Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1974/14
Головуючий у 1 інстанції: Ломейко В.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Трофимової Д.А. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
фермерського господарства
«Годлевський Віктор Сергійович» на
рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 14 березня 2014
року у справі за позовом фермерського
господарства «Годлевський Віктор
Сергійович» до ОСОБА_5, третя особа:
Токмацький районний відділ Державного
агентства України із земельних
ресурсів про зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні орендованою
земельною ділянкою, -

В С Т
А Н О В И Л А:

06 листопада 2013 року фермерське
господарство «Годлевський Віктор
Сергійович» звернулося до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
08 жовтня 2008 року позивач та відповідач
уклали договір оренди земельної
ділянки, який зареєстрований у відділі
Держкомзему Чернігівського району
Запорізької області 09.06.2011 року за
номером 00316.

При передачі земельної ділянки було
складено акт визначення меж земельної
ділянки в натурі ( на місцевості) були
вказані межові знаки в кількості 4 шт.
Однак, в ході державної реєстрації було
виявлено, що в межах переданої в оренду
земельної ділянки площею 8,7375 га
знаходиться менша земельна ділянка
площею 0,30 га, яка відповідачу не
належить.

Ця земельна ділянка межовими знаками
на місцевості не визначена, у зв'язку з
чим використання орендованої
земельної ділянки є значно утрудненим.
Виходячи зі змісту ст. 106 Земельного
кодексу України встановлення межових
знаків є обов'язком власників
земельних ділянок.

За таких обставин позивач просив суд
усунути перешкоди у користуванні
зазначеною земельною ділянкою з боку
відповідача ОСОБА_5, зобов'язавши
останню замовити у землевпорядній
організації відновлення межових
знаків між її земельною ділянкою та
земельною ділянкою, яка знаходиться в
середині її земельної ділянки.

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 14 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ФГ «Годлевський
В.С.» посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є
власником земельної ділянки площею 8,7375
га, розташованої на території
Чернігівської селищної ради
Чернігівського району Запорізької
області. Земельна ділянка передана у
власнісь для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі держаного акту про право
власності на землю серії ЯА № 9285439.

08 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 і ФГ
«Годлевський B.C.» було укладено договір
оренди вищевказаної земельної ділянки
з терміном дії 10 років.

З матеріалів справи вбачається, що в
2007 році ДП «Запорізький інститут
землеустрою» на замовлення ФГ
«Годлевський В.С.» виконало роботи з
розробки «Технічної документації зі
складання державних актів на право
власності на земельну ділянку». При
розробці технічної документації було
встановлено наявність на земельній
ділянці, що передавалась у власність
відповідачу курганного могильника,
який складається з одного кургану.

Відповідно до договору оренди від
08.10.2008 року, належна на праві власності
ОСОБА_5 земельна ділянка була передана
у користування орендарю за актом
прийому-передачі, який підписаний
сторонами з зазначеними межовими
знаками на ній.

Сторонами за договором також було
підписано Акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), де
було зазначено, що при визначенні меж
земельної ділянки сторони договору
ніяких претензій при встановленні меж
землекористування не мають (а.с. 19).

Тобто, позивачу ще на стадії розробки
технічної документації, підписання
договору було відомо про наявність на
території земельної ділянки ОСОБА_5
кургану.

Окрім цього, судом не можуть захищатись
права, які не відповідають закону.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.
Захист же цивільних прав це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права
(ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права
позивач не врахував що зобов'язати
фізичну особу замовити у
землевпорядній організації (без
зазначення навіть в якій) відновлення
межових знаків не є способом захисту
цивільного права відповідно до закону.

Окрім цього, статтею 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, установленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Однак, звертаючись до суду позивач не
надав доказів порушення його права
користування земельною ділянкою діями
відповідача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона сама зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Судове рішення відповідає матеріалам
справи, підстав для його зміни судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фермерського
господарства «Годлевський Віктор
Сергійович» відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 14 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: