Справа № 640/8076/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:
судді Попрас В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про стягнення
ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просить
стягнути з відповідача на його користь
загальну суму заборгованості за
кредитним договором №490067239 в розмірі
284594,77 грн., а саме: за кредитом у розмірі
грн., комісію у розмірі 2787,75 грн., пеню у
розмірі 223253,33 грн. та сплачені судові
витрати. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що
07.05.2008 р. між Закритим акціонерним
товариством «Альфа-Банк», яке було
перейменовано в Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №490067239,
відповідно до умов якого було надано
умов договору ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконав, в результаті
чого станом на 17.04.2014 р. має прострочену
заборгованість за кредитом у розмірі
грн. та по комісії складає 2787,75 грн. У
зв'язку з систематичним порушенням
боржником своїх обов'язків зі сплати
кредиту, відповідно до норм чинного
законодавства та діючого кредитного
договору йому була нарахована
неустойка і станом на 17.04.2014 р. пеня
складає 635853,23 грн. Відповідно до cт.266, ч.
2 cт.258 ЦК України стягнення неустойки
(пені, штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою. Таким чином, розмір неустойки
становить: пеня - 223253,33 грн. В
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2, 07.05.2008 р. між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 укладено договір
поруки № 490067239, відповідно до умов
якого відповідач як поручитель
поручається за виконання
позичальником обов'язків, що виникли на
підставі основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому. Відповідно до умов
договору поруки, поручитель відповідає
перед банком у тому ж обсязі, що і
боржник. Відповідно до умов договору у
разі невиконання чи неналежного
виконання відповідачем будь-яких
обов'язків, встановлених договором, в
тому числі, у разі затримання сплати
частини кредиту та/або процентів за
його користування, щонайменше на один
календарний місяць, позивач має право
вимагати дострокового виконання
зобов'язання з повернення кредиту за
договором. На виконання умов договору
позичальнику та поручителю була
направлена вимога про дострокове
повернення кредиту, але на дату подання
позовної заяви вимога не виконана.
Таким чином, зважаючи на невиконання
позичальником зобов'язання стосовно
умов повернення кредиту, позивач
вправі вимагати стягнення з
відповідача заборгованість по кредиту,
заборгованість за відсотками, пеню за
невиконання умов договору.
В судове засідання представник
позивача не з'явився, подав клопотання
про розглядати справу за його
відсутності, позовні вимоги підтримує,
не заперечує проти ухвалення заочного
рішення.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися,
про час і місце судового засідання
повідомлені у встановленому порядку.
Враховуючи, що в справі є достатні
матеріали про права і взаємовідносини
сторін, відповідач належним чином
повідомлений про місце і час судового
засідання, представник позивача не
заперечує проти ухваленні заочного
рішення на підставі наявних у справі
доказів, суд розглядає справу у
відсутність відповідача ОСОБА_1
відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду
письмові заперечення на позов в яких
зазначив, що позов не містить
обов'язкових умов, передбачених ст. 10
ЦПК України, а саме в позовній заяві
відсутній розрахунок суми коштів, що
стягуються. Вважає, що неможливо
визначити правильність складених
розрахунків суми заборгованості в
розмірі 284594,77 грн., а саме: по кредиту -
34797,68 грн.; по відсоткам - 23756,01 грн.;
комісії - 2787,75 грн.; пені - 223253,33 грн. В
позові та додатках до нього не вказано,
яка сума основного тіла кредиту була
повернена банку, за який період часу
нараховані відсотки, які відсотки за
користування кредитом і за який період
не виплачено основним боржником ОСОБА_2
Сума нарахованої пені згідно
розрахунку, долученого до позову, не
відповідає заявленим позовним вимогам.
В силу ч.6 статті 232 ЦК України штрафні
санкції за прострочення виконання
зобов'язання нараховуються протягом 6
місяців і підлягають стягненню
протягом одного року після закінчення
терміну їх нарахування, якщо інше не
встановлено законом або договором.
Відповідно, термін позовної давності,
встановлений для стягнення пені,
починає обчислюватися з моменту
закінчення нарахування штрафних
санкцій. Вважає, що розрахований
позивачем розмір пені 223253,33 грн. є
неспроможним, враховуючи вимоги ст.ст.
257, 258,261 ЦК України. Оскільки невід'ємною
частиною кредитного договору було
додаток № 1 - графік погашення кредиту,
то з урахуванням конкретної дати
внесення платежів за кредитним
договору та з урахуванням положень ч.1
ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (дату). Для нарахування
неустойки (пені) позивач вибирав саме
такий спосіб обчислення періоду часу з
якого зобов'язання не було виконано.
Таким чином, позивач вважав
невиконаними зобов'язання боржника, а
свої права як кредитора порушеними з
першого дня прострочення виконання
зобов'язань за договором, та в
порушення вимог ст.232 ЦК України робив
нарахування не протягом 6 місяців, а
протягом п'яти років, за своїм розсудом,
визначивши термін стягнення неустойки
тільки за останній 12 місячний період.
Разом з тим даний підхід до нарахування
пені суперечить закону та не має
розрахункового обґрунтування в
переліку документів, долучених до
позову. Разом з тим, з моменту порушення
основним боржником графіка виплати по
кредиту, ПАТ «Альфа-Банк» мав право
вимагати від боржника дострокового
виконання зобов'язань з повернення
кредиту з договором. Крім зазначених
прав позивач мав право звернути
стягнення на предмет застави згідно з
умовами кредитного договору та
законодавства України. Так, згідно зі
ст. 589 ГК України при невиконанні
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. Далі, оскільки предмет застави
був застрахований і сума страхового
відшкодування підлягала виплаті
вигодонабувачу - тобто ПАТ
«Альфа-Банк», позивач мав право
звернутися в страхову компанію ВУСО за
отриманням зазначеного страхового
відшкодування, оскільки дане право
було зафіксовано не тільки договором
страхування між боржником ОСОБА_2 і СК
ВУСО №62263-02-210-01 від 29.05.2009 р. та й ч.2
статті 581 ЦК України, де вказано, що при
настанні страхового випадку предметом
застави стає право вимоги до
страховщика. Вказаними правами як
кредитора так вигодонабувач не
скористались, допустивши свідому,
навмисну бездіяльність впродовж п'яти
років, в наслідок чого на теперішній
час сума позову в десятки разів
перевищує ту, яка підлягала
відшкодуванню і реально могла бути
отримана позивачем при зверненні в
страхову компанію в термін, який
регламентовано договором страхування,
або в межах строку позовної давності. В
силу ст. 551 ч.3 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків. Тому
враховуючи викладене, відповідач
просить прийняти рішення про зменшення
неустойки, оскільки основним
боржником за кредитним договором були
прийняті всі необхідні і можливі
заходи для виконання зобов'язань за
договором, такі як: своєчасне
повідомлення кредитора про настання
страхового випадку та пошкодженні
предмета застави - як засобу
забезпечення зобов'язань, звернення до
суду для стягнення суми страхового
відшкодування в інтересах нинішнього
позивача у справі ПАТ «Альфа банк»,
сумлінне виконання зобов'язань до ДТП.
Не співмірність розміру неустойки
недоотриманим коштам у вигляді
основного тіла кредиту та відсотками
за користування кредитними коштами є
очевидною і безперечною. Причини, з
яких розмір неустойки перевищує в
кілька разів розмір збитків цілком і
повністю є наслідком 5-річної умисної
бездіяльності позивача ПАТ
«Альфа-Банк». В силу ч.2 ст. 625 ЦК України
неустойка є засобом цивільно-правової
відповідальності за порушення
зобов'язання. В силу ст. 614 ЦК України
особа, порушивши зобов'язання, несе
відповідальність за наявності умислу
або необережності, однак є невинуватою
якщо доведе, що вжила всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язань. Також в силу ст. 616 ЦК
України якщо порушення зобов'язань
сталося з вини кредитора, суд має право
зменшити розмір не тільки неустойка,
але і збитків, стягуються з боржника,
якщо кредитор навмисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання. Враховуючи, що стягнення
відсотків за користування кредитом
тривало до квітня 2014 року, тобто
протягом року після закінчення строку
дії Кредитного договору №490067239 від
07.05.2008 р., відповідач просить
застосувати ст.616 ЦК України і
відмовити у задоволенні вимог про
стягнення вказаної суми відсотків як
збитків позивача, оскільки своєю
бездіяльністю позивач умисно сприяв
зростанню своїх збитків з метою їх
подальшого стягнення з осіб, майновий
стан яких не дозволяє здійснити
зазначену виплату ні в добровільному,
ні в примусовому порядку з причини
відсутності майна і грошових коштів.
Бездіяльність позивача свідчить про
ухиленні від покладених на нього
обов'язків і використанні своїх прав,
умисному затягуванні строків
стягнення сум за договором з метою їх
збільшення. Відповідач вважає, що
позивач порушив вимоги ч.1 ст. 613 ЦК
України, зловжив своїм правом вимоги
виконання зобов'язань за кредитним
договором, порушивши вимоги ч.3 ст.13 ЦК
України.

Третя особа ОСОБА_2 подав до суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що він є власником
автомобіля ВАЗ 210994-20, 2008 р.в. державний
номер НОМЕР_1, який був придбаний за
кредитні кошти згідно договору з ПАТ
«Альфа-Банк» №490067239 від 07.05.2008 р. Сума
отриманого кредиту за договором склала
44250 грн. З урахуванням відсотків за
користування кредитом, загальна сума
грошових коштів, що підлягають виплаті
становила 66528,78 грн. У період з 07.06.2008 р.
по 24.11.2009 р. ОСОБА_2 сумлінно виконував
свої зобов'язання перед банком, та
здійснив виплату за кредитним
договором грошових коштів у сумі 22200
грн. Основним засобом забезпечення
виконання зобов'язання за договором
був транспортний засіб ВАЗ 210994-20, 2008
р.в., вартість якого сторонами була
оцінена 44250 грн. Крім того, при
укладенні кредитного договору за
рекомендацією банку між ОСОБА_2 та ЗАТ
Страхова Компанія «ВУСО» був укладений
договір добровільного страхування
зазначеного транспортного засобу №
62263-02-210-01, за умовами якого у разі
настання страхового випадку -
пошкодження або знищення
застрахованого транспортного засобу в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, страхувальник має право на
отримання страхового відшкодування.
Укладення зазначеного договору
страхування відповідало нормам
чинного законодавства і було гарантією
виконання зобов'язань за кредитним
договором перед банком у разі настання
страхового випадку. Поряд із
забезпеченням зобов'язань за кредитним
договором у вигляді застави
транспортного засобу та укладенням
договору страхування, ПАТ «Альфа-Банк»
також у якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
490067239 від 07.05.2008 р. був укладений і
договір поруки з ОСОБА_1 01.12.2009 р.
сталася ДТП за участю автомобіля
ОСОБА_2 в результаті чого автомобіль не
підлягав відновленню. В результаті ДТП
ОСОБА_2 позбувся роботи, оскільки
автомобіль не просто засобом
пересування, а предметом необхідним
для роботи, про що ОСОБА_2 повідомляв і
ПАТ «Альфа-Банк» і СК ВУСО. Постановою
Київського районного суду м.Харкова
від 01.03.2010 р. ОСОБА_2 був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КпАП України. В наслідок ДТП
ОСОБА_2 отримав травми та перебував на
лікуванні протягом тривалого часу.
Необхідні документи для оформлення
виплати страхового відшкодування були
своєчасно і в повному обсязі передані
СК ВУСО. Про факт ДТП і настанні
страхового випадку банк також був
своєчасно повідомлений. Але страхова
компанія під надуманим приводом,
нібито порушення мною пункту 14.6 Правил
дорожнього руху, відмовила у виплаті
страхового відшкодування. ОСОБА_2
неодноразово письмово повідомляв у ПАТ
«Альфа-Банк» про те, що єдиним джерелом
погашення ним заборгованості перед
банком можуть бути кошти, які не
виплачує страхова компанія ВУСО.
Враховуючи, що після ДТП він у
встановленому законом порядку і
терміни повідомив банк про те, що
заставне майно - автомобіль,
відновленню не підлягає, банк як
вигодонабувач за договором
страхування має право отримати суму
відшкодування зі страхової компанії
ВУСО, згідно умов договору страхування
в розмірі 35400 грн. за вирахуванням суми
франшизи 1770 грн. За захистом своїх прав
ОСОБА_2 звернувшись з позовом до суду,
ПАТ «Альфа-Банк» був залучений в якості
третьої особи. Рішенням Київського
районного суду м Харкова від 07.11.2012 р. в
задоволенні позовних вимог до СК ВУСО
ОСОБА_2 було відмовлено. Ще 23.12.2009 р. ПАТ
«Альфа-Банк», достовірно знаючи про
факт ДТП і договорі страхування, про
свої права та обов'язки як
вигодонабувача за даним договором,
вимоги про виплату страхового
відшкодування на покриття сум кредиту
не пред'явив позовні вимоги до СК ВУСО.
У відповідності зі ст.613 ЦК України
кредитор вважається таким, що
прострочив,якщо не вчинив дії
встановлені договором, актами
цивільного законодавства або
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку. У відповідність до п 4.1
Кредитного договору виконання ОСОБА_2
зобов'язання за договором
забезпечувалося заставою, вартість
якого при настанні страхового випадку
мала визначити страхова компанія ВУСО,
на підставі п.п.10-6 -10.8 Договору
страхування. Свого обов'язку з оцінки
вартості заставного майна СК ВУСО не
виконало. Будучи вигодонабувачем за
зазначеною договором страхування, ПАТ
«Альфа-Банк» також після повідомлення
ним про настання страхового випадку не
звернулося до страхової компанії з
вимогою про виробництво оцінки
предмета застави. Позивач у цій справі
не просто мав право, а був зобов'язаний
зі свого боку звернутися в СК ВУСО за
стягненням суми страхового
відшкодування, про що свідчать
положення п. 4.8.4 Кредитного договору
№490067239 Розділ 2 від 07.05.2008 р. Відмова СК
ВУСО від виплати страхового
відшкодування ПАТ «Альфа-Банк» не є
підставою для невиконання своїх
обов'язків позивачем за кредитним
договором. Ніяких дій з отримання суми
страхового відшкодування ПАТ
«Альфа-Банк» не вжив. За вказаних
обставин своєю бездіяльністю,
невиконанням прав і обов'язків позивач
позбавив ОСОБА_2 можливості виконати
свої обов'язки за договором, що
відповідно до ч.1 ст. 613 ЦК України є
простроченням кредитора і в силу ч.4 ст.
613 ЦК України є підставою для несплати
боржником відсотків за час
прострочення кредитора. У зв'язку з
викладеним ОСОБА_2 вважає, що позивач
порушив не тільки положення ч.1 ст. 613 ЦК
України, але також і зловжив своїм
правом вимоги виконання зобов'язань за
кредитним договором, чим допустив
порушення ч.3 ст. 13 ГК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
письмі заперечення відповідач та
третьої особи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

07.05.2008 р. між Закритим акціонерним
товариством «Альфа-Банк», яке було
перейменовано в Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №490067239,
відповідно до умов якого було надано
кредит у розмірі 44250,00 грн.

У відповідність зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання та боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором №490067239 від 07.05.2008 р.
утворилась заборгованість станом на
17.04.2014 р., яка становить: прострочена
заборгованість за кредитом у розмірі
3497,68 грн., за відсотками у розмірі 23756,01
грн., по комісії у розмірі 2787,75 грн.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України та умов Договору, у разі
невиконання, чи несвоєчасного
виконання зобов'язань в частині
повернення кредиту та/або сплати
процентів, комісій згідно з умовами
Договору, Позичальник зобов'язаний
сплатити Позивачу неустойку (штраф,
пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 550 Цивільного кодексу України
передбачено, що право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № 490067239 від 07.05.2008
р. розмір неустойки станом на 17.04.2014 р.
становить 635853,23 грн.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені), відповідно до ст. 258 ЦК
України, застосовується Позовна
давність в один рік.

Згідно ст. 266 ЦК України застосування
позовної давності до додаткових вимог
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

07.05.2008 р. між позивачем та відповідачем
ОСОБА_1 укладено договір поруки №490067239,
відповідно до умов якого боржник та
поручитель відповідають перед банком
за порушення обов'язків у ст. 2 цього
договору, як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники якщо
договором поруки не встановлено
додаткову відповідальність
поручителя, у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків. Особи які
спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Приймаючи до уваги викладене, суд
вважає, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
підлягають задоволенню, слід стягнути
з ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 490067239 від 07.05.2008 р., станом на 17.04.2014 р.
загальну суму заборгованості 284594,77
грн., а саме: за кредитом у розмірі 34797,68
грн., по відсотках у розмірі 23756,01 грн.,
комісію у розмірі 2787,75 грн., пеню у
розмірі 223253,33 грн.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалене
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а якщо
позов удоволений частково, судові
витрати присуджуються позивачу
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Тому з відповідача на
користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» слід стягнути
понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-225
ЦПК України, ст. ст. 526, 1048-1050 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк» -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь Публічного Акціонерного
товариства «Альфа-Банк» за договором №
490067239 від 07.05.2008 р., заборгованість
станом на 17.04.2014 р. за кредитом у розмірі
34797,68 грн., по відсотках у розмірі 23756,01
грн., комісію у розмірі 2787,75 грн., пеню у
розмірі 223253,33 грн., а всього у розмірі
284594 грн. 77 коп. /двісті вісімдесят
чотири тисячі п'ятсот дев'яносто чотири
грн. 77 коп./

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» сплачений судовий збір у
розмірі 2845 грн. 95 коп./ дві тисячі
вісімсот сорок п'ять грн. 95 коп/.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана до суду протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