АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6744/2014
Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Головного
управління МВС України в м. Києві за
довіреністю - Ковальчука Ігоря
Володимировича на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 квітня 2014 р. у справі за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 про
скасування арешту, повернення
автомобіля і свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, -

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Головного управління
МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 про
скасування арешту, повернення
автомобіля і свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є вдовою померлого ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та спадкоємцем майна
після смерті чоловіка.

За час спільного проживання в шлюбі
ОСОБА_4 набув право власності на
автомобіль марки LEXUSGX470, 2006 р. випуску,
чорного кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1, легковий універсал -В,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, видане
МРЕВ ВДАІ м. Ніжин від 13.09.2006 р.

При житті ОСОБА_4 видав довіреність на
право керування автомобілем на ім'я
ОСОБА_3 і автомобіль перебував у нього в
користуванні.

Відносно ОСОБА_3 була порушена
кримінальна справа, його було
затримано, а спірний автомобіль,
згідно протоколу огляду і затримання
за № 6988 було арештовано і постановлено
на майданчик для тимчасового
зберігання транспортних засобів.

Позивач вважає, що спірний автомобіль
був неправомірно вилучений та
арештований, ОСОБА_3 не належить, а тому
повинен бути повернутий її як
спадкоємцю майна ОСОБА_4 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03.04.2014 р. позов було
задоволено.

Скасовано арешт, накладений на
автомобіль марки Lexus GХ 470, 2006 року
випуску, чорного кольору, держ. номер
НОМЕР_2, типу: легковий універсал-В,
номер кузова: НОМЕР_4, що належить
ОСОБА_4 на праві власності, який
накладений на підставі постанови про
накладення арешту старшим слідчим СУ
ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П.
від 18.03.2011 року, кримінальна справа №
752/12865/13-к та повернути вищезазначений
автомобіль і свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу РСА №741173, видане
МРЕВ ВДАІ м. Ніжин від 13.09.2006 р. ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції представник Головного
управління МВС України в м. Києві за
довіреністю - Ковальчук І. В. подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що
відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім зипадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
серпня 1976 року (із подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
виключення майна з опису», за
правилами, установленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує
боржника, особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізовано. У тих випадках, коли опис
проводиться для забезпечення
конфіскації чи стягнення майна на
користь держави, як відповідач
притягується відповідна державна
податкова інспекція.

Вимоги осіб щодо належності їм, а не
боржнику майна, на яке накладено арешт,
вирішується шляхом пред'явлення позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту (п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26
грудня 2003 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження»).

У порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33, п. 2 ч. 6
ст. 130 ЦПК України судом не вирішено
питання про склад осіб, які беруть
участь у справі та не роз'яснено право
позивачу на залучення до участі у
справі в якості співвідповідача особи,
в інтересах якої накладено арешт на
майно та не обговорено питання щодо
залучення до справи цивільних
позивачів, визначених у кримінальній
справі чи відповідну державну
податкову інспекцію.

Крім того, станом на час розгляду
зазначеної справи кримінальна справа
перебувала на розгляді в
Голосіївському районному суді міста
Києва. Оскільки зазначена кримінальна
справа перебуває у провадженні суду
відповідачем необхідно залучати
прокуратуру, на яку покладено обов'язок
щодо підтримання обвинувачення в суді.

Суд вирішуючи зазначений спір не взяв
до уваги той факт, що кримінальна
справа на теперішній час перебуває у
провадженні Голосіївського районного
суду міста Києва.

Відповідно до ст. 11 Перехідних положень
КПК України у ред. 2012 року кримінальні
справи, які до дня набрання чинності
цим Кодексом надійшли до суду від
прокурорів з обвинувальним висновком,
постановою про застосування
примусових заходів медичного чи
виховного характеру, постановою про
направлення справи до суду для
вирішення питання про звільнення особи
від кримінальної відповідальності,
розглядаються судами першої,
апеляційної та касаційної інстанцій і
Верховним Судом України в порядку, який
діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, у зв'язку з тим, що
кримінальна справа перебуває на
розгляді в суді, то ураховуючи вимоги
ст.ст. 324, 409, 411 КПК України (у ред. 1960
року) питання про зняття арешту вирішує
суд, який повинен постановити вирок у
кримінальній справі, тобто
Голосіївський районний суд міста
Києва.

У судовому засіданні представник
Головного управління МВС України в м.
Києві підтримав апеляційну скаргу ат
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
не визнав та просив відмовити в її
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 судова колегія
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
які з'явились у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, позивачка є спадкоємицею
померлого ОСОБА_4 (а.с.7), якому на праві
власності належав автомобіль марки Lexus
GХ 470, 2006 року випуску, чорного кольору,
державний номер НОМЕР_2, типу: легковий
універсал-В, номер кузова: НОМЕР_4. (а.с.
11).

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 видав довіреність на право
керування вищезазначеним автомобілем
на ім'я ОСОБА_3 і автомобіль перебував у
користуванні довіреної особи.

17.03.2010 року громадянина ОСОБА_3 було
затримано у порядку ст. 115 КІІК України
(у редакції 1960 року) як підозрюваного у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 190
КК України.

Під час затримання у останнього
вилучено автомобіль марки марки Lexus GХ
470, 2006 року випуску, чорного кольору,
державний номер НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_4

18.03.2011 року постановою старшого
слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві
Безушком А.П., у межах кримінальної
справи відносно ОСОБА_3, з метою
забезпечення цивільного позову та
можливості конфіскації майна,
накладено арешт на автомобіль марки
марки Lexus GХ 470, 2006 року випуску, чорного
кольору, державний номер НОМЕР_2 ( а.с. 57).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 126 КПК України (в редакції, що
діяла на момент накладення арешту),
забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації майна
провадиться шляхом накладення арешту
на вклади, цінності та інше майно
обвинуваченого чи підозрюваного або
осіб, які несуть за законом матеріальну
відповідальність за його дії.

Згідно ст. 41 Конституції України, яка є
нормою прямої дії, ч. 1 ст. 321 ЦК України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_4 та позивач не є
учасниками кримінального провадження,
тому питання захисту їх права
власності на автомобіль повинно бути
предметом розгляду саме в порядку
цивільного провадження.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що право
приватної власності є непорушним, і
оскільки ОСОБА_4 як власник
вищевказаного автомобіля, та позивач
як спадкоємець останнього, не є
учасниками кримінального провадження
відносно ОСОБА_3, то судом правомірно
було знято арешт зі спірного
автомобіля.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
№ 6 п. 3 встановлено, що при розгляді
кримінальних справ про крадіжки та
інші корисливі злочини слід суворо
виконувати вимоги постанов пленуму
Верховного Суду України про
необхідність з'ясування, яке майно з
того, що є у підсудного, придбане за
кошти, здобуті злочинним шляхом, і при
відображення цих обставин у вироку.

П. 4 даної Постанови встановлено, що за
правилами установленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтується на праві
власності на описане майно або на
праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує,
особу в інтересах якої накладено арешт
на майно, і в необхідних випадках -
особу, якій передано майно, якщо воно
реалізовано.

В заявленому позивачем позові він
визначився з колом осіб які на його
думку порушили, або не визнали чи
оспорюють його права, свободи чи
інтереси.

Судова колегія вважає, що апелянт в
свої скарзі не обґрунтував свої доводи
щодо необхідності залучення до участі
у справі прокурора, цивільних
позивачів у кримінальній справі, або
посадових осіб податкової інспекції,
оскільки вказані особи прав позивача
не порушували.

Клопотань щодо заміни неналежного
позивача в порядку ст. 33 ЦПК України
позивач до суду не заявляв. Підстав для
залучення прокуратури, або цивільних
позивачів до участі в справі судом
першої інстанції, під час розгляду
справи, судом першої інстанції не
встановлено.

Даних про реалізацію спірного майна
суду не надано.

Враховуючи те, що особа, яка порушила
права позивача є посадовою особою
Головного слідчого управління МВС
України в м. Києві і діяла в межах
повноважень слідчого і в інтересах
слідства, то до участі в справі і
приймав участь представник державного
органу, який порушив права позивача.

Згідно з Постановою старшого слідчого
СУ ГУМВС України в м. Києві капітаном
міліції Безушко А.П. від 18 березня 2011 р.
було накладено арешт на спірний
автомобіль, власником якого значиться
ОСОБА_4

Судова колегія звертає увагу на те, що
вирішуючи питання про накладення
арешту слідчому були відомі відомості
про власника автомобіля, але не
звертаючи увагу на це, він наклав арешт
на спірний автомобіль посилаючись на
те, що злочин який інкримінується
ОСОБА_3 відноситься до особливо тяжких,
вказаним злочином завдані збитки, які
не відшкодовані, з метою забезпечення
цивільного позову по кримінальній
справі та виконання вироку в частині
конфіскації майна.

Судова колегія вважає перевищенням
повноважень слідчого накладення
арешту на майно особи, яка не була
притягнута в якості обвинуваченого по
кримінальній справі і не може нести
відповідальність за діяння інших осіб.

Судова колегія також відхиляє доводи
апелянта щодо того, що відповідно до
обов'язковості зняття арешту зі
спірного майна Голосіївський районний
суд міста Києва, який розглядає
кримінальну справу щодо обвинувачення
ОСОБА_3

Власник автомобіля ОСОБА_4, так як і
його дружина, спадкоємець першої черги,
та правонаступник його прав, не є
учасниками кримінального процесу, а
тому не можуть приймати у ньому участі.

Право власника майна на захист свого
права визначено в ст. 391 ЦК України

Згідно з правовою позицією Верховного
суду України викладеної В постанові
від 15 травня 2013 р. ( а.с.82-84) встановлено,
що вимоги особи, що ґрунтуються на її
праві власності на арештоване майно
розглядаються за правилами,
установленими для. розгляду позовів
звільнення майна з-під арешту. В
порядку, передбаченому кримінально
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено провадженні в
кримінальній справі, розглядаються
заяви боржників правильність арешту
майна.(а.с. 85)

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Головного управління МВС України в м.
Києві за довіреністю Ковальчука Ігоря
Володимировича - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 квітня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді