Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М,

Попович О.В., Ступак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства «Стадіон
«Авангард» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 17 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що він працював в КП
«Стадіон Авангард» на посаді головного
інженера з 08 липня 2009 року і був
звільнений з ініціативи власника
наказом від 05 листопада 2012 року № 21 на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На
порушення норм трудового
законодавства в день звільнення з ним
не проведеного повного розрахунку. У
березні 2013 року він звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до відповідача про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та заборгованості за
авансовими звітами. Заочним рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
23 квітня 2013 року з відповідача на його
користь стягнуто середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 06 листопада 2012 року до 19
березня 2013року у розмірі 12 111 грн 62 коп.
та заборгованість за авансовими
звітами в сумі 8 902 грн 83 коп. Оскільки
рішення суду в частині стягнення
авансових платежів органами ДВС
виконано 09 липня 2013 року, що є днем
остаточного розрахунку з ним, тому
просив відповідно до вимог ст. ст. 116, 117
КЗпП України, стягнути з відповідача на
свою користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 20 березня 2013 року до 09 липня 2013
року в сумі 9 637 грн 02 коп. та судові
витрати у справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 10
вересня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Стягнуто з КП
«Стадіон «Авангард» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за затримку
остаточного розрахунку при звільненні
за період з 20 березня 2013
року до 09 липня 2013 року у сумі 9 637 грн 02
коп. та 229 грн 40 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 17 січня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
указаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
працював у КП «Стадіон «Авангард» на
посаді головного інженера з 08 липня 2009
року і був звільнений з роботи згідно з
наказом від 05 листопада 2012 року № 21 на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 8).

У день звільнення КП «Стадіон
Авангард» не здійснило розрахунку із
позивачем у строки, передбачені ст. 116
КЗпП України.

Так, повний розрахунок з позивачем
проведено не в день його звільнення - 05
листопада 2012 року, а 19 березня 2013 року
(а. с. 10).

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до КП
«Стадіон «Авангард» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 06
листопада 2012 року до 19 березня 2013 року
(день його фактичного розрахунку) та
заборгованості за авансовими звітами.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 23 квітня 2013
року указаний вище позов задоволено,
стягнуто з КП «Стадіон Авангард» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 06 листопада 2012 року до 19
березня 2013 року у розмірі 12 111 грн 62 коп.
та заборгованість за авансовими
звітами у сумі 8 902 грн 83 коп. Дане
рішення набуло законної сили
13 травня 2013 року і на підставі цього
рішення 05 червня 2013 року видано
виконавчий лист та відкрито виконавче
провадження, за яким присуджені до
стягнення суми позивачу повністю
виплачені 09 липня 2013 року.

Таким чином, рішення суду у частині
стягнення з КП «Стадіон Авангард» на
користь ОСОБА_3 середнього заробітку за
час затримки розрахунку відповідачем у
справі виконано.

Позивач у цій справі просить стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 20 березня 2013 року до 09 липня 2013
року в сумі 9 637 грн 02 коп.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції виходив з доведеності та
обґрунтованості позову, та наявності
передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 20 березня 2013
року до 09 липня 2013 року в сумі 9 637 грн
02 коп.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про задоволення позову й
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні указаного позову,
апеляційний суд виходив з того, що в
даному випадку наявний спір про розмір
суми заробітної плати, що підлягала
виплаті позивачу, який був вирішений
судом, тому відсутні підстави для
стягнення компенсації за період після
ухвалення судового рішення до
фактичного розрахунку, а тому вимоги
позову є безпідставними.

При цьому апеляційний суд дійшов
висновку про те, що після ухвалення
судом рішення про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та звернення його до виконання
відносини, пов'язані з виплатою
присудженої суми регулюються з
урахуванням Закону України «Про
виконавче провадження» і чинним
трудовим законодавством, зокрема, ст. 117
КЗпП України не передбачено стягнення
середнього заробітку за невиконання
судових рішень у трудових спорах.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Цим Законом
врегульовано лише правовідносини, що
виникають у процесі виконання судових
рішень.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною 1
статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

З огляду на зазначене, правильним є
висновок суду першої інстанції про
задоволення позову - стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 20
березня 2013 року до 09 липня 2013 року в
сумі 9 637 грн 02 коп. на підставі ст. 117
КЗпП України.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно,
всебічно та обґрунтовано встановив
обставини справи, надав належну оцінку
наявним у справі доказам, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону, що призвело
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційну
скаргу необхідно задовольнити, рішення
апеляційного суду скасувати із
залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 17 січня
2014 року скасувати, рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 вересня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак