Номер провадження: 22-ц/785/4571/14
Номер справи місцевого суду: 1512/7040/2012
Головуючий у першій інстанції Маломуж
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору позики, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору позики, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду
м.Одеси від 5 березня 2014 року,

встановила:

В липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом і після
уточнення позову, посилався на те, що 1
грудня 2006 року він за договором позики
передав ОСОБА_5 150 000 доларів США строком
до 1 липня 2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер, не повернувши борг. ОСОБА_2
просив стягнути зі спадкоємців
померлого: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 еквівалент
150 000 доларів США, що складає 1 458 615 грн. в
межах вартості спадкового майна у
вигляді ? частини нежитлових приміщень
цокольного поверху, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2, корпус 1 та ? частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали та
звернулися з зустрічними позовами про
визнання недійсним договору позики та
акту прийому-предачі грошових коштів,
посилаючись на те, що договір позики
був укладений без згоди дружини
позичальника, а правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків та в порушення
закону вчинений в доларах США.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 5 березня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволений: суд стягнув з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг
в сумі 1 458 615 грн. в межах вартості
вищезазначеного спадкового майна. В
задоволенні зустрічних позовів
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічних позовів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, як спадкоємці померлого ОСОБА_5,
забов»язані задовольнити вимоги
позивача в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Колегія суддів
частково погоджується з таким
висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що 1
грудня 2006 року ОСОБА_2 за договором
позики передав ОСОБА_5 150 000 доларів США
строком до 1 липня 2007 року, що
підтверджується договором та актом
передачі коштів (т.1, а.с.6-7). ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер, не повернувши борг(т.1,
а.с.63).

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України
спадкоємці забов»язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців забов»язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, якій відповідає
його частці у спадщині.

Спадкоємцями за законом першої черги є
дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та його дочка -
ОСОБА_4, які прийняли спадщину (т.1,
а.с.42-54) та оформили право власності на
спадкове майно у вигляді ? частини
нежитлових приміщень цокольного
поверху, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2, корпус 1 (т.1, а.с.8-14, т.3, а.с.24-27).
За висновком судової
будівельно-технічної експертизи
вартість зазначених нежитлових
приміщень складає 109 700 доларів США, що
не перевищує розмір боргу (т.3, а.с.184-187).

Колегія погоджується з висновком суду
про стягнення боргу зі спадкоємців на
підставі ч.1 ст.1282 ЦК України в межах
вартості спадкового майна у вигляді ?
частини нежитлових приміщень.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду про включення до
спадкового майна ? частини квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є
власністю ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про право власності від 15
січня 2008 року та витягом з реєстру (т.3
а.с.44, 161).

Зазначена квартира знаходиться в
будинку житлово-будівельного
кооперативу «Київський-17». З 1986 року
членом цього кооперативу та власником
паю був батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 Разом з
ним в квартирі проживали члени його
сім»ї: дружина ОСОБА_7 та повнолітній
син ОСОБА_8

На підставі обмінного ордеру від 5
грудня 1987 року сім»я ОСОБА_6 здійснила
внутрісімейний обмін з сім»єю ОСОБА_3,
до складу якої входив її чоловік ОСОБА_5
та дочка ОСОБА_4(т.4, а.с.70). При цьому
ОСОБА_6 передав належний йому пай в сумі
4370 рублів своїй дочці ОСОБА_3, яка стала
власником паю та була прийнята в члени
кооперативу, що підтверджується
витягом з протоколу від 16 вересня 1987
року. Зазначений обмін та передача паю
здійснені на підставі пунктів 38-40
Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186.

Під час передачі паю ОСОБА_3
знаходилася в шлюбі з ОСОБА_5, однак
оскільки пай був переданий їй батьком в
дар, тому на підставі ч.1 ст.24 КЗпШ
України цей пай є її особистою
власністю. Станом на 1 квітня 1991 року
розмір повністю сплаченого ОСОБА_3 паю
складав 12910,49 рублів, що
підтверджується довідкою кооперативу
від 7 квітня 2014 року №30.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
власність» від 7 лютого 1991 року N 697-XII
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

З введенням в дію з 15 квітня 1991 року
зазначеного Закону ОСОБА_3 на підставі
ст.15 цього Закону набула право
власності на спірну квартиру, як член
кооперативу, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру. Своє право
власності на квартиру ОСОБА_3 оформила
шляхом отримання свідоцтва про право
власності від 15 січня 2008 року, з
реєстрацією права власності 5 лютого 2008
року (т.3, а.с.158-161).

Однак суд першої інстанції не врахував
зазначених обставин, а тому прийшов до
помилкового висновку про те, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя, та безпідставно включив ?
частину квартири до спадкового майна
померлого ОСОБА_5 При цьому поза увагою
суду залишилося те, що право власності
ОСОБА_3 на квартиру та
правовстановлюючі документи
(свідоцтво про право власності,
державна реєстрація) не оспорювалися.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині звернення стягнення на
спірну квартиру підлягає скасуванню на
підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в позові.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду в частині звернення стягнення на
нежиле приміщення, а також в частині
відмови в задоволенні зустрічних
позовів про визнання недійсним
договору позики та акту
прийому-предачі грошових коштів.
Судове рішення в цих частинах ухвалено
з додержанням вимог матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування в цих частинах
відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.п.1,2, 308, 309 ч.1
п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
м.Одеси від 5 березня 2014 року скасувати
в частині задоволення позову ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 боргу в
сумі 1 458 615 гривень в межах вартості ?
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та в цій частині
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 1 458 615
гривень в межах вартості ? частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 - відмовити.

В зв'язку з цим виключити з абзацу
другого резолютивної частини рішення
Київського районного суду м.Одеси від 5
березня 2014 року слова «та ? частини
трьохкімнатної квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1».

В решті рішення Київського районного
суду м.Одеси від 5 березня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш