Дата документу 16.06.2014
Справа № 320/2068/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого судді: Калугіної І.О.,

при секретарі: Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мелітополі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання частково недійсним
кредитного договору №500318151 від 07.11.2012
року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача про
визнання частково недійсним
кредитного договору №500318151 від 07.11.2012
року за наступними підставами.

07.11.2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір №50031815, відповідно до якого
позивачка отримала кредит у розмірі 66
000 грн. на споживчі потреби. Так Умови
кредитного договору були встановлені
відповідачем в стандартній типовій
формі та позивач підписав шляхом
приєднання до запропонованої банком
типовій формі договору в цілому у
зв'язку з чим, він не мав можливості
запропонувати свої умови договору,
включаючи і умови розгляду спорів у
сулі загальної юрисдикції. Таким чином,
при укладенні Кредитного договору були
порушені права і законні інтереси
позивача по причині відсутності права
укласти договір зі зміною підсудністю.
По-друге, у кредитному договорі
відсутній додаток, де міститься
регламент Постійного Третейського
суду при Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз», по-третє у
третейському застереженні не вказано
розмір та розподіл витрат, пов'язаний з
вирішенням спору, місце проведення
третейського розгляду. По-четверте, у
п.6 Кредитного договору вказано, що
сторони домовляються, що якщо одна
сторона не наполягає на іншому, то
розгляд їх спору у Третейському суді
буде проходити виключно на підставі
наданих сторонами письмових матеріалі,
без проведення слухання справи та
сторін. Цей пункт позбавляє позивача
права брати можливості у судовому
засіданні та користуватися своїми
правами.

На підставі викладеного, просить суд
визнати п. 6 кредитного договору №500318151
від 07.11.2012 року, укладений між сторонами
недійсним з моменту його вчинення,
стягнути з відповідача понесені по
справі судові витрати.

У судовому засіданні позивачка на
задоволенні позовних вимог наполягала
та просила задовольнити їх у повному
обсязі, додатково пояснила, що на
момент підписання та укладення
договору, зауважень та заперечень у неї
не було.

Представник відповідача ПАТ
«Альфа-Банк» в судове засідання не
з'явився, однак від нього надійшла
заява про слухання справи за
відсутності їх представника, позов не
визнають у повному обсязі, згідно
наданих суду заперечень, відповідно
яких Законом України «Про третейські
суди» юридичні та фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, що виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Так, позивач
отримала свій примірник договору,
підписала його, його волевиявлення
було вільним, жодних заперечень при
підписанні договору не надходило.
Таким чином, відповідач виконав усі
вимоги чинного законодавства щодо
укладення третейського застереження у
договорі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, на основі повно і
всебічно з'ясованих судом обставин,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 07 листопада 2012
року між позивачем та відповідачем
було підписано кредитний договір
№500318151 (надалі - Договір), згідно якого
відповідач надає позивачу грошові
кошти у сумі 66 000 грн. на споживчі
потреби.

Згідно п. 6 цього договору судовий
захист прав та законних інтересів, які
мають сторони в зв'язку з цим договором,
в тому числі розгляд та вирішення
спорів, які виникають при виконанні або
припиненні договору, включаючи спори
про відшкодування завданих порушенням
договору збитків та недійсність
(неукладеність) договору, підлягають
остаточному вирішенню у Постійно
діючому Третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації «Всеукраїнській
фінансовий союз» у відповідності до
його Регламенту. Справа розглядається
одним третейським суддею, який
призначається головою Постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз». Підписанням цього
договору сторони надають згоду на
такий порядок призначення
третейського суду для кожного спору, що
може виникнути між ними в зв'язку з
договором. Сторони домовилися, що якщо
одна із сторін письмово не наполягає на
іншому. То розгляд їх спору у
Третейському суді буде проходити
виключно на підставі наданих сторонами
письмових матеріалів, без проведення
усного слухання і виклику сторін.

Так позивач посилається на те, що даний
п. 6 договору позбавляє конституційного
права на судовий розгляд своїх прав та
інтересів в судах загальної
юрисдикції, місце проведення
третейського розгляду не вказано, що
створює суттєвий дисбаланс прав та
обов'язків відповідача та позивача.

Однак, вищевказану позицію позивача
суд не бере до уваги з наступних
підстав.

Зі змісту третейського застереження,
встановленого пунктом 6 кредитного
договору, вбачається, що сторони на
стадії укладення кредитного договору,
включили до договору умову про розгляд
спору в третейському суді, який (спір)
може виникнути в подальшому під час дії
договору.

Укладаючи договір, позивач була
повністю ознайомлена з порядком
вирішення спорів, пов'язаних з
укладенням та виконанням зазначеного
договору, що підтверджується її
підписом на кредитному договорі.

Підписавши договір, позивач надала
свою згоду саме на такий порядок
розгляду спорів, що можуть виникнути
між сторонами договору в зв'язку з його
виконанням і протягом дії кредитного
договору.

Частиною першою статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання на момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину за ч. 1
ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є
суперечність змісту правочину нормам
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства з огляду на те, що
змістом правочину є відповідні його
виду умови.

При вирішенні питання про недійсність
правочину підлягає з'ясуванню
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує недійсність правочинів, а
також відповідність умов договору
законодавству, що діяло станом на час
його укладення. Договір не може бути
визнаний недійсним на підставі
законодавства, яке не було чинне на час
укладення договору.

Враховуючи, що зазначеними нормами
цивільного законодавства встановлено,
що недійсність правочину може мати
місце лише в тому випадку, коли на
момент вчинення правочину його зміст
не відповідав чи суперечив вимогам
законодавства, аналіз змісту правочину
необхідно здійснювати в тій редакції,
яка діяла на момент його вчинення, а не
на момент існування норм, прийнятих в
подальшому.

Статтею 12 Закону України "Про
третейські суди", в редакції на час
виникнення спірних відносин,
передбачено, що регламент третейського
суду розглядається як невід'ємна
частина третейської угоди, тобто, в
будь-якому випадку, регламент
третейського суду вже на підставі
закону є частиною угоди, незалежно від
того, чи він оформлений на паперовому
носії, як додаток до договору, чи ні.
Зазначена стаття не містить
обов'язкової вимоги, що текст
третейської угоди має включати в себе
текст регламенту третейського суду.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Позивачем не доведено, що спірне
третейське застереження, встановлене у
п. 6 кредитного договору, не відповідає
волевиявленню та внутрішній волі її
учасників та суперечить вимогам
закону.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що третейське застереження,
встановлене п. 6 договору, відповідає
вимогам чинного на момент укладення
договору Закону України "Про
третейські суди", тобто сторони при
укладенні договору керувались діючим
на той час законодавством і досягли
згоди з усіх істотних умов договору, а
тому необхідно відмовити в задоволенні
позову про визнання недійсним
третейського застереження.

Крім того, позивач зазначає у позовній
заяві про те, третейське застереження
обмежує вільний вибір та право сторони
звертатись за захистом своїх прав до
суду загальної юрисдикції.

Не можна вважати, що укладення
третейської угоди є порушенням прав
позивача, оскільки угода про передання
справи на розгляд третейського суду не
є відмовою від права на звернення до
суду, а одним із способів реалізації
права на захист своїх прав.

З мотивів, викладених вище, заявлені
позивачем вимоги є безпідставними, що
тягне висновок про необґрунтованість
та невідповідність їх вимогам закону.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
визнання недійсною умови кредитного
договору про третейське застереження
не ґрунтуються на вимогах закону та
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 174, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,
Законом України "Про третейські суди",
ст.ст. 203, 215, 638 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання частково недійсним
кредитного договору №500318151 від 07.11.2012
року - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :