АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/104/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2416/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Карнауха П.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 19 червня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та
як законний представник малолітньої
ОСОБА_2, 2004 року народження, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 19 червня 2014 року позовні
вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Акціонерного товариства «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 858990,77 грн., з яких: сума
заборгованості за кредитом 558466,59 грн.,
сума заборгованості за відсотками
300524,17 грн.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, яка діє як
законний представник ОСОБА_3, 2004 року
народження, яка є спадкоємцем
ОСОБА_4, відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення місцевого суду скасувати та
відмовити у задоволенні позову.
Посилається на те, що заборгованість по
кредитному договору відсутня, а судом
не взято до уваги клопотання про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом, 04
серпня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № 0, згідно з умовами
якого банк надав відповідачу
кредитні кошти в сумі 159600 доларів США з
розрахунку 13,50 % річних на строк по 03
серпня 2035 року.

За умовами договору відповідач узяла
на себе зобов'язання повернути
кредит в повному обсязі в терміни та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту згідно додатку до
договору.

АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за
договором виконав та надав відповідачу
ОСОБА_1 кредитні кошти.

08 грудня 2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, на умовах якого
ПАТ «УкрСиббанк» продав позивачу права
вимоги за кредитами та передав їх ПАТ
«Дельта Банк».

Пунктом 1 даного договору сторони
визначили, що правом вимоги за
кредитами є всі права вимоги ПАТ
«УкрСиббанк» стосовно кредитів за
відповідними кредитними договорами, а
також права вимоги до осіб, що надають
забезпечення, за відповідними
договорами забезпечення.

Відповідно до акту прийому-передачі та
додатку № 1 до нього позивач прийняв
вимоги за кредитним договором № 0,
який був укладений 04 серпня 2008
року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
відповідачем ОСОБА_1

Відповідач порушувала свої
договірні зобов'язання, в повному
обсязі отримані кредитні кошти та
нараховані відсотки згідно з
погодженим графіком не сплатила.

Станом на 06.12.2013 року заборгованість
відповідача по кредитному договору №
0 складає 107467,88 доларів США, що за
курсом 100 доларів США-799,3 грн. становить
858990,77 грн. В тому числі заборгованість
складається з наступного: тіло
кредиту 69869,46 доларів США, еквівалент
558466,59 грн.; відсотки 37598,42 долари США,
еквівалент 300524,17 грн. При цьому
прострочена заборгованість по тілу
кредиту відсутня, а за відсотками - 36497,98
доларів США, або еквівалент 291728,35 грн.

Виконання зобов'язань за кредитним
договором № 0 від 04 серпня 2008
року було забезпечено, в тому числі,
і договором поруки № 221615,
укладеним між АКУБ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_4

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4
помер.

ОСОБА_2, 2004 року народження, є
донькою ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та спадкоємцем його
майна першої черги. Оскільки на час
смерті вона була малолітньою особою, в
силу вимог ст. 1268 ЦК України є такою, що
прийняла спадщину.

Відповідач ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої ОСОБА_2, 2004 р.н., тому діє як
її законний представник.

Задовольняючи позов про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором, місцевий суд обґрунтовано
виходив із того, що відповідач порушила
договірні зобов'язання, в повному
обсязі отримані кредитні кошти та
нараховані відсотки згідно з
погодженим графіком не сплатила.

Відмовляючи у задоволенні позову до
ОСОБА_1, яка діє як законний представник
ОСОБА_2, яка є спадкоємцем ОСОБА_4,
місцевий суд також дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову у цій частині.

Такі висновки відповідають
встановленим по справі обставинам та
ґрунтуються на законі, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Підстави заміни кредитора у
зобов'язанні визначені ст. 512 ЦК
України. Зокрема, згідно зазначеної
норми, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги).

За нормами ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК
України спадкоємці визначаються за
законом і за заповітом, у разі
відсутності заповіту, право на
спадкування за законом в першу
чергу мають діти спадкодавця, той з
подружжя, хто його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України
малолітня особа вважається такою, що
прийняла спадщину.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

У ч. 1 ст. 527 ЦК передбачено, що боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

За приписами ст. 608 ЦК України,
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Припинення зобов'язання смертю
боржника стосується зобов'язань
особистого характеру.

ЦК України прямо передбачено
припинення зобов'язання у зв'язку із
смертю боржника. При цьому статтями
Цивільного кодексу України, які
регулюють питання припинення
кредитного договору, а також договору
поруки, не передбачено припинення
кредитного договору та договору поруки
у зв'язку із смертю боржника.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Таким чином, у разі смерті
поручителя, враховуючи положення
статті 607, ч. 1 статті 608 ЦК України, а
також сутності поруки як особистого
зобов'язання відповідати за належне
виконання основного зобов'язання,
спадкоємці поручителя не є солідарними
боржниками за кредитним договором.

Дана правова позиція викладена у
постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
із змінами і доповненнями.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Посилання відповідача на пропуск
позивачем строків позовної давності не
заслуговує на увагу, з огляду на
наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Умовами Кредитного договору, сторони
визначили, що кошти слід повернути не
пізніше 03 серпня 2035 року. При цьому
прострочена заборгованість по тілу
кредиту у відповідача ОСОБА_1 відсутня,
заборгованість за відсотками
складає 36497,98 доларів США, або
еквівалент 291728,35 грн. Таким чином,
місцевий суд дійшов вірного висновку
про те, що вимоги пред'явлені в межах
строків позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги,
зокрема про відсутність у відповідача
заборгованості, спростовуються
наявними у справі доказами, відтак,
висновків суду не спростовують та
зводяться до незгоди з рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 19 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: /підпис/
Карнаух П.М.

Судді: /підпис/
Дряниця Ю.В.

/підпис/
Пилипчук Л.І.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
Карнаух П.М.