Номер провадження: 22-ц/785/5273/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(далі ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 (третя
особа ОСОБА_4) про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та стягнення судових витрат шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 (в
інтересах ОСОБА_3) на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 січня 2014 року,

встановила:

02 квітня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулось до суду з позовом (надалі
уточненим) до ОСОБА_3 (третя особа
ОСОБА_4.) про стягнення заборгованості
за кредитним договором у розмірі 1 976
751,34 грн. та стягнення судових витрат у
розмірі 1 820,00 грн., шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності та її продажу на прилюдних
торгах в межах виконавчого
провадження.

В обґрунтування позову позивач
послався на те, що 15 квітня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_4 та ТОВ «Акумото» був укладений
генеральний договір про надання
кредитних послуг № 08-660/082, згідно якого
банк зобов'язався надавати ОСОБА_4 та
ТОВ «Акумото» грошові кошти в межах
загального ліміту кредитування в сумі
198 000,00 дол. США, на умовах визначеними
додатковими угодами. 15 квітня 2008 року
між банком та ОСОБА_4 укладена
додаткова угода № 08-660/082-1/514 до
генерального договору, відповідно до
якої банк надав ОСОБА_4 у тимчасове
користування грошові кошти в сумі 198 000
дол. США з порядком повернення
заборгованості відповідно до п. 4
додаткової угоди та кінцевим терміном
повернення до 14 квітня 2023 року або
достроково у випадках передбачених
генеральним договором, зі сплатою 14 %
річних та комісій визначених тарифами,
які містяться в додатку № 1 до
додаткової угоди. В забезпечення
своєчасного і повного виконання
зобов'язань за генеральним договором
та додатковою угодою, 16 квітня 2008 року
між банком та ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір за реєстровим № 1427,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_3
передала в іпотеку банку трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, банк виконав свої
зобов'язання за генеральним договором
та додатковою угодою. Позичальником
ОСОБА_4 не виконуються умови додаткової
угоди, порушуються строки повернення
кредиту та сплати процентів у зв'язку з
чим банком на адресу позичальника та
іпотекодавця були надіслані
листи-претензії з вимогою сплатити
заборгованість, проте ці вимоги
залишилися без задоволення.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх
зобов'язань у позичальника ОСОБА_4
перед банком, станом на 25 жовтня 2012
року, утворилася прострочена
заборгованість, загальний розмір якої
становить 1 976 751,34 грн.

Згідно умов іпотечного договору банк
має право задовольнити свої вимоги
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В судовому засіданні:

- представник позивача не з'явилась,
надала суду письмову заяву про розгляд
справи за її відсутністю;

- відповідачка ОСОБА_3 не з'явилась.
Представники відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від
14 листопада 2012 року) та ОСОБА_7 (діє на
підставі довіреності від 16 вересня 2011
року) приймали участь в раніше
призначених судових засіданнях.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 28 січня 2014 року позов
ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю
ОСОБА_3 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 19 квітня 2003 року
державним нотаріусом першої Одеської
нотаріальної контори Драло Г.Л.,
зареєстрованому в реєстрі за № 8-1330,
право власності на яке зареєстроване
згідно з реєстраційним написом на
правовстановлюючому документі ОМБТІ
та РОН від 22 квітня 2003 року, в
реєстровій книзі 151 доп. за реєстровим
№ 1053 сторінка 142, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 за генеральним
договором про надання кредитних послуг
№ 08-660/082 від 15 квітня 2008 року, у розмірі
193 317,01 дол. США, що в еквіваленті за
курсом НБУ, станом на 24 листопада 2010
року (7,9377 х 1 дол. США), складає 1 534 492
гривні 43 копійки, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за початковою
ціною, яка буде встановлена оцінкою,
проведеної в межах виконавчого
провадження;

- стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, І.П.Н.
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака,
29, , МФО 300023) витрати по
сплаті державного мита та
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи на загальну суму 1 820
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 (в
інтересах ОСОБА_3.) просить рішення
районного суду скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції на підставі ст.ст. 526,
546, 612, 192, 1050, 1054 ЦК України, ст. 61 ЦПК
України, ст.ст. 18, 33, 35, 37, 38 Закону
України «Про іпотеку», ст. 2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», ст.ст. 24, 25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», роз'яснень
викладених в Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
правомірно виходив з наступного.

15 квітня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(далі позивач, кредитор), ТОВ «Акумото»
та ОСОБА_4 (далі позичальники-1, 2) був
укладений генеральний договір про
надання кредитних послуг № 08-660/082 (далі
генеральний договір), згідно якого
позивач зобов'язався надавати ОСОБА_4
та ТОВ «Акумото», директором якого є
ОСОБА_4, грошові кошти в межах
загального ліміту кредитування в сумі
198 000,00 дол. США, на умовах визначеними
Додатковими угодами до нього (а.с. 06-12).

Згідно п. 3 генерального договору
надання кредитних послуг за цим
договором здійснюється шляхом
укладання додаткових угод, що є
невід'ємними частинами цього договору.
Надання кредиту або його відповідної
частини додатковими угодами
здійснюється в межах невикористаного
залишку загального ліміту
кредитування за цим договором та з
дотриманням строку дії загального
ліміту кредитування.

Відповідно до п. 5 генерального
договору конкретні умови кредитної
послуги, зокрема: валюта, сума, мета та
строк, форма надання, розмір процентної
ставки та спосіб виконання/погашення
зобов'язань, тощо визначаються
додатковими угодами, що укладаються
між сторонами.

Зі змістом, умовами та правовими
наслідками генерального договору
позичальник ОСОБА_4 був ознайомлений
(а.с. 11).

15 квітня 2008 року між позивачем та
позичальниками було підписано додаток
№ 1 до генерального договору, за яким
сторони погодили тарифи за кредитні
послуги (а.с. 12).

15 квітня 2008 року між позивачем та
позичальником ОСОБА_4 було підписано
додаткову угоду № 08-660/082-1/514 до
генерального договору (далі додаткова
угода), за якою сторони погодили, що
кредитор надає позичальнику ОСОБА_4
кошти на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання,
відповідно до основних положень
гнерального договору у формі разового
кредиту в сумі 198 000 дол. США, зі сплатою
за користування кредитними коштами
процентів у розмірі та порядку,
визначеному тарифами на послуги по
наданню кредитів за генеральним
договором, що містяться в додатку № 1 до
генерального договору.

Згідно п.п. 2, 3, 4, 5 вказаної додаткової
угоди кредит надається шляхом
перерахування кредитних коштів на
поточний рахунок позичальника на
підставі його письмової заяви. Кредит
надається на строк з 15 квітня 2008 року по
14 квітня 2023 року включно. Повернення
кредиту здійснюється рівними
частинами, в сумі 1 106,15 дол. США, не
пізніше 5-го числа кожного місяця,
починаючи з червня 2008 року, а в квітні
2023 року 1 105,30 дол. США.

Детальний розпис сукупної вартості
кредиту, значення реальної процентної
ставки та абсолютне подорожчання
кредиту наведено в доатку (а.с. 14) до
цієї додаткової угоди. Ця додаткова
угода є невід'ємною частиною
генерального договору.

03 жовтня 2008 року між позивачем та
позичальниками-1 та 2 було підписано
договір про внесення змін та доповнень
№ 1 до генерального договору, за яким
сторони погодили, що з 21 жовтня 2008 року
згідно додатку № 1 (тарифи та кредитні
послуги) до генерального договору,
процентна ставка встановлюється в
розмірі 14,5 %, інші пункти генерального
договору залишаються незмінними (а.с.
15).

24 листопада 2008 року між позивачем та
позичальниками-1 та 2 було підписано
договір про внесення змін та доповнень
№ 2 до генерального договору, за яким
сторони погодили, що з 21 жовтня 2008 року
згідно додатку № 1 (тарифи та кредитні
послуги) до генерального договору,
фактична заборгованість помножується
на різницю між старою та новою
процентною ставкою (0,5%) та на кількість
днів у періоді, інші пункти
генерального договору залишаються
незмінними (а.с. 15).

Позивач умови генерального договору
та додаткових угод виконав та надав
позичальнику ОСОБА_4 кошти в сумі 198 000
дол. США, що підтверджується наявною у
матеріалах справи копією листа-заявки
на кредит/транш № 1 від 16 квітня 2008 року.

В зазначеному листі-заявці
отримувачем коштів зазначений ОСОБА_4,
який підписав зазначений лист-заявку
(а.с. 20).

