УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої злочином,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 10 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 27 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5, який в
процесі розгляду остаточно уточнила, і
просила відшкодувати моральну шкоду у
розмірі 70 000 грн та стягнути на її
користь матеріальну шкоду у розмірі 3 587
грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 03 листопада 2010 року
на 456 км автодороги
Знам'янка-Луганськ-Ізварине з боку
м. Ясинувата в бік м. Донецьк
відповідач керуючи автомобілем марки
«ЗІЛ ММЗ 554» д.р.н. НОМЕР_1, порушивши
Правила дорожнього руху України
здійснив наїзд на неї як пішохода;
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася з вини
відповідача, їй було заподіяно тяжкі
тілесні ушкодження та в подальшому
встановлено 2 групу інвалідності.

За порушеною відносно відповідача
кримінальною справою за ч. 2 ст. 286
КК України, постановою Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 19 вересня 2011 року відносно ОСОБА_5
закрито провадження у цій кримінальній
справі у зв'язку зі звільненням його
від кримінальної відповідальності на
підставі Закону України «Про
амністію».

Вважає, що своїми протиправними діями
відповідач завдав їй моральну шкоду,
оскільки вона знаходилась на лікуванні
ДЗ «Дорожня лікарня ст.
Ясинувата ДП «Донецька залізниця»,
перенесла кілька операцій, через
травму не має можливості вести
звичайний спосіб життя, та внаслідок
цієї ДТП їй встановлено ІІ групу
інвалідності безстроково.

Посилаючись на вищевикладене просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У решті позовних вимог відмолено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 27 січня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено,
рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 10 грудня
2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про зменшення
розміру відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_4 на касаційну
скаргу, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку, правильно застосували
положення ст. 1167 ЦК України, врахували
роз'яснення, викладені у п. 9 постави
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року та
обґрунтовано виходили із доведеності
позову відповідно до вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, оскільки саме
внаслідок порушення відповідачем п. п.
1.5, 2.3б, 12.2, 18.1 ПДР України, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої позивачці завдано тяжкі
тілесні ушкодження та встановлено 2
групу інвалідності, що призвело до
моральних страждань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної
шкоди, суди дійшли обґрунтованого
висновку, що понесені позивачкою
майнові витрати (благодійні внески)
мали добровільний характер, не були
вимушеними, а тому не пов'язані із
злочином, який вчинив відповідач.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 27
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана