РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд міста
Житомира в складі:

головуючого-судді Рожкової О.С.

секретаря Каторжинської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 (далі також
позивач) звернулася до суду з позовом в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 (далі також відповідач), в якому
просила визнати недійсним заповіт
ОСОБА_5, складений на користь ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 зареєстрований в реєстрі
за №1548 від 14.06.2012 року, як такий, що не
відповідав волевиявленню заповідача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що є опікуном ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_5
яка є матір'ю недієздатного ОСОБА_6
Згодом стало відомо, що 14.06.2012 року
ОСОБА_5 склала заповіт на належну їй
частку в житловому будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на користь
відповідача ОСОБА_3 Оскільки померла
любила сина, неодноразово висловлювала
бажання залишити йому все належне їй
майно, вважає, що спірним заповітом
порушено права ОСОБА_6, як спадкоємця
першої черги та особи, що має право на
обов'язкову частку в спадковому майні.
Вважає, що заповіт від 14.06.2012 року
складено з порушенням вимог щодо його
форми, а волевиявлення ОСОБА_5 не було
вільним і не відповідало її волі.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали за
безпідставністю, посилаючись на те, що
оспорюваний заповіт від 14.06.2012 року
відповідав волі заповідача і при
укладенні заповіту волевиявлення
спадкодавця було вільним, про що
зазначено в письмових запереченнях,
поданих до суду (а.с.29-30).

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4
в судовому засіданні пояснила, що
заповіт посвідчено відповідно до
чинного законодавства, вважає позов
необґрунтованим, а позовні вимоги
безпідставними у зв'язку з чим просила
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, третьої особи, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є племінницею
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Любарського районного
суду Житомирської області від 07.04.2006
року ОСОБА_1 призначено опікуном над
недієздатним ОСОБА_6 - сином померлої
ОСОБА_7 (а.с.6-7).

14 червня 2012 року ОСОБА_7 склала заповіт,
за яким усе належне їй майно заповідала
ОСОБА_3 Заповіт прочитано і підписано
ОСОБА_7 особисто, в присутності двох
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, та посвідчено
вдома у заповідачки приватним
нотаріусом Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано заповіт за номером 1548
(а.с.26,27).

Як встановлено з пояснень відповідача,
приватного нотаріуса та свідків
заповіт посвідчувався за місцем
проживання заповідача у зв'язку з
перенесеною ОСОБА_5 травмою ноги, а
саме, переламом шийки бедра.

Вказані обставини не заперечувались
сторонами по справі та підтверджуються
поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9

Згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до норм ст. 1247 ЦК України
загальними вимогами до форми заповіту
є складання заповіту в письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт повинен бути
особисто підписаний заповідачем та
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними в ст. ст. 1251-1252 цього
Кодексу.

Викладене вище свідчить про те, що
посилання позивача та її представника
в судовому засіданні на недотримання
вимог щодо форми заповіту під час
складання заповіту від 14 червня 2012 року
є безпідставними.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом встановлено, що оспорюваний
заповіт відображає дійсну волю ОСОБА_5,
його форма відповідає вимогам чинного
законодавства та при його посвідченні
не було порушено встановлений для
цього порядок.

Наведене підтверджується поясненнями
приватного нотаріуса ОСОБА_4, яка
пояснила, що відповідно до вимог
Закону України «Про нотаріат» під час
укладення заповіту встановила, що
заповідач розуміє значення, умови
правочину та його правові

наслідки.

Під час розгляду справи позивачем, її
представником не надано достатніх
належних доказів на підтвердження
фізичного або психологічного впливу
відповідача на ОСОБА_5, який міг
призвести до невідповідності
волевиявлення останньої під час
укладення заповіту її дійсній волі,
клопотань про витребування таких
доказів не заявлялось.

Залучені та допитані за клопотанням
позивача в якості свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11 повідомили, що в останнє
спілкувалися з ОСОБА_5 в 2010 році, тобто
за два роки до укладення спірного
заповіту, при цьому в ОСОБА_5 не
повідомляла про свої наміри скласти
заповіт.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що бачила
ОСОБА_5 весною 2011 року, питаннями про те,
кому буде залишати майно, померла з нею
не ділилася, останнім часом за померлою
доглядала сусідка ОСОБА_13.

Доводи позивача, зокрема, щодо
довготривалої хвороби ОСОБА_5,
пов'язаної з переламом шийки бедра, що
призвело до ізоляції померлої від
зовнішнього світу та у зв'язку з цим
неусвідомлення нею своїх дій, на
підтвердження своїх висновків про
відсутність у ОСОБА_5 у момент
складання оспорюваного заповіту
вільного волевиявлення та
відповідності волевиявлення її
внутрішній волі, суд ставить під
сумнів.

Разом з тим, позивач у судовому
засіданні підтвердила, що останній раз
бачила тітку 10.05.2011 року, а згодом, під
час телефонної розмови остання
повідомила, що бажає заповісти майно
сусідці ОСОБА_3

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про
визнання заповіту недійсним є
безпідставними і такими, що
задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідач не
заперечувала право ОСОБА_2 на
обов'язкову частку в майні померлої
ОСОБА_5, яке є особистим,
персоніфікованим.

Відповідно до п. п. "в" п. 11 Постанови
Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про
судову практику в справах за скаргами
на нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні" передбачено, що спадкоємець,
який претендує на обов'язкову частку у
спадщині повинен подати заяву про
прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечувалось сторонами, що на час
розгляду справи свідоцтво на право
власності на майно померлої ОСОБА_5
нотаріусом не видавалося, а тому
відсутні підстави вважати, що право
ОСОБА_2 на обов'язкову частку в майні
спадкодавця порушено.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 209, 212, 215, 218,
292, 294 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 в задоволенні
позову до ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення суду, особи,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні при проголошенні
рішення, в той же строк з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. С. Рожкова