Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
05 червня 2013 р. за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

у січні 2013 р. публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(надалі - Банк) звернулося в суд із
позовом, у якому просило стягнути з
відповідачів солідарно 80899.99 грн.
кредитної заборгованості та 809 грн.
судового збору.

На обґрунтування зазначало, що 07.03.07 р.
уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №
19-502/13 на суму 15000 грн. терміном до 07.03.10
р., а з ОСОБА_4 - договір поруки. ОСОБА_3
порушила свої зобов'язання, у зв'язку із
чим Банк звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду із заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
неї 19186.94 грн. заборгованості, яка
існувала станом на 22.10.08 р.

21.11.08 суд задовольнив заяву та видав
наказ, який у подальшому був
пред'явлений до виконання.

Однак, зобов'язальні правовідносини
між сторонами за кредитним договором
не припинилися і Банк продовжував
нараховувати відсотки та пеню за
несвоєчасне виконання кредитного
зобов'язання. Згідно
довідки-розрахунку загальна сума
заборгованості відповідачів складає
80899.99 грн., із яких: 12600 грн. -
заборгованість за комісійною
винагородою; 68299.99 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 05.06.13 р. у позові відмовлено.

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову. Доводить про неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права
(неналежна оцінка доказів). Указує, що
судовим наказом було достроково
стягнуто з ОСОБА_3 суму заборгованості
з урахуванням тіла кредиту, відсотків і
комісії у розмірі 19186.94 грн., однак сам
кредитний договір не був розірваний, а
тому зобов'язальні правовідносини між
сторонами не припинилися.

Суд першої інстанції виходив з того, що
після стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, який діяв до 07.03.10
р., нарахування комісії і пені не
ґрунтується на законі.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення - зміні,
з таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Як видно з матеріалів справи, 21.11.08 р.
між Банком і ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір 19-502/13 на суму 15000 грн.
терміном до 07.03.10 р., а з ОСОБА_4 - договір
поруки (а.с.5-7).

Судовим наказом Ужгородського
міськрайонного суду від 21.11.08 р.
стягнуто із ОСОБА_3 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 19186.94 грн. (а.с.9).

Відповідно до п.17 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання і не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, видача судового наказу
21.11.08 р. (виконання якого не здійснено)
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання і не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ст. 625 ЦК України та
умовами кредитного договору.

Згідно з довідкою-розрахунком сума
заборгованості за комісійною
винагородою складає 12600 грн., пеня за
прострочення тіла кредиту та комісії
за період з 09.01.12 р. по 08.01.13 р. - 68299.99 грн.
(а.с.10).

Пунктами 4.7, 4.8 кредитного договору
передбачено, що позичальник щомісяця, у
строк із 1 по 10 число кожного місяця,
сплачує комісійну винагороду за
надання кредитних ресурсів у розмірі
262.50 грн. У зазначений термін
сплачується комісійна винагорода за
попередній календарний місяць.
Комісійна винагорода сплачується
шляхом зарахування відповідної суми на
рахунок № 0101. Зазначена в цьому
пункті договору комісійна винагорода
Банку сплачується позичальником
щомісячно, за весь період до моменту
повного виконання позичальником
зобов'язань із повернення кредитних
ресурсів. Позичальник сплачує
комісійну винагороду за останній
звітний період не пізніше строку
повернення кредитних ресурсів,
зазначеного в п.3.2 цього договору (07.03.2010
р.).

За правилами ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняються його
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

З моменту видачі судового наказу №
2р-1844/08 (21.11.08 р.) у відповідачки виник
обов'язок виконати зобов'язання щодо
оплати комісійної винагороди та пені.

Повністю борг за судовим наказом
позивачка не погасила. Згідно з
довідкою Ужгородського РВ УМВС України
в Закарпатській області за
розпорядженням № 7-426/10 РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ від 09.11.10 р. із її
зарплати було утримано та перераховано
суму заборгованості за грудень 2010 року
- 330 грн.; січень-грудень 2011 року - 3971.88
грн.; січень-грудень 2012 року - 4278.04 грн.;
січень-липень 2013 року - 539 грн. Загальна
сума заборгованості складає 11803.05 грн.
(а.с.63).

Перебіг позовної давності
переривається учиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ст. 264 ЦК
України).

У суд із позовом Банк звернувся 16.01.13 р.,
отже строк позовної давності для вимог
про стягнення комісійної винагороди за
період з листопада 2008 року по листопад
2011 року, сплинув і почався заново з 21.11.11
р.

Отже, комісійну винагороду належить
стягнути за період з 21.11.11 р. по 21.12.12 р. у
розмірі 3412 грн. (262,50*13=3412.5).

Розглядаючи спір в частині стягнення
пені, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України та
умов кредитного договору (п.6.1) за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто, вимога позивача про стягнення
пені з 09.01.12 р. по 08.01.13 р. є
обґрунтованою. Разом з цим, враховуючи
розмір суми отриманих кредитних коштів
(15000 грн.), особу відповідача (має на
утриманні малолітню дитину та є
одинокою матір'ю), зроблену нею заяву
про зменшення пені (до 1500 грн.) те розмір
нарахованої пені (68299.99 грн.) колегія
суддів на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України
вважає можливим зменшити розмір пені
до суми в розмірі 15000 грн.

Щодо вимоги Банку до ОСОБА_4, то суд
першої інстанції цілком вірно
установив, що Банком пропущено
шестимісячний строк пред'явлення
вимоги до поручителя.

У контексті наведеного колегія суддів
дійшла висновку, що позов у частині
стосовно ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 264, 551 ч.2, 599, 625 ч.2, ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309
ч.1 п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

2. Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 05 червня 2013 р. у
частині щодо ОСОБА_3 скасувати.

3. Позов публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у
частині вимог до ОСОБА_3 задовольнити
частково.

3.1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
№ 19-502/13 від 07 березня 2007 р. на загальну
суму 18412 (вісімнадцять тисяч чотириста
дванадцять) грн. 50 коп., із яких 3412.50 грн.
складає комісійна винагорода, а 15000 грн.
- пеня.

3.2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» 245 грн.
судового збору.

4. У решті залишити рішення без змін.

5. Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів із дня набрання
ним законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: