Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Журавель В.І.,
Касьяна О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 01 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, у якій просило
провести звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом її продажу на
прилюдних торгах з початковою ціною не
нижче ринкової.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що за договором кредиту від 23 квітня 2008
року № 0711/0408/45-009 ОСОБА_3 отримала у
Відкритому акціонерному товаристві
«Сведбанк» гроші для придбання
квартири у сумі 32 700 дол. США на строк
до 23 квітня 2038 року зі сплатою 11,90%.

Виконання умов договору боржник
забезпечив іпотечним договором,
предметом якої стала належна йому
квартира АДРЕСА_1 вартістю
184 028 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань
виникла заборгованість на загальну
суму 413 421,38 грн, із яких 260 777,30 грн -
заборгованість за кредитом, 58 996,65 грн -
заборгованість за відсотками, 93 647,43
грн - пеня.

За договорами від 28 листопада 2012 року
право вимоги за укладеним договором
перейшло до ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Враховуючи наведене, позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27
грудня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 01 квітня 2014 року, позов
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на
праві приватної власності, на користь
ТОВ «Кредитні ініціативи» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 23 квітня 2008 року №
0711/0408/45-009 у розмірі 413 421, 38 грн, з якої
заборгованість за кредитом - 260 777,30 грн,
за відсотками - 58 996,65 грн, пеня - 93 647, 43
грн, шляхом проведення прилюдних
торгів згідно ЗУ «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмета іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оцінюючої діяльності/
незалежним експертом на стації оцінки
майна.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ТОВ «Кредитні
Ініціативи», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
оскільки відповідач не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором,
ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке на
підставі договору факторингу з ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» набуло право на вимогу
кредитної заборгованості, має право
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33
Закону України «Про іпотеку».

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 23 квітня 2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 0711/0408/45-009,
за яким остання отримала кредит у
розмірі 32 700 дол. США зі сплатою 11,90 %
річних та кінцевим терміном
повернення до 23 квітня 2038
року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 23
квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_3 був укладений іпотечний
договір, за яким остання передала в
іпотеку належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням
кредитних зобов'язань станом на 01 липня
2013 року утворилася заборгованість на
загальну суму 51 722,93
дол. США, що еквівалентно 413 421,38 грн, із
яких 32 625,71 дол. США, що еквівалентно 260
777,30 грн - заборгованість за кредитом,
7 381,04 дол. США, що еквівалентно 58
996,65 грн - заборгованість за відсотками,
11 716,18 дол. США, що еквівалентно 93 647,43 грн
- пеня.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
який є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу,
відповідно до якого банк відступив
останньому свої права вимоги
заборгованості за кредитним договором,
укладеним з боржником.

У цей же день 28 листопада 2012 року між
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи» укладено договір
факторингу, згідно з яким ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні
Ініціативи» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками.

Згідно з п.10.8. зазначеного вище
договору додаються додатки №7А
- перелік кредитних договорів, та №7Б -
перелік договорів забезпечення, що
складають його невід'ємну частину.

Втім, договір про передачу прав
іпотекодержателя в матеріалах справи
відсутній та судами не досліджувався.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що передачу невиконаних
грошових зобов'язань ОСОБА_3 позивач
підтвердив витягом з додатку №1 до
договору факторингу та витягом з
додатку №1 до договору про передачу
прав за іпотечним договором (а.с.26-27).

Проте, до яких договорів відносяться ці
додатки, які завірені аналітиком ТОВ
«Кредитні ініціативи», а не
уповноваженою на те особою, суд першої
інстанції взагалі не зазначив.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України
«Про іпотеку» правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Проте, вирішуючи спір, суди не звернули
уваги на те, що у разі наявності
нотаріально завіреного договору
забезпечення кредиту (іпотеки, застави)
на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК
України додатково укладається договір
відступлення права вимоги
заставодержателя або іпотекодержателя
за відповідним договором забезпечення.

Також суди не звернули увагу на п.2.1.
договору факторингу від 28
листопада 2012 року, яким встановлено
перелік документів, що свідчать про
передачу права вимоги.

Зокрема, клієнт відповідно умов
даного договору відступає фактору
свої права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, визначених у Реєстрі
заборгованості боржників та у переліку
кредитних договорів та договорів
забезпечення, право на вимогу якої
належить клієнту на підставі
документації, а фактор шляхом надання
фінансової послуги клієнту набуває
права вимоги такої заборгованості від
боржників та передає клієнту за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу та в
порядку, передбаченому даним
договором. При цьому сторони погодили,
що права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, та права вимог по
договорам забезпечення, укладених з
боржниками відступаються/перелаються
клієнтом фактору за цим договором на
основі «як є» без надання будь-яких
пов'язаних запевнень та гарантій, окрім
тих, що вказані у цьому договорі. Після
переходу прав вимоги заборгованості до
фактору, останній має право нарахувати,
в якості нового кредитора, проценти,
комісії, штрафні санкції та інші
обов'язкові платежі по відношенню до
боржників у разі невиконання ними
кредитних договорів по сплаті
обов'язкових платежів, строк сплати
яких не настав на дату підписання цього
договору, але настане у майбутньому.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 01
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

О.П. Касьян