16 квітня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_3 (далі - відповідачка,
іпотекодавець) був укладений іпотечний
договір (квартири за участю майнового
поручителя), згідно якого відповідачка
передає в іпотеку іпотекодержателю,
тобто позивачу, у якості забезпечення
ТОВ «Акумото» та ОСОБА_4 зобов'язань за
генеральним договором № 08-660/082 та
додатковими угодами до нього, що
укладені та будуть укладені між
іпотекодержателем та будь-яким з
позичальників, які є невід'ємними
частинами договору, яким обумовлене
основне зобов'язання, наступне
нерухоме майно: трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю
ОСОБА_3 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 19 квітня 2003 року
державним нотаріусом першої Одеської
нотаріальної контори Драло Г.Л.,
зареєстрованому в реєстрі за № 8-1330,
право власності на яке зареєстроване
згідно з реєстраційним написом на
правовстановлюючому документі ОМБТІ
та РОН від 22 квітня 2003 року, в
реєстровій книзі 151 доп. за реєстровим
№ 1053 сторінка 142 (а.с. 17-19).

Згідно п. 4.1. іпотечного договору у
разі невиконання або неналежного
виконання будь-яким з позичальників
основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.2. іпотечного
договору у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
цим договором, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового виконання
позичальниками основного зобов'язання,
а в разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з п. 4.4. іпотечного
договору іпотекодавець в будь-який час
до моменту реалізації предмета іпотеки
має право припинити звернення на нього
стягнення, шляхом повного виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань.

Згідно п. 4.5. іпотечного договору після
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, з метою
забезпечення його належного
господарського використання згідно з
його цільовим призначенням, а також
отримання доходів, предмет іпотеки
передається іпотекодержателю, або
третій особі за погодженням між
іпотекодавцем та іпотекодержателем, в
управління на період до його
реалізації у порядку встановленому цим
договором.

Управління предметом іпотеки
відповідно до цього пункту може
здійснюватись, зокрема, шляхом його
передачі в найом (оренду), лізинг, інше
платне користування тощо.

Відповідно до п.п. 4.6. - 4.6.5. іпотечного
договору іпотекодержатель за своїм
вибором звертає стягнення на предмет
іпотеки в один із наступних способів:
на підставі рішення суду; на підставі
виконавчого напису нотаріуса; шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань в порядку, встановленому
ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;
шляхом продажу предмета іпотеки
іпотекодержателем від свого імені
будь-якій особі-покупцеві на підставі
договору купівлі-продажу в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку»; шляхом організації
іпотекодержателем продажу предмета
іпотеки через укладання договору
купівлі-продажу предмета іпотеки між
іпотекодавцем та відповідним покупцем
в порядку встановленому ст. 6 Закону
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати».

Згідно п.п. 4.7. - 4.7.2. іпотечного
договору у разі звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду, реалізація предмета іпотеки
здійснюється у спосіб, зазначений у
відповідному рішенні суду, а саме:
шляхом продажу предмета іпотеки
Іпотекодержателем від свого імені
будь-якій особі-покупцеві на підставі
договору купівлі-продажу в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку»; шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження.

Відповідно до розділу 6 «Заключні
положення» іпотечного договору цей
договір набирає чинності з моменту
його нотаріального посвідчення і діє
до припинення основного зобов'язання.

Згідно п.п. 8 та 8.1. генерального
договору в якості забезпечення
виконання позичальниками своїх
зобов'язань перед кредитором за цим
договором та додатковими угодами до
нього щодо повернення кредиту, сплати
процентів, комісій, можливої неустойки
(пені, штрафу), а також інших витрат щодо
задоволення вимог кредитора за цим
договором та додатковими угодами до
нього, кредитор на протязі трьох
робочих днів від дати укладання цього
договору укладає з майновим
поручителем - ОСОБА_3, нотаріально
посвідчений іпотечний договір іпотеки
трикімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений іпотечний договір 16 квітня
2008 року підписаний у присутності
сторін та посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі за реєстровим
№ 1427.

Також, вказаним нотаріусом 16 квітня 2008
року накладено заборону на відчуження
вказаної квартири до припинення дії
Іпотечного договору та заборону
зареєстровано в реєстрі за реєстровим
№ 1428.

З матеріалів даної справи вбачається,
що акціонерно-комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14
червня 2010 року змінив назву на публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
(а.с. 48-49, 50).

З позову та доданих до нього
документів вбачається, що
позичальником ОСОБА_4 не виконуються
умови додаткової угоди № 08-660/082-1/514 до
генерального договору, порушуються
строки повернення кредиту та сплати
процентів.

Відповідно до п. 3.3.8. генерального
договору позичальник зобов'язаний на
вимогу позивача у випадках
передбачених п.п. 2.12.3., 2.14., 2.15., 3.2.6., 3.2.7.,
5.4. достроково, протягом 30 календарних
днів від дня отримання вимоги
кредитора, повернути кредит, сплатити
проценти та/або комісії, а також
можливу неустойку, пеню.

Згідно з п. 4.1. генерального договору у
разі прострочення позичальником
строків погашення кредиту (його
частини) та/або сплати процентів та/або
комісій, позичальник сплачує позивачу
пеню в національній валюті в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення, починаючи з
наступного дня за днем прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов додаткової угоди,
позивачем 11 січня 2010 року надіслано
позичальникам та відповідачці
листи-претензії за №№ 10.5.2-11/67-48 з
вимогою сплатити заборгованість, яка
виникла у них за генеральним договором
(а.с. 21-23).

Проте, вказані вимоги позичальником та
відповідачкою залишені без
задоволення.

Неналежне виконання взятих
позичальником на себе зобов'язань за
генеральним договором про надання
кредитних послуг № 08-660/082 від 15 квітня
2008 року, призвело до того, що у
позичальника перед позивачем, станом
на 25 жовтня 2012 року, виникла
прострочена заборгованість, загальна
сума якої становить 247 310,31 дол. США, що в
еквіваленті за курсом НБУ, станом на 25
жовтня 2012 року (7,9930 х 1 дол. США), складає
1 976 751 (один мільйон дев'ятсот сімдесят
шість тисяч сімсот п'ятдесят одна)
гривня 34 копійки, які складаються з:

- суми строкової заборгованості за
кредитом - 179 977,50 дол. США, що в
еквіваленті за курсом НБУ становить 1 438
560,16 грн.;

- суми заборгованості за відсотками
за користування кредитом - 56 372,10 дол.
США, що в еквіваленті за курсом НБУ
становить 450 582,18 грн.;

- суми пені за несвоєчасне повернення
кредиту - 2 104,41 дол. США, що в еквіваленті
за курсом НБУ становить 16 820,57 грн.;

- суми пені за несвоєчасне повернення
відсотків - 6 584,10 дол. США, що в
еквіваленті за курсом НБУ становить 52
626,74 грн.;

- суми нарахованої комісії за
кредитом - 2 272,20 дол. США, що в
еквіваленті за курсом НБУ становить 18
161,69 грн.

Розрахунок заборгованості наведений
у уточненнях до позову та додано до
матеріалів справи окремо (а.с. 171-174).

ОСОБА_4 в процесі розгляду справи
погашав заборгованість, що
підтверджується відповідними
квитанціями (а.с. 128-132, 150-151, 162).

Рішенням Приморського районного суд м.
Одеси від 11 липня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про
визнання недійсним договору іпотеки
від 16 квітня 2008 року, який був укладений
між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк», в
задоволенні позову було відмовлено
повністю (а.с. 197-199).

На підставі вищевказаного, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивача ПАТ «Укрсоцбанк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є законними та підлягають задоволенню
в повному обсязі.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що
відповідачка не довела ті обставини, на
які вона посилалась як на підставу
своїх заперечень щодо вищевказаного
позову, що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на
те, що дана справа була розглянута за
відсутності належним чином
повідомленої відповідачки та її
представника, не може бути підставою
для скасування правильного по суті
рішення виходячи з наступного:

- з матеріалів даної справи вбачається,
що ОСОБА_3 про час та місце судового
засідання в якому було ухвалено судове
рішення була сповіщена належним чином
(а.с. 203);

- відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, про дату судового
засідання врегульовано ст. 74 ЦПК
України.

Належне повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, є обов'язковим (ч. 1 ст.
158 ЦПК України), участь у справі є
процесуальним правом таких осіб (ст. 27
ЦПК України).

В цьому сенсі, судова колегія
наголошує, що відсутність відповідачки
та її представника в судовому
засіданні при розгляді зазначеної вище
справи, не призвело до неправильного
вирішення цієї справи на підставах
викладених вище.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (в інтересах
ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 січня 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк
до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та стягнення судових витрат
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко