У х в а л а

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Комінтернівського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, Комінтернівської районної
ради Одеської області, Одеської
обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення
втрат сільськогосподарського
виробництва за касаційною скаргою
заступника прокурора Одеської області
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора
Одеської області в інтересах держави в
особі Комінтернівської районної
державної адміністрації Одеської
області, Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, Комінтернівської районної
ради Одеської області, Одеської
обласної ради звернувся до суду з
указаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на користь
держави вартість втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 403 071 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
грудня 2003 року ОСОБА_2 на підставі
розпорядження Комінтернівської
районної державної адміністрації від 27
жовтня 2003 року № 800 отримав у власність
земельну ділянку площею 4,23 га,
розташовану на території Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області з цільовим
призначенням - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 24 квітня 2008 року задоволено
адміністративний позов ОСОБА_2 в
повному обсязі та визнано за ним право
власності на земельну ділянку площею
4,23 га, розташовану на території
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області з цільовим призначенням - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування виробничо-складської
бази. ОСОБА_2, на підставі вказаного
судового рішення, 20 травня 2008 року
отримав державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку з
цільовим призначенням - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування виробничо-складської
бази. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
помер. 22 листопада 2011 року ОСОБА_1
отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на земельну
ділянку площею 4,23 га з цільовим
призначенням - для будівництва,
експлуатації та обслуговування
виробничо-складської бази, яка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку. 19 червня 2012 року відділом
Держкомзему у Комінтернівському
районі проставлена відмітка про
перехід права власності на земельну
ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину. На його думку, окрім переходу
права на земельну ділянку, ОСОБА_1
успадкував обов'язок ОСОБА_2 щодо
спірної земельної ділянки, а саме
обов'язок по сплаті втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 403 071 грн, оскільки невідшкодування
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 втрат
сільськогосподарського виробництва
спричинило недоотримання коштів
бюджетами відповідних органів
місцевого самоврядування, а саме
Фонтанською сільською радою,
Комінтернівською районною радою та
Одеською обласною радою, та
унеможливило подальше вжиття заходів,
спрямованих на забезпечення
раціонального використання та охорони
земель, що є одним з основних завдань
державної політики в сфері земельних
відносин.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 18 вересня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 вартість втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 403 071 грн на р/р 0292 УК у
Комінтернівському районі (с. Фонтанка)
21110000, Код одержувача 37984056, МФО 828011 банк
ГУДКСУ в Одеській області.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Одеської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати, рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що у ОСОБА_2
виникла заборгованість перед державою
у вигляді вартості втрат
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 403 071 грн, пов'язаних зі зміною
цільового призначення спірної
земельної ділянки, яку він не сплатив у
зв'язку зі смертю; ОСОБА_1 успадкував
права та обов'язки померлого ОСОБА_2
щодо спірної земельної ділянки, однак
ухиляється від їх виконання, а саме, від
сплати вищевказаної суми, встановленої
державним підприємством «Одеський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» у відповідності
з постановою Кабінету Міністрів
України від 17 листопада 1997 року № 1279.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із того, що ОСОБА_1 отримав у
спадщину за заповітом спірну земельну
ділянку з цільовим призначенням - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування виробничо-складської
бази; спадкоємець зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але у межах спадкового майна,
отриманого у спадщину, проте позовні
вимоги з підстав ст. ст. 1281, 1282 ЦК
України не заявлялись. Крім того, позов
є безпідставним, оскільки втрати,
відповідно до ст. 207 ЗК України,
відшкодовуються у разі вилучення
земельної ділянки, а вилучення спірної
земельної ділянки не відбулося.

Проте погодитись з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна з
наступних підстав.

Судами установлено, що 17 грудня 2003 року
ОСОБА_2 на підставі розпорядження
Комінтернівської районної державної
адміністрації від 27 жовтня 2003 року № 800
отримав у власність земельну ділянку
площею 4,23 га, розташовану на території
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області з цільовим призначенням - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 24 квітня 2008 року задоволено
адміністративний позов ОСОБА_2 в
повному обсязі та визнано за ним право
власності на земельну ділянку площею
4,23 га, розташовану на території
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області з цільовим призначенням - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування виробничо-складської
бази.

ОСОБА_2, на підставі вказаного судового
рішення, 20 травня 2008 року отримав
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку з цільовим
призначенням - для будівництва,
експлуатації та обслуговування
виробничо-складської бази.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_1 22 листопада 2011 року отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку площею
4,23 га з цільовим призначенням - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування виробничо-складської
бази, яка належала ОСОБА_2

Відділом Держкомзему у
Комінтернівському районі 19 червня 2012
року була проставлена відмітка про
перехід права власності на земельну
ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину.

Вартість втрат сільськогосподарського
виробництва, пов'язаних зі зміною
цільового призначення земельної
ділянки ОСОБА_2, складає 403 071 грн, що
підтверджується розрахунком,
проведеним державним підприємством
«Одеський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою».

Відповідно до пункту 2 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Як убачається зі змісту статей 45, 46 ЦПК
України прокурор має право звертатися
до суду в інтересах держави у випадках
порушення економічних, політичних та
інших державних інтересів через
протиправні дії фізичних та юридичних
осіб.

Частиною 1 ст. 36№ Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави

в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави

процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів

громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

За ст. 20 ЗК України зміна цільового
призначення земельних ділянок
здійснюється за проектами землеустрою
щодо їх відведення. Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу.

У відповідності до статті 22 ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать, зокрема,
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги).

У статті 23 ЗК України закріплено
пріоритетність земель
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини першої статті 207
ЗК України втрати
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників, а також втрати,
завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель.

Під втратами сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва слід
розуміти зміну цільового призначення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та ділянок під чагарниками в
зв'язку з необхідністю їх використання
для несільськогосподарських потреб, а
також неможливість використання
земельної ділянки в повному обсязі у
зв'язку із встановленням обмежень у
землекористуванні та погіршенням
якості земель.

Закріплені в ЗК України норми щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
спрямовані на забезпечення
раціонального використання і охорони
особливо цінних земель
сільськогосподарського призначення та
земель лісового фонду з метою
збереження їх кількісного і якісного
стану. Відшкодування втрат передбачає
компенсацію суспільству негативних
наслідків соціально-економічного,
екологічного характеру, що наступають
внаслідок переведення особливо цінних
земель сільськогосподарського
призначення та лісового фонду в інші
категорії земель, а також у разі
обмеження землекористування чи
погіршення якості земель як
національного надбання, що перебуває
під особливою охороною держави.

Відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
здійснюється незалежно від того, в якій
власності перебувають зазначені
угіддя. Важливим є те, що рілля,
багаторічні насадження, перелоги,
сінокоси, пасовища, лісові землі та
землі під чагарниками втрачають свою
функцію головного засобу виробництва в
сільському й лісовому господарстві та
вибувають з господарського обороту,
або ж погіршується їхня якість чи
встановлюється обмежений режим
їхнього використання за цільовим
призначенням.

Порядок визначення втрат, які
розраховуються на основі затверджених
нормативів, регулюється Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
листопада 1997 року № 1279.

Статтею 208 ЗК передбачено вичерпний
перелік випадків, коли особа
звільняється від відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Наведений у цій статті перелік
функціонального використання
земельних ділянок є вичерпним і не
підлягає розширеному тлумаченню.

Як убачається з матеріалів справи,
предмет позову у даній справі
становить вимога про стягнення з
ОСОБА_1, як власника земельної ділянки,
набутої в порядку спадкування, втрат
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 403 071 грн, оскільки попередній
власник у зв'язку зі зміною цільового
призначення земельної ділянки не
відшкодував зазначену суму.

Посилання апеляційного суду про те, що
вимог до відповідача по ст. ст. 1281, 1282 ЦК
України не заявлялось є
безпідставними, оскільки позов було
пред'явлено з посиланням на ст. 1216 ЦК
України, яка і визначає те, що до
спадкоємця переходять права та
обов'язки спадкодавця.

Тобто позовні вимоги стосувались, у
тому числі і в частині спадкового
права, а застосування конкретної норми
права є прерогативою суду.

Крім того, апеляційний суд, на
вищевказане уваги не звернув, не
врахував, що у разі вилучення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом, крім
викупу земельних ділянок для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності, чинне
законодавство передбачає обов'язкове
відшкодування збитків та компенсацію
втрат сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва, та
дійшов передчасного висновку про
відмову у позові.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Одеської області задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко