У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Свердловськ
Луганської області про відшкодування
витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 3 лютого 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зобов'язати відповідача відшкодувати
йому понесені витрати на самостійно
придбану інвалідну коляску у розмірі 18
235 грн.

Позов мотивовано тим, що висновком
МСЕК від 16 серпня 2012 року позивачу
встановлено 90% втрати професійної
працездатності з 16 серпня 2012 року до 1
вересня 2014 року у зв'язку із виробничою
травмою. Крім того, йому визначено
потребу у додаткових видах допомоги,
одним з яких є забезпечення коляскою
універсальною та дорожньою.
Відповідачем видано позивачу лише
коляску кімнатну МН-22. Стосовно
дорожньої коляски активного типу,
відповідачем повідомлено, що її
замовлено на 2013 рік. Разом з тим, станом
на 21 жовтня 2013 року дорожньої коляски
активного типу відповідачу не надано. У
зв'язку з необхідністю пересування в
умовах за межами квартири, 29 травня 2013
року позивач самостійно придбав
дорожню інвалідну коляску, загальною
вартістю 18 235 грн., та звернувся
до відповідача з заявою про
відшкодування витрат за неї. 12 червня
2013 року отримав відповідь про відмову у
відшкодуванні понесених витрат у
зв'язку із чим звернувся з відповідним
позовом до суду.

Рішенням Свердловського міського
суду Луганської області
від 18 грудня 2013 року позов
задоволено. Зобов'язано відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Свердловську
Луганської області відшкодувати
ОСОБА_5 витрати на самостійно придбану
інвалідну коляску у розмірі 18 235 грн.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 3 лютого
2014 року апеляційну скаргу
відповідача задоволено. Рішення
місцевого суду скасовано з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що з
16 серпня 2012 року позивач потребував
забезпечення коляскою дорожньою, як
засобом пересування, але станом на
момент пред'явлення позову 22 жовтня 2013
року не був нею забезпечений, у зв'язку
з чим вимушений був придбати її за
власні кошти. Законом України «Про
реабілітацію інвалідів України»
передбачено можливість здійснення
грошової компенсації інваліду у
випадках, коли передбачений
індивідуальною програмою
реабілітації інваліда і Державною
типовою програмою реабілітації
інвалідів засіб або послуга
реабілітації, які повинні бути надані
безоплатно, не можуть бути надані чи
якщо інвалід придбав відповідний засіб
або оплатив послугу за власний рахунок.
Згідно декларації відповідності,
інвалідна коляска IRIS, яку 29 травня 2013
року придбав позивач, за своїми
властивостями відповідає всім
основним вимогам та призначена для
користування інвалідами, які здатні
керувати механічною коляскою
самостійно або в супроводі, та
виготовлюється серійним випуском.
Даний факт спростовує твердження
відповідача про те, що позивачем
придбана коляска за індивідуальним
замовленням, а також що вона не
відповідає вимогам, за призначенням
висновку МСЕК.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
апеляційний суд виходив з того, що
фінансування витрат, передбачених
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на медичну та
соціальну допомогу, в тому числі і на
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, повинно бути
визначено висновком МСЕК, а
забезпечення позивача коляскою
активного типу не було визначено таким
висновком, тому підстави для
відшкодування його витрат на її
придбання відсутні. Крім того, Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який є спеціальним, не передбачений
порядок відшкодування Фондом витрат
потерпілих на придбання засобів
пересування, передбачено лише
обов'язок Фонду забезпечити потерпілих
спеціальними засобами пересування,
тощо. За таких обставин апеляційний суд
дійшов висновку про відсутність
підстави для відшкодування
відповідачем понесених позивачем
витрат.

Вказані висновки суду апеляційної
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
фінансує витрати на медичну та
соціальну допомогу, в тому числі на
додаткове харчування, придбання ліків,
спеціальний медичний, постійний
сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК.

Правлінням Виконавчої Дирекції Фонду
розроблено механізм виконання цього
Закону в Постанові Правління Фонду №23
від 25 березня 2008 року, яка
зареєстрована в Міністерстві Юстиції
України 19 червня 2008 року, та згідно з п.
3.2 якої, підставою для забезпечення
потерпілих засобами реабілітації,
зокрема - інвалідною коляскою, є:
висновок МСЕК про таку потребу; карта
ІПР, у якій також повинна бути
зазначена така потреба.

У п. 1.5. вказаного положення зазначено,
що необхідність у забезпеченні
потерпілих технічними та іншими
засобами реабілітації визначають
медико-соціальні експертні комісії
(МСЕК) з розробленням індивідуальної
програми реабілітації на підставі
висновку лікувально-консультативної
комісії лікувально-профілактичних
закладів.

Відповідно до ст. 27 Закону України
«Про реабілітацію інвалідів в
Україні», грошові компенсації
інвалідам, на дітей-інвалідів при
реабілітації індивідуальних програм
реабілітації інвалідів, виплачуються у
випадках, коли передбачений
індивідуальною програмою реабілітації
інваліда і Державною типовою програмою
реабілітації інвалідів засіб або
послуга реабілітації, які повинні бути
надані інваліду, дитині-інваліду
безоплатно, не можуть бути надані чи
якщо інвалід (законний представник
дитини-інваліда) придбав відповідний
засіб або оплатив послугу за власний
рахунок.

Зазначені грошові компенсації
призначають і виплачують місцева
державна адміністрація з урахуванням
дотримання інвалідом індивідуальної
програми реабілітації інваліда (ч.2 ст.
27 Закону України «Про реабілітацію
інвалідів в Україні».

Судом першої інстанції встановлено,
що відповідно до висновку МСЕК від 16
серпня 2012 року, позивачу вперше
встановлена перша група інвалідності з
16 серпня 2012 року до 1 вересня 2014 року та
визначено 90% втрати професійної
працездатності у зв'язку з виробничою
травмою. Визначена потреба в
додаткових видах допомоги, в тому
числі, на підставі висновку ВКК, в
колясці дорожній та універсальній.

З індивідуальної програми
реабілітації інваліда №685 від 16 серпня
2012 року вбачається, що за
рекомендаціями МСЕК, позивач потребує
забезпечення колясками універсальною
та дорожньою.

Придбана позивачем інвалідна коляска
є активного типу та не була передбачена
висновком МСЕК, тому підстави для
відшкодування витрат на її придбання
відсутні.

Суд апеляційної інстанції дав
належну оцінку правовідносинам, що
виникли між сторонами, правильно
застосував норми матеріального права
та дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
відшкодування позивачу витрат за
придбану ним інвалідну коляску, яка є
коляскою активного типу та не була
визначена у висновку МСЕК.

При встановлені фактичних обставин
справи судом апеляційної інстанції не
порушено норми процесуального права, а
при ухваленні судового рішення
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи судом правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано належну
правову оцінку доводам сторін і
зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 3 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Кафідова
О.В. Колодійчук В.М. Умнова О.В.
Фаловська І.М.