Справа № 2-2033/11 Головуючий у 1 інстанції:
Плахтій І.Б Провадження № 22-ц/773/975/14
Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

з участю представника позивача
Омельчук М. М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 06 травня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 травня 2014
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» заборгованість за
кредитним договором №210/08-206 від 02
жовтня 2008 року в загальному розмірі 93 151
гривню 82 копійки, яка складається з: 23
400 грн. непогашеного кредиту, 21 528,02 грн.
несплачених процентів, 453,17 грн. пені, 13
478,41 грн. штрафу, 34 292,22 грн. процентів
річних від простроченої суми.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» 931 гривню 52 копійки
судового збору та 100 гривень витрат,
пов'язаних з публікацією в пресі
оголошення.

В задоволенні вимог позову до
відповідача ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду
позивач ПАТ «Західінкомбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які участь у
справі, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 жовтня 2008 року відповідно до
укладеного кредитного договору №
210/08-206 між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та
ОСОБА_4, останній отримав кредит в сумі
23400 грн. на умовах визначених договором,
зі сплатою 23% річних та кінцевим
терміном повернення до 02 квітня 2009 року
(а.с. 7,8).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором з відповідачем
ОСОБА_3 було укладено договір поруки №
210/08-207 від 02 жовтня 2008 року відповідно
до якого останній зобов'язувався перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником в повному обсязі усіх
зобов'язань, що випливають з кредитного
договору, додаткових договорів до
нього (а. с. 9).

Згідно розрахунку заборгованості,
наявному в матеріалах справи,
заборгованість відповідача станом на 20
лютого 2014 року перед банком за
кредитним договором становить - 93151,82
грн., з яких: непогашений кредит - 23400
грн., несплачені проценти - 21528,02 грн.,
пеня за прострочення повернення
процентів - 453,17 грн., штраф за
невиконання умов кредитного договору -
13478,41 грн., відповідальність за
порушення грошового зобов'язання в
розмірі 30% річних від простроченої суми
боргу - 34292,22 грн. (а.с. 100).

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами, що
передбачено ст.629 ЦК України.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлено договором.
Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати відсотків, належних йому.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції щодо правомірності вимог
позивача відповідає умовам укладеного
між сторонами договору та нормам
чинного цивільного законодавства
України.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання. Порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

В п. 3.2 договору поруки від 02 жовтня 2008
року, укладеного між банком та
поручителем ОСОБА_3 передбачено, що цей
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання усіх зобов'язань за
кредитним договором та додатковими до
нього договорами (а. с. 9), тобто, строк
припинення поруки, як це передбачено ч.
1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України з
визначенням роками, місяцями, тижнями
конкретної події, укладеним договорам
поруки не визначений. Тому
застосуванню підлягає ч. 4 ст. 559 ЦК
України про те, що якщо в установлений
6-ти місячний строк від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання кредитор не пред'явив
вимоги до поручителя то порука
припиняється.

Отже місцевим судом вірно встановлено,
що строк виконання зобов'язання за
кредитним договором сплинув 02 квітня
2009 року, а строк пред'явлення вимоги до
поручителя закінчився 02 жовтня 2009 року.
У цей час вимоги до поручителя про
стягнення боргу банк не пред'являв.

Покликання апелянта на те, що
поручитель про необхідність виконання
своїх зобов'язань попереджався банком
шляхом надіслання відповідної
претензії не заслуговують на увагу,
оскільки в матеріалах справи відсутні
дані про її вручення поручителю і
докази про це позивачем суду надані не
були.

Оскаржене рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
впливають на його законність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 травня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий - суддя

Судді