не має права
проживати в квартирі, яка їй належить
на праві власності. Відповідач в
будинку мешкає з 1999 року, прописаний з
2000 року. На даний час з 01.06.2013 року вона
разом з дітьми виїхала з квартири,
оскільки відповідач створює їй
неможливі умови для проживання.

Представник позивача ОСОБА_1 позов
підтримала, просила задовольнити.
Пояснила, що просять виселити
відповідача за систематичне порушення
правил співжиття, що підтверджується
висновком ЧМВ УМВС України від 17.05.2013
року, вироком Ново заводського
районного суду м. Чернігова від 25.09.2013
року, висновками органів внутрішніх
справ за неодноразовими зверненнями
позивачки.

Позивач ОСОБА_2 позов підтримав, просив
задовольнити. Пояснив, що знає
позивачку та відповідача з 2002 року. Він
є власником 1/3 частини будинку, але
постійно проживає в смт. Ріпки. В 2003-2004
р.р. Новозаводським районним судом м.
Чернігова винесено рішення про
розподіл будинку в натурі. Відповідач
постійно проживає в будинку,
користується його частиною будинку,
неодноразово вчиняв сварки,
перешкоджає його вселенню, в зв'язку з
чим він не має можливості зробити
ремонт в своєї частині будинку. Також
відповідач вийняв вікно з його частини
будинку. Він неодноразово звертався до
державної виконавчої служби щодо
виділення йому його частки в будинку.
З приводу перешкод, які йому чинить
відповідач в користуванні будинком, до
органів внутрішніх справ не звертався.

Представник відповідача позов не
визнала, просила в його задоволенні
відмовити, посилаючись на письмові
заперечення (а.с.22-24). Додатково
пояснила, що відповідач постійно
проживає за вищевказаною адресою. Між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено порядок
користування будинком за адресою
АДРЕСА_1, і кожен співвласник
користується відокремленими жилими
приміщенням, тому позовні вимоги
ОСОБА_2 до відповідача є
безпідставними. Позовні вимоги ОСОБА_1
відповідач також не визнає, оскільки
сварки з позивачкою виникали у зв'язку
з тим, що вона часто залишала дітей
вдома самих. На даний час вона проживає
з іншим чоловіком, тому і не проживає у
власній частині будинку. Позивачка
добровільно вивезла все майно, нажите
за час шлюбу, вимагала у відповідача
покинути спірний будинок та знятися з
реєстрації. Позивачка постійно
провокувала скандали з відповідачем,
він неодноразово звертався до міліції
з відповідними заявами. Вважає, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Вислухавши пояснення позивачки, її
представника, позивача ОСОБА_2,
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 потрібно
відмовити виходячи з наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 10.03.2000 року по
27.10.2011 року.

04.05.2007р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 був
укладений договір дарування частини
будинку, за яким позивачка отримала 6/9
частин житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.5). Власником 1/3 частини
будинку є позивач по справі - ОСОБА_2

Згідно позовних вимог позивачів,
підставою про виселення відповідача є
ст. 157 ЖК України, якою передбачено, що
членів сім'ї власника жилого будинку
може бути виселено у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, і
виселення провадиться у судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно до вимог ч.1 ст.116 ЖК України
виселення членів сім'ї власника
житлового будинку без надання іншого
житлового приміщення можливо, якщо
вони систематично руйнують чи псують
житлові приміщення або використовують
його не за призначенням або
систематично порушують правила
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку.

Відповідно до п.17 роз'яснення
викладеного в постанові Пленуму
Верховного Суду України „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" від 12.04.1985 р. № 2, при вирішенні
справ про виселення на підставі ст. 116
ЖК осіб, які систематично порушують
правила співжиття і роблять неможливим
для інших проживання з ними в одному
житловому приміщенні, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися при повторному порушенні, якщо
раніше вжиті заходи попередження не
дали позитивних результатів.

Згідно висновку по результатам
перевірки по зверненню ОСОБА_1 від
17.05.2013р. було проведено перевірку,
проведено з ОСОБА_5 профілактичну
бесіду, винесено офіційне попередження
про недопущення ним антигромадської
поведінки та офіційне попередження про
недопущення вчинення насильства в
сім'ї (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 11.06.2013р. та 31.08.2013р.
зверталася до органів міліції з
приводу зняття відповідачем
металопластикових вікон з будинку за
адресою: АДРЕСА_1. По результатам
перевірки було встановлено, що дані
вікна є власністю ОСОБА_5 За фактами
викладеними у заявах позивачки, їй було
рекомендовано звернутися до суду в
приватному порядку (а.с. 10,11).

Відповідно висновку по результатам
перевірки по зверненню ОСОБА_1 від
07.02.2014р. було проведено перевірку, за
результатами якої з ОСОБА_5 по телефону
була проведена профілактична бесіда
про недопущення ним антигромадської
поведінки відносно колишньої дружини
ОСОБА_1 в подальшому(а.с.12).

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 притягувався до кримінальної
відповідальності за вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яким
його визнано винним та призначено
покарання, із застосуванням ст. 69 КК
України, у вигляді 60 годин громадських
робіт (а.с. 13-15).

Крім того, відсутні докази
застосування до ОСОБА_5 заходів
запобігання та громадського впливу, що
є обов'язковою умовою застосування ст.
116 ЖК України.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 не
проживав в спірному будинку, має
постійне місце проживання в смт. Ріпки,
ОСОБА_1 з 01.06.2013 року не проживає в
спірному будинку. Доказів, що
відповідач їм вчиняє перешкоди в
користуванні будинком, суду не надано.

Інших доказів того, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з ними в одному
будинку, систематичне руйнування та
псування жилого приміщення, що до
відповідача застосовувались будь-які
заходи запобігання чи громадського
впливу по справі не здобуто, у зв'язку з
чим у суду відсутні правові підстави
для задоволення позову.

Що стосується вимоги позивачів про
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, то ця вимога не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
відомостей, вказаних у домовій книзі,
позивачка і відповідач разом з дітьми
зареєстровані у житловому будинку
АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

У своїй заяві позивачі вказують, що
відповідач постійно проживає за
вищевказаною адресою, не оспорюючи
даний факт. Жодних доказів, підстав та
посилань на норми закону для визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим будинком, ними
не надано.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_5 постійно проживає в
спірному будинку з 2000 року, не змінював
місце проживання. Доказів, що
відповідач користується частиною
будинку, яка належить ОСОБА_2, суду не
надано.

За таких обставин ОСОБА_5 не може бути
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
спірним будинком на підставі ст. 71, 72 ЖК
України та ст. 405 ЦК України.

В зв'язку з відмовою в задоволенні
позову, судові витрати відповідно до
ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 71, 72, 116 ЖК України, ст. 405
ЦК України, -

Вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виселення та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новозаводський районний
суд міста Чернігова, шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І. А. Косач