Справа № 686/8170/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді
Бондарчука В.В.

секретаря
Потаніної О.О.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

встановив:

25 квітня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3
про визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, посилаючись на те,
що з 19 квітня 2011 року по 16 жовтня 2014 року
знаходилась у трудових відносинах із
відповідачкою. В серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у виконанні
трудового договору. В суді апеляційної
інстанції позивачу стало відомо, що
існують накази про її звільнення з
роботи з 1 липня 2013 року за прогули.
Копії наказів про звільнення ОСОБА_2
отримала 24 квітня 2014 року. Своє
звільнення позивач вважає незаконним,
оскільки його було здійснено після
спливу місячного строку притягнення до
дисциплінарної відповідальності з
моменту вчинення прогулу, який було
допущено 2 та 3 липня 2014 року, про що
відповідачем було складено акт, а наказ
було видано 15 жовтня 2013 року про
звільнення за прогули, до якого 18
жовтня 2013 року було внесено зміни. З
огляду на викладене, позивач просить її
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, подав заяву, в якій
просив середній заробіток за час
вимушеного прогулу стягнути до 20
листопада 2013 року включно.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив, в подальшому подав заяву про
розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу та дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_2 на підставі трудового
договору від 19 квітня 2011 року працювала
на посаді продавця у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3.

Актом від 3 липня 2013 року було
зафіксовано факт не виходу на роботу 2
та 3 липня 2013 року продавця ОСОБА_2.

Наказом від 15 жовтня 2013 року на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України ОСОБА_2,
продавця магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1 було звільнено з посади за
здійснені 2 липня 2013 року та 3 липня 2013
року прогули без поважних причин.

Наказом №15 від 18 жовтня 2013 року
було внесено уточнення до наказу про
звільнення ОСОБА_2 від 15 жовтня 2013 року
шляхом визначення дати звільнення з 1
липня 2013 року.

З 21 листопада 2013 року ОСОБА_2
працює на посаді продавця за трудовим
договором у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, що підтверджується його копією,
що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст.149 КЗпП України
стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку. До
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Згідно ст.148 цього Кодексу
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

В силу ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Копію наказу про звільнення від 15
жовтня 2013 року та наказу від 18 жовтня 2013
року ОСОБА_2 отримала 24 квітня 2014 року,
про що зазначено у поданій ній заяві
від 15 квітня 2014 року, яка міститься в
матеріалах цивільної справи №686/16003/13-ц.

З позовом ОСОБА_2 звернулася до
суду 25 квітня 2014 року, тому суд
приходить до висновку, що строк
звернення позивача до суду за захистом
порушених прав не пропущений, оскільки
виходячи із змісту ст.149 КЗпП України
обов'язок роботодавця довести до
працівника наказ про застосування до
нього дисциплінарного стягнення
ОСОБА_5 виконаний не був.

Вимога ОСОБА_5 щодо надання
пояснень ОСОБА_2 з приводу невиходу на
роботу 2, 3 липня 2013 року, яка була
проігнорована позивачкою була
направлена тільки 8 жовтня 2013 року, при
тому, що строк для застосування
дисциплінарного стягнення
обраховується з дня його виявлення, а
сам факт був виявлений 3 липня 2013 року
про що в цей день складений акт. З
огляду на це, суд вважає безпідставним
посилання представника відповідача,
про те, що про допущені прогули ОСОБА_3
стало відомо тільки після надходження
позову до суду та вручення копії
позовної заяви 19 вересня 2013 року та не
поданням документів, підтверджуючих
про поважність причин невиходу на
роботу.

Відповідно до п.22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Оскільки порушення трудової
дисципліни ОСОБА_2 було допущено 2 та 3
липня 2014 року, а дисциплінарне
стягнення у виді звільнення з роботи
було застосовано 15 жовтня 2013 року, із
змінами від 18 жовтня 2013 року після
закінчення строків визначених ч.1 ст.148
КЗпП України, суд приходить до
висновку, про незаконність звільнення
ОСОБА_2 з посади продавця магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та необхідність
поновлення її на роботі.

Згідно п.32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року N 348).

Згідно відомостей з особистого
рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_2 розмір її
заробітної плати за два останніх
місяці роботи травень 2013 року та
червень 2013 року становив 1 150 грн.,
середньоденний розмір заробітної
плати становить 37 грн. 70 коп. = (1 150 грн. +
1150 грн.)/61 календарний день.

Суму середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з урахуванням
уточнених позовних вимог позивачу слід
обрахувати за період з 2 липня 2013 року
по 20 листопада 2013 року.

Середній заробіток за цей час
становить 5 353 грн. 40 коп. = 37 грн. 70 коп. х
142 календарних дні, який з урахуванням
обов'язкових платежів та внесків слід
стягнути з відповідача на користь
позивача.

Стягнення заробітної плати з
відповідача на користь позивача за
один місяць в сумі 1150 грн. відповідно
до ст.367 ЦПК України підлягає негайному
виконанню.

Судові витрат по справі становлять 243
грн. 60 коп. та відповідно до ст.88 ЦПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст.148, 149, 233, 235 КЗпП України,
ст.ст.60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 з
1 липня 2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України
за прогули без поважних причин, які
допущені 2 липня 2013 року, 3 липня 2013 року
на підставі наказу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 від 15 жовтня 2013
року із змінами згідно наказу №15 від 18
жовтня 2013 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді продавця
згідно трудового договору між
працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю від 19
квітня 2011 року укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 5 353 грн. 40 коп. з
урахуванням обов'язкових платежів та
внесків.

Рішення в частині стягнення заробітної
плати за один місяць в сумі 1 150 грн. з
урахуванням обов'язкових платежів та
внесків підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення, а в разі, якщо
апеляцію подають особи, які не були
присутніми в судовому засіданні, то
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: