Справа №1403/1806/12 04.06.2014 04.06.2014
Провадження №22-ц/784/1651/14
Суддя по 1 інстанції - Дорошенко А.В.
Доповідач апеляційної інстанції -
Ухвала

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Руднік Є.М.,

участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідачки
ОСОБА_3,

- представника відповідача ТОВ
"Медіус - Плюс" - Філевського Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами

Товариства з обмеженою
відповідальністю агентство "Медіус -
Плюс" та ОСОБА_5

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 25
квітня 2014 року ухвалене

за
позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та товариства з
обмеженою відповідальність агентство
"Медіус - плюс" про стягнення коштів за
договором позики та звернення
стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

18 грудня 2012 року ОСОБА_6, через
свого представника ОСОБА_7, звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5 та
товариства з обмеженою
відповідальність агентство "Медіус -
плюс" (далі - Товариство) про стягнення
коштів за договором позики та
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Позивач вказував, що через
свого представника ОСОБА_7, на підставі
нотаріально посвідченого договору
позики від 07 травня 2010 року, та двома
додатковими угодами до цього договору
від 08 травня та 21 червня 2010 року,
укладеними в простій письмовій формі,
позичив ОСОБА_5 безпроцентно грошові
кошти на загальну суму 11 337 918
грн. строком до 01 жовтня 2012 року.

07 травня 2010 року на забезпечення
виконання вимоги, що випливає з
вказаного договору позики з усіма
додатковими угодами до нього,
Товариство, від імені якого діяла
ОСОБА_5, як директор, передало в іпотеку
позивачу належне йому нерухоме майно -
комплекс, базу відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 1 741, 18
кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1.
Вартість предмета іпотеки сторони
оцінили в 300 000 грн.

За період з 20 липня 2010 року по 20
липня 2012 року ОСОБА_5 повернула
позивачу лише 382 292 доларів США, що
еквівалентно 3 058 336 грн.

Внаслідок цього, сума основного
боргу ОСОБА_5 перед позивачем за
договором позики становила 8 279 582 грн., а
згідно ст. 625 ЦК України, три проценти
річних - 248 387 грн. 36 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з ОСОБА_5 вказаний борг
з урахуванням трьох процентів річних
та звернути стягнення на предмет
іпотеки і на інше рухоме та нерухоме
майно іпотекодавця шляхом продажу
майна з прилюдних торгів.

Рішенням Березанського районного
суду Миколаївської області від 25
квітня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволенні частково. Стягнуто
з ОСОБА_5 на користь позивача борг 8 527 968
грн., з якого: основний борг 8 279 582 грн. та
три проценти річних - 248 387 грн. 46 коп.

Звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме: нерухоме майно -
комплекс, базу відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою: Миколаївська область
Березанський район с. Коблеве, пр.
Курортний, 51, та належить Товариству,
для погашення загальної
заборгованості перед ОСОБА_6 в сумі 8 527
968 грн. шляхом продажу на прилюдних
торгах, за початковою ціною не нижчою
за звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження.

Відмовлено у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на інше рухоме та нерухоме майно
Товариства за необґрунтованістю.

Стягнуто з кожного відповідача на
користь позивача по 3 327 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове - про
відмову у позові.

В апеляційній скарзі представник
Товариства - Філевський Р.М.,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6 в частині стягнення боргу за
договором позики та, звертаючи
стягнення на належне Товариству
нерухоме майно - комплекс, базу
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", суд першої
інстанції виходив з того, що ці позовні
вимоги є обґрунтованими та
підтверджені матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про звернення стягнення на інше рухоме
та нерухоме майно Товариства за
договором іпотеки, суд виходив з того,
що такі вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.
530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором або законом правові
наслідки.

З матеріалів справи вбачається,
що 07 травня 2010 року позивач ОСОБА_6
через свого представника ОСОБА_7 (яка
діяла на підставі виданої ним
нотаріально посвідченої довіреності
від 16 липня 2009 року, дійсності якої
перевірена нотаріусом), уклав з ОСОБА_5
договір позики (т. 1 а.с.10).

За умовами цього договору ОСОБА_5
отримала 200 000 грн. безпроцентно до 01
жовтня 2010 року. Позика надана в обмін
на зобов'язання позичальниці повернути
позику рівними частинами у сумі 6 900
грн. щомісяця не пізніше 20 числа
кожного календарного місяця, починаючи
з травня 2010 року.

Сторони передбачили, що зміни,
доповнення до цього договору та
додаткові угоди можуть бути укладені в
письмовій формі, без нотаріального
посвідчення, як Додаток до договору, та
є його невід'ємною частиною (п. 11
договору).

Вказаний договір посвідченим
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за № 1650.

Наступного дня, 08 травня 2010 року
між тими ж сторонами договору, в
простій письмовій формі, внесені зміни
та доповнення до договору позики, як
Додаток № 1, згідно яких ОСОБА_5
безпроцентно отримала у позику 7 396 708
грн., що еквівалентно 932 750 доларам США,
строком до 01 жовтня 2012 року.

Позичальниця зобов'язувалася з
травня 2010 року повертати позику
рівними частинами по 9 750 доларів США, не
пізніше 20 числа кожного місяця та
здійснити останній платіж у вересні 2012
року на суму 659 750 доларів США.

Сторони передбачили, що позичені
раніше 200 000 грн. ввійшли до суми цієї
позики (т.1 .с.11)

21 червня 2010 року ті ж сторони, в
простій письмовій формі, уклали
Додаток № 2 до договору позики, за якими
ОСОБА_5 передано у позику 3 941 210 грн., що
еквівалентно 497 000 доларам США, із
зобов'язанням позичальниці їх
повернути з липня 2010 року рівними
частинами по 5 250 доларів США, не пізніше
20 числа кожного місяця та з останнім
платежем у вересні 2012 року на суму 355 250
доларів США (т.1 а.с.12).

Будь-яких застережень щодо
зменшення суми раніше наданої позики
сторони не передбачили.

Отже, сума щомісячних платежів
ОСОБА_5 до вересня 2012 року по поверненню
позики становила 15 000 доларів США (9 750 + 5
250 доларів США).

Згідно відомості графіку
погашення, ОСОБА_5 повертала позику
кожного місяця з 20 червня 2010 року по 20
лютого 2012 року та з 20 квітня по 20 липня
2012 року саме по 15 000 доларів США, а 20
березня 2012 року - 7 292 долара США (т. 1 а.с.
13).

За такого, доводи та міркування
представника Товариства та ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про зменшення суми
позики за Додатком № 2 до договору
позики до 3 941 210 грн., є припущеннями та
спростовуються наявними доказами.

Отже, встановивши вказані
обставини справи, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що загальна
сума позики становила 11 337 918 грн.

За період з 20 липня 2010 року по 20
липня 2012 року ОСОБА_5 повернула позику
на суму 382 292 доларів США, що
еквівалентно 3 058 336 грн.

Позивач приймав виконання умов
договору позики позичальницею на її
користь за кусом еквівалентним 1 долар
США - 8 грн., що є вищим офіційного курсу
Національного банку України щодо
долара США на час повернення позики
(а.с.301-302 т.2).

Належних та допустимих доказів
повернення більшої суми позики, на що
посилалася позичальниця,
обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, ОСОБА_5 суду не надала, хоча це,
згідно ст. 60 ЦПК України, є її
обов'язком.

Відповідно сума основного боргу
ОСОБА_5 перед позивачем за договором
позики становить 8 279 582 грн.

Висновок суду першої інстанції
про те, що у зв'язку з підвищенням курсу
іноземної валюти борг мав становити 11
949494 грн. 09 коп. є передчасним, однак не
впливає на остаточні висновки суду при
вирішенні спору.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три

проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом
(ч.2 ст.625 ЦК ).

Встановивши вказані обставини,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що через неналежне
виконання позичальницею зобов'язань за
договором позики утворилася
заборгованість, яка відповідно до
статей 525, 526, 611, 625, 1046 ЦК України,
підлягала стягненню з неї з
урахуванням трьох процентів річних від
простроченої суми.

У зв'язку з чим, суд обґрунтовано
ухвалив рішення, яким позовні вимоги
позивача до ОСОБА_5 задовольнив,
стягнувши в повному обсязі
заборгованість за позикою в сумі 8 279 582
грн. та в межах заявлених та
підтриманих представником позивача
вимог, згідно ст. 11 ЦПК України, трьома
процентами річних за період з 20 серпня
2012 року по 25 квітня 2014 року
в сумі 248 387 грн. 36 коп. (15 000 доларів США -
7 292 долара США = 7 долара США * 8 грн.(за
курсом вказаним позивачем у позові) = 61
664 грн. х 735 днів прострочення сплати х
на 0,008% за один день (3%:365) = 3 625 грн. 84 коп.;
15 000 доларів США х 8 грн. = 120 000
грн. х 613 днів прострочення сплати х на
0,008% за один день = 5 884 грн. 80 коп.; 8 279 582
грн. - 61664 грн. - 120 000 = 8 097 918 грн. х 582 днів
прострочення сплати х 0, 008 % = 377 039 грн. 06
коп. + 3 625 грн. 84 коп. + 5 884 грн. 80
коп. = 386 549 грн. 70 коп.)

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" (далі - Закон), у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання, іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється, зокрема й на
підставі рішення суду (ч. 3 ст. 33 Закону).

За такого, відповідно до ст. 39
Закону, у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки: шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 Закону.

З матеріалів справи вбачається,
що на забезпечення вимоги, що випливає
з вищевказаного договору позики з
усіма додатковими угодами до нього,
Товариство виступило майновим
поручителем ОСОБА_5 і в день укладення
нею договору позики від 07 травня 2010
року, у того ж нотаріуса іпотекодавець,
від імені якого виступала його
директор ОСОБА_5, уклало з ОСОБА_7, яка
діяла від імені позивача, договір
іпотеки, предметом якого є належне
Товариству нерухоме майно - комплекс,
база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що
розміщена за адресою: АДРЕСА_1,
інвентарною вартістю 300 000 грн., яку
сторони за договором визначили і як
заставну вартість ( п. 1.2 договору
іпотеки) (т. 1 а.с.14-16).

Дані про обтяження внесені до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (т.1 а.с.17 - 18).

Умовами договору іпотеки
передбачено, що іпотекодержатель має
право у випадку невиконання
зобов'язань за договором позики,
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки у порядку,
зазначеному в розділі 5 цього договору
шляхом його добровільної передачі у
власність іпотекодержателя або
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду або на підставі
виконавчого надпису нотаріуса
відповідно до законодавства України
(пункти 2.1.2, 5.1 - 5.3 договору).

До того ж, іпотекодержатель має
право на задоволення своїх вимог у
повному обсязі, включаючи основну суму
боргу, збитки, завдані відстрочкою
(розстрочкою) виконання, або
простроченням виконання, неустойку, а
також витрати пов'язані з реалізацією
предмету іпотеки (п. 2.1.2 договору).

Згідно звіту про оцінку предмета
іпотеки, складеного ТОВ «Приват
Південь» 2011 року, його
вартість складає 10 621 037 грн. або 1 329 308
доларів США (т.1 а.с.23 - 126).

Як встановлено, зобов'язання за
договором позики ОСОБА_5 не виконала,
заборгованість становить 8 527 968 грн.,
тому іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за рахунок
заставленого майна.

Письмова вимога про усунення
порушення, пред'явлена ОСОБА_5
13 листопада 2012 року, залишена без
задоволення (т.2 а.с.229).

Частиною 1 ст. 35 Закону
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання,
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушень і попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, він вправі розпочати
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Положення частини першої цієї
статті не є перешкодою для реалізації
права іпотекодержателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку (ч.2 ст. 35 Закону).

Дії приватного нотаріуса щодо
посвідчення договору іпотеки та
дійсність договору іпотеки
відповідачі в суді не оспорювали.

Тому посилання представника
відповідача Філевського Р.М. на
недійсність договору іпотеки та його
підроблення не заслуговують на увагу.

З врахуванням викладеного, суд
першої інстанції обґрунтовано звернув
стягнення на нерухоме іпотечне майно
шляхом його продажу з публічних
торгів, що узгоджується з вимогами ст.
ст. 38-39 Закону.

Що ж до вимоги про звернення
стягнення на інше рухоме та нерухоме
майно Товариства, то через відсутність
такого майна у договорі іпотеки, ця
вимога не може бути задоволена. З
врахуванням викладеного, в цій вимозі
слід відмовити.

Оскільки цього ж, щодо таких же
мотивів дійшов і суд першої інстанції,
то підстав для скасування рішення
районного суду, в частині вирішення
названої вимоги, немає.

Інші доводи апеляційних скарг не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Отже, висновок суду ґрунтується
на встановлених судом обставинах
справи і вимог закону.

Таким чином, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційні скарги слід відхилити.

Додаткове рішення суду першої
інстанції ухвалено згідно ст. 88 ЦПК
України, тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю агентство
"Медіус - Плюс" та ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена безпосередньо в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: