АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Бабко В.В.
№ 22-ц/796/5877/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Норм», ОС
«Міжнародні стандарти і системи»,
Державна санітарно-епідеміологічна
служба України, про захист прав
споживачів, розірвання договору
виконання робіт та відшкодування
збитків, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Норм» (далі -
ТОВ «Інтер-Норм»), ОС «Міжнародні
стандарти і системи», Державна
санітарно-епідеміологічна служба
України, про захист прав споживачів,
розірвання договору виконання робіт та
відшкодування збитків задоволено
частково.

Розірвано укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 договір № 918 від 13 грудня 2011 року
про виконання робіт на суму 12600,000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
сплачені грошові кошти у сумі 9600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243,60
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що ОСОБА_2 не
виконала своїх зобов'язань по оплаті
виконаних робіт за договором та
сплатила йому лише суму у розмірі 9600,00
грн., тоді як повна вартість товару
згідно з п. 4.5. договору становить 12600,00
грн. При цьому, згідно з п.7.3. договору
гарантійні зобов'язання виникають лише
з моменту 100 % розрахунку та підписання
акту, який є невід'ємною частиною цього
договору. На думку апелянта, суд першої
інстанції надав неналежну оцінку
протоколу дослідження виробів із
полімерних та інших матеріалів № 189 від
27 вересня 2013 року та не врахував того,
що вказаний протокол за формою та
змістом не відповідає вимогам закону.
Дослідження Державною установою
«Київський міський лабораторний центр
держсанепідслужби України проводилося
підставі заяви позивача та наданих нею
фрагментів металопластикових
конструкцій. Матеріали справи та копію
ухвали Деснянського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року, якою було
призначено судову
санітарно-епідеміологічну експертизу
металопластикових конструкцій,
експерти не отримували.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
просили відхилити подану апеляційну
скаргу, а рішення суду залишити без
змін, посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

В судове засідання представники третіх
осіб не з'явилися, повідомлені про
місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у їх
відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2011 року
між ОСОБА_1, який згідно дилерського
договору № 13/04-1 від 13 квітня 2010 року
являється офіційним представником ТОВ
«Вікна-Траст» (виконавець), та ОСОБА_2
(замовник) було укладено договір № 918
про виконання робіт.

Відповідно до п. 2.2.1 договору
виконавець повинен виконати такі
роботи: здійснити поставку матеріалів:
конструкції, кількість, розмір, модель
та колір яких визначений у
Специфікації.

Згідно з п. 2.3 договору виконавець
відповідає за належну якість
поставлених ним матеріалі. Якість
матеріалів повинна відповідати
вимогам ДСТУ, ТУ, ГОСТ, санітарним
нормам та правилам, діючим на території
України.

Пунктом 4.5 договору, передбачено, що
повна вартість робіт, які передбачені
даним договором у відповідності до
специфікації, є ціною даного договору,
яка на момент підписання договору
відповідно до додатку №1 складає
12600грн. Передоплата на матеріали
складає 9600 грн., решта суми 3000 грн.
сплачується замовником по закінченню
робіт передбачених даним Договором при
підписанні Акту прийому-передачі
виконаних робіт.

Пунктом 7.3 договору визначено, що
гарантійні зобов'язання вступають в
силу з моменту 100% розрахунку,
відповідно до п. 4 даного договору та
підписання Акту, який є невід'ємною
частиною даного договору.

Згідно з п. п. 7.4, 7.5 договору, у випадку
виявлення певних дефектів/недоліків у
виконаних роботах або поставлених
матеріалів, замовник повідомляє про це
виконавця. У такому разі виконавець
бере на себе зобов'язання усунути
виявлені дефекти/недоліки згідно
гарантійним зобов'язанням, які
передбачені в даному договорі.
Гарантія на роботу 1 (один) рік
відповідно до специфікації до
договору.

13 грудня 2011 року ОСОБА_2 в рахунок
передоплати за матеріали було сплачено
відповідачу 9600,00 грн. (а. с. 14).

Відповідно до умов укладеного 26 грудня
2011 року в квартирі ОСОБА_2 встановлена
метало-пластикову конструкцію.

Як встановлено судом, ОСОБА_2
неодноразово зверталася до
відповідача ОСОБА_1 з вимогами про
усунення недоліків поставлених
матеріалів, посилаючись на те, що в
процесі використання
метало-пластикової конструкції нею
було виявлено, що від конструкції йде
сильний токсичних запах. Вказані
недоліки в момент установки
відповідної конструкції не могли бути
виявлені.

В травні 2012 року ОСОБА_1 демонтував
склопакети з квартири ОСОБА_2 для
просушки, проте вказані заходи не дали
результату та не прибрали токсичного
запаху. На повторне звернення
позивачки з цього приводу ОСОБА_1
замінив склопакети.

04 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
ОСОБА_1 з претензією, в якій просила
розірвати договір та повернути
сплачену нею суму коштів (а. с. 15-16).

Претензія ОСОБА_2 була залишена без
задоволення відповідачем.

ОСОБА_2 порушила перед судом питання
про розірвання договору про виконання
робіт № 918 від 13 грудня 2011 року,
укладеним нею з ОСОБА_1, зобов'язання
ОСОБА_1 відшкодувати завдані їй збитки
шляхом повернення їх сплачених за
договором коштів та стягнення з нього
5000,00 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 Суд розірвав
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір
№ 918 від 13 грудня 2011 року про виконання
робіт та стягнув з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 сплачені грошові кошти у сумі
9600,00 грн. та моральну шкоду в розмірі
2000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на належну якість
продукції та обслуговування; безпеку
продукції; відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
захист прав споживачів» продавець
(виробник, виконавець) зобов'язаний
передати споживачеві продукцію
належної якості, а також надати
інформацію про цю продукцію.

Частиною 1 ст. 8 вказаного Закону
визначено, що у разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
недоліків споживач, в порядку та у
строки, що встановлені законодавством,
має право вимагати: 1) пропорційного
зменшення ціни; 2) безоплатного
усунення недоліків товару в розумний
строк; 3) відшкодування витрат на
усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
істотних недоліків, які виникли з вини
виробника товару (продавця, виконавця),
або фальсифікації товару,
підтверджених за необхідності
висновком експертизи, споживач, в
порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника: 1)
розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми; 2)
вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право на перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
продукції, що придбавається
(замовляється), демонстрацію
безпечного та правильного її
використання. На вимогу споживача
продавець (виконавець) зобов'язаний
надати йому контрольно-вимірювальні
прилади, документи про якість, безпеку,
ціну продукції.

У разі коли під час гарантійного строку
необхідно визначити причини втрати
якості продукції, продавець
(виконавець, виробник) зобов'язаний у
триденний строк з дня одержання від
споживача письмової згоди
організувати проведення експертизи
продукції. Експертиза проводиться за
рахунок продавця (виконавця,
виробника). Якщо у висновках експертизи
буде доведено, що недоліки виникли
після передачі продукції споживачеві
внаслідок порушення ним встановлених
правил використання, зберігання чи
транспортування або дій третіх осіб,
вимоги споживача не підлягають
задоволенню, а споживач зобов'язаний
відшкодувати продавцю (виконавцю,
підприємству, яке виконує його функції)
витрати на проведення експертизи.

Не зважаючи на неодноразові звернення
ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_1 не було
організовано проведення експертизи на
відповідність вимогам ДСТУ, ТУ, ГОСТ,
санітарним нормам та правилам, діючим
на території України установленої в
квартирі позивачки метало-пластикової
конструкції згідно з положеннями ч. 4
ст. 17 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 11 жовтня 2012 року та 06 листопада
2012 року порушувала перед ОСОБА_1
питання про проведення експертизи
установленої в її квартирі конструкції
та використаних ним матеріалів для її
установлення відповідності її вимогам
ДСТУ, ТУ, ГОСТ, санітарним нормам та
правилам та наявність джерела
токсичного запаху в триденний строк
згідно вимог Закону України «Про
захист прав споживачів» (а. с. 21, 29).

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_2, відповідач не надав суду
доказів про чинення позивачем перешкод
проведенню відповідних експертних
досліджень.

В ході розгляду справи за клопотанням
представника позивача ОСОБА_2 судом
була призначена
санітарно-епідеміологічна експертиза.
За результатами експертизи державною
установою «Київський міський
лабораторний центр
Держсанепідемслужби України» було
складено Протокол №189 від 27 вересня 2013
року досліджень виробів із полімерних
та інших матеріалів, відповідно до
якого вміст інгредієнтів у відібраних
фрагментах демонтованого
метало-пластикового вікна в квартирі
ОСОБА_2 не відповідає Гігієнічним
вимогам «Державних санітарних правил
охорони атмосферного повітря
населених місць» ДСП-201-97 ДСанПіН № 1139
«Полімерні та полімервмісні матеріали,
вироби і конструкції, що
застосовуються в будівництві та
виробництві меблів».

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на невідповідність
складеного протоколу Державної
установи «Київський міський
лабораторний центр
Держсанепідемслужби України» вимогам
закону та відсутність даних які саме
зразки були надані для експертного
дослідження. Із змісту протоколу
убачається, що відбір зразків
фрагментів метало-пластикового вікна в
квартирі ОСОБА_2 було здійснено
лікарями держсанепідемслужби
МарушкевичІ.І. та Білоус О.С. в
присутності ОСОБА_2 і відповідача
ОСОБА_1 Викладені у протоколі
результати вимірювання відповідають
питанням, які були порушені в ухвалі
суду про призначення експертизи.

Крім того відповідно до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 11 липня 2000 року №160, за результатом
проведення експертизи
Держсанепідемслужби складається лише
Протокол.

Заперечуючи проти позову, відповідачем
не було надано жодних належних та
допустимих доказів на спростування
результатів досліджень виробів із
полімерних та інших матеріалів,
зазначених у Протоколі №189 від 27
вересня 2013 року.

При цьому, колегія суддів вважає
безпідставними посилання апелянта на
висновки державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
Державної санітарно-епідеміологічної
служби від 05 грудня 2012 року №
05.03.02-03/120076, від 20 квітня 2011 року №
05.03.02-03/39305, від 06 вересня 2011 року №
05.03.02-03/89217, від 06 вересня 2011 року №
05.03.02-03/89214, від 06 вересня 2011 року №
05.03.02-03/89212, протокол № 11/165 від 29 вересня
2011 року за результатами
сертифікаційних випробовувань на
визначення групи горючості профілів
полівінілхлоридних для вікон та дверей
системи «Salamander», протокол № 33.9/5354 від 19
жовтня 2011 року випробовування
полімерних матеріалів з визначення
показника токсичності продуктів
горіння згідно п. 4.20 ГОСТ 12.1.044-89,
сертифікати відповідності та технічні
карти даних на нейтральний силікон для
склопакетів. Дані документи є
загальними та не визначаються
відповідність вимогам ДСТУ, ТУ, ГОСТ,
санітарним нормам та правилам
матеріалів, установлених саме в
квартирі ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на те, що ОСОБА_2 не провела
повного розрахунку за укладеним
договором, а тому у нього згідно з п. 7.3.
договору не виникло гарантійних
зобов'язань. Відповідальність за
якість продукції визначена
положеннями Закону України «Про захист
прав споживачів»

Встановивши, що завдана ОСОБА_2
моральна шкода заподіяна небезпечною
для життя і здоров'я продукцією, суд
першої інстанції на підставі п.5 ч.1 ст. 4,
ст.2, 22 Закону України «Про захист прав
споживачів» стягнув з ОСОБА_1 2000 грн.
відшкодування позивачу немайнової
шкоди.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді