Справа № 254/2040/14-ц
Провадження № 2/254/963/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 червня 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий - суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

За участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Латиша С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
скасування наказу про накладення на
позивача дисциплінарного стягнення та
стягнення відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за
яким (з урахуванням заяви про
збільшення обсягу позовних вимог - а.с.
27-29, та заяви про зменшення обсягу
позовних вимог - а.с. 82) просить
скасувати наказ № 169 від 25 грудня 2013
року директора Авдіївського
експериментального заводу
нестандартизованого обладнання
Державного підприємства «Донецька
залізниця» в частині накладення
дисциплінарного стягнення (догани) на
позивача та стягнути з відповідача на
його користь грошове відшкодування
моральної шкоди у розмірі 510 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25
грудня 2013 року директором Авдіївського
експериментального заводу
нестандартизованого обладнання
Державного підприємства «Донецька
залізниця» (надалі - АЕЗНО) ОСОБА_4
видано наказ № 169, яким до позивача
застосовано дисциплінарне стягнення -
догану. З наказом він був ознайомлений
26 грудня 2013 року. Вважає, що виданням
цього наказу, через його
протиправність, порушено охоронювані
Конституцією та Законами України права
позивача. Зазначена обставина,
відповідно до статті 55 Конституції
України, є підставою для його звернення
до суду за захистом порушеного права,
шляхом скасування наказу. Стверджує, що
дисциплінарне стягнення до нього
застосовано протиправно, а зазначений
наказ є незаконним та підлягає
скасуванню з наступних підстав. З 01
квітня 1998 року він працює на
зазначеному підприємстві на різних
посадах. З 2001 року по теперішній час
обіймає посаду начальника дільниці по
ремонту колісних пар АЕЗНО, який
знаходиться на станції «Мушкетівська»
за адресою: м. Донецьк, вул. Таганська,
17в. Він завжди добросовісно ставився до
виконання своїх обов'язків та завжди
намагався зарекомендувати себе з
найліпшого боку. Усі працівники
повинні знати загальні обов'язки
працівників залізничного транспорту,
передбачені Правилами технічної
експлуатації залізниць України
(затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 20 грудня 1996 року
№ 411), Правила та інструкції з охорони
праці, посадові інструкції та інші
документи, які встановлюють обов'язки
працівників. Посада начальника
дільниці на залізничному транспорті
вимагає відповідне професійне
навчання, постійне удосконалення
технічних знань та своєчасне їх
підтвердження шляхом проходження
відповідних навчань та здачі
періодичних іспитів. Перелік посад і
професій, для заняття яких працівники
підлягають перевірці, обсяг знань для
кожної посади (професії), порядок
проведення перевірок при прийнятті на
роботу та періодичних встановлюються
Міністерством транспорту України.
Відповідно до вимог п. 4.3.1 Інструкції з
обстеження, ремонту і формування
колісних пар рухомого складу ВИД
32.0.07.001-2001 начальники колісних цехів на
заводах зобов'язані мати погляду про
право огляду колісних пар. Відповідно
до вимог п. 4.4 цієї ж Інструкції
робітники, які мають право на огляду
колісних пар, зобов'язані не рідше ніж 1
раз на 2 роки, складати повторні іспити
з цих питань спеціальним комісіям.
Позивач, як начальник дільниці, також
повинен складати ці іспити і наявність
погляду про право огляду колісних пар є
складовою частиною цієї посади та
законодавчою можливістю фізичної
особи цю посаду займати. Це також
визначено у Розділі 5 «Повинен знати»
посадової інструкції начальника
дільниці по ремонту колісних пар АЕЗНО,
затвердженої 05 січня 2004 року
директором АЕЗНО ОСОБА_4 Останній раз
позивач був на засіданні комісії по
перевірці знань «Інструкції з
обстеження, ремонту і формування
колісних пар тяглового рухомого складу
залізниці України колії 1520 мм. ВНД
32.0.07.001-2001» та комісії по перевірці
знань на право «Проведення робіт по
обслуговуванню, ревізії та ремонту
вузлів з підшипниками кочення
локомотивів» у листопаді 2011 року. Всі
іспити ним складено, про що отримано
відповідні погляду № 42 та № 14. Всі
попередні роки вибуття працівників з
робочого місця до місця роботи комісії
відбувалось лише за усною вказівкою
головного інженера та телефонним
повідомленням. 05 грудня 2013 року о 14
годині 14 хвилин ним особисто було
прийнято факсове розпорядження №
2002-02928 від 28 листопада 2013 року (вхідний
№ 14937) з вимогою прибути працівникам
АЕЗНО для періодичної атестації о 10.00
годині 06 грудня 2013 року до
локомотивного ДЕПО «Ясинувата
Західна». Розпорядження містило підпис
головного інженера ОСОБА_5 Після
отримання цього розпорядження, позивач
видав своє розпорядження, яким доручив
виконання обов'язків начальника
дільниці по ремонту колісних пар АЕЗНО
на час своєї відсутності - бригадиру
ОСОБА_6 та 06 грудня 2013 року відбув до
локомотивного ДЕПО «Ясинувата
Західна» для складення відповідних
іспитів. Всі іспити ним складено, про що
отримано відповідні погляду № 9 та № 14.
Відсутнім на робочому місці 06 грудня 2013
року він був з 8.40 годин до 11.00 - час на
подолання шляху до комісії та
складення іспитів. Однак, того ж 06
грудня 2013 року головний інженер
попросив у нього письмові пояснення по
факту відсутності на робочому місті,
які він надав і був невдовзі
здивований, коли йому надали на
ознайомлення 26 грудня 2013 року наказ №
169 від 25 грудня 2013 року про притягнення
працівників (у тому числі і позивача) до
дисциплінарної відповідальності за
скоєне нібито правопорушення.
Мотивація наказу: самовільне залишення
робочого місця без виробничої
необхідності, що є порушенням вимог п.14
(в) 5 розділу ПВТР АЕЗНО та розділів 2, 4
посадової інструкції. Вважає, що
директор АЕЗНО ОСОБА_4 негативно -
упереджено ставиться особисто до нього
і протиправно використовує надані йому
повноваження не для інтересів
підприємства. Також при накладенні
цього стягнення ним не було враховано
ні ступінь тяжкості проступку, ні
заподіяну ним шкоду (якої не має
взагалі), що є порушенням вимог ст.ст. 141,
149 КЗпП України. Пункт 14 (в) 5 розділу
Правил внутрішнього трудового
розпорядку АЕЗНО дослівно визначає:
«уход работника с рабочего места без
разрешения директора и регистрации в
сооветствующем журнале». Тобто,
диспозитивно це висловлення містить
одночасно дві умови: залишення
робочого місця робітником без згоди
директора + відсутність реєстрації у
журналі, що разом становлять склад
обов'язків робітника та у разі
спільного невиконання - склад
правопорушення. Однак п. 4 абз. 4
оскаржуваного наказу містить запис, що
ОСОБА_1 здійснив запис в Журналі обліку
знаходження інженерно-технічних
робітників дільниці по ремонту
колісних пар за межами дільниці з
виробничої необхідності, що само по
собі виключає наявність порушення цієї
вимоги ПВТР. Вважає, що висловлення
«ухід робітника з робочого місця» теж
слід розглянути сукупно з вимогами
Посадової інструкції начальника
дільниці по ремонту колісних пар АЕЗНО,
оскільки на неї здійснено посилання у
оскаржуваному наказі. Посадова
інструкція стосується саме посади
начальника дільниці по ремонту
колісних пар АЕЗНО. Фізична особа
(громадянин, людина, чоловік) ОСОБА_1 06
грудня 2013р. з 8.40 годин до 11.00 дійсно
знаходився у локомотивному ДЕПО
«Ясинувата Західна» у м. Ясинувата.
Однак начальник дільниці по ремонту
колісних пар АЕЗНО в особі виконуючого
обов'язки бригадира ОСОБА_6 весь час
знаходився на робочому місці.
Твердження в наказі № 169 від 25 грудня 2013
року про нібито його не відношення до
цієї атестації, також не відповідає
дійсності, оскільки сама посада
начальника дільниці по ремонту
колісних пар заводу передбачає
періодичну перевірку знань відповідно
до п. 1.7 Розділу 1 Правил технічної
експлуатації залізниць України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 20 грудня 1996 р. №
411 та п. 4.3.1 Інструкції з обстеження,
ремонту і формування колісних пар
рухомого складу ВНД 32.0.07.001-2001. Закон
України «Про професійний розвиток
працівників» абз. 3 ч. 1 передбачає
підтвердження кваліфікації
працівників, як процедуру визначення
відповідності професійних знань, умінь
і навичок працівників установленим
законодавством вимогам і посадовим
обов'язкам, проведення оцінки їх
професійного рівня шляхом атестації.
Обов'язок створення необхідних умов
для поєднання роботи з навчанням
покладено на власника або
уповноважений ним орган (ст.ст. 201, 202
КЗпП України). Слід урахувати, що якби
позивач своєчасно не склав ці іспити і
не отримав відповідні погляду, то не
мав би права займати посаду начальника
дільниці і це було б підставою для його
звільнення. Позивач стверджує, що
напевно саме цього і очікував директор
та свідомо з прямим умислом намагався
заважати йому підтвердити відповідну
кваліфікацію. Коли ж це не вийшло, то
він вирішив діяти шляхом накопичення
дисциплінарних стягнень для отримання
підстави для звільнення на підставі
«систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків». Під час розслідування
цього випадку на підприємстві,
директором ОСОБА_4 було протиправно
замінено юридичні поняття та терміни
на необхідні йому, що свідчить про його
не об'єктивне та упереджене ставлення
особисто до ОСОБА_1 Однак все ж таки це
було використано як підстава для
протиправного притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності.
Позивач наполягає на тому, що
незаконними діями відповідача йому
заподіяна моральна шкода. Видання
цього наказу і розуміння того, що його
безпідставно покарано, призвело до
його душевних страждань, загубленню
нормальних життєвих зв'язків та
погіршенню відносин у його родині. Для
зняття цього негативного стану йому
доводилося, за призначенням лікарів,
застосовувати значну кількість
медичних препаратів, які мають
шкідливу дію на внутрішні органи. Все
це призвело до вимушеної зміни у
звичайному образі життя. І все це
відбувається в рамках діючого
трудового договору. Грошове
відшкодування моральної шкоди позивач
оцінює 510 грн., оскільки ця сума
дозволить йому компенсувати ті
моральні втрати, які він поніс у зв'язку
з порушенням його життєвих планів.

У якості відповідача ОСОБА_1 в позовній
заяві було зазначено Авдіївський
експериментальний завод
нестандартизованого обладнання
Державного підприємства «Донецька
залізниця». Ухвалою суду від 10 квітня
2014 року до участі у розгляді справи за
заяво позивача (а.с. 26) залучено
належного відповідача - Державне
підприємство «Донецька залізниця».

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
в повному обсязі заявлені позовні
вимоги та доводи позовної заяви на яких
вони ґрунтуються.

Представник відповідача ДП «Донецька
залізниця» Латиш С.В. в суді заперечив
проти задоволення позовних вимог в
повному обсязі. Заперечення
обґрунтував тим, що при застосуванні до
ОСОБА_1 догани, яка була оголошена
наказом від 25 грудня 2013 року № 169, як
заходу дисциплінарного стягнення за
порушення Правил внутрішнього
трудового розпорядку АЕЗНО та своїх
посадових обов'язків, адміністрацією
заводу було додержано встановлений
законом порядок та строки притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності, враховано ступінь
вини та тяжкість вчиненого проступку,
правильно визначено вид покарання.
ОСОБА_1 наказом № 94 від 02 серпня 2013 року
був відсторонений від безпосередньої
участі у ремонті колісних пар, тому не
мав проходи атестацію за телеграфним
розпорядженням служби локомотивного
господарства від 28 листопада 2013 року №
202-02/928. Він залишив своє робоче місце не
погодивши це ні з директором заводу, ні
з головним інженером, ні з начальником
відділу з підготовки виробництва та
реалізації продукції, який є його
безпосереднім керівником, ні з
начальником енергомеханічного
відділу, і безпосередньо від
перерахованих керівників заводу
доручень на поїздку для проходження
атестації не отримував. Позовні вимоги
вважає безпідставними і просить у їх
задоволенні відмовити.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні фактичні
обставини:

Позивач ОСОБА_1 з 04 вересня 2001 року
обіймає посаду начальника дільниці з
ремонту колісних пар Авдіївського
експериментального заводу
нестандартизованого обладнання
Державного підприємства «Донецька
залізниця», що підтверджується копією
відповідного наказу (а.с. 37) та копією
особової картки (а.с. 60).

Наказом № 169 від 25 грудня 2013 року
директора АЕЗНО ДП «Донецька
залізниця» ОСОБА_4 (а.с. 43-44) начальнику
дільниці ОСОБА_1 за порушення розділу 5
пункту 14 (в) Правил внутрішнього
трудового розпорядку та розділу 4
посадової інструкції оголошено догану.

Мотивувальна частина наказу містить
посилання на те, що 01 грудня 2013 року на
завод надійшла телеграфна вказівка за
підписом заступника начальника служби
локомотивного господарства ОСОБА_7 від
28 листопада 2013 року № 2002-02/928, згідно
якої 06 грудня 2013 року керівництву
заводу необхідно було направити до 10-00
години в локомотивне ДЕПО
«Ясинувата-Західна» на атестацію
працівників АЕЗНО, пов'язаних зі
звичайним та повним оглядум колісних
пар. Директор заводу направив
телеграму головному інженеру ОСОБА_8 та
інспектору по кадрам ОСОБА_9 для
виконання. В свою чергу головний
інженер ОСОБА_8 дав вказівку начальнику
ОТК ОСОБА_10 передати факсом зазначену
телеграму на дільницю з ремонту
колісних пар для інформації. 06 грудня
2013 року начальник ОТК ОСОБА_10, майстер
ОТК ОСОБА_11, інженер-технолог ОСОБА_12,
начальник дільниці з ремонту колісних
пар ОСОБА_1, майстер дільниці з ремонту
колісних пар ОСОБА_13, залиши свої
робочі місця, здійснивши запис в
журналі з обліку перебування
інженерно-технічних працівників
дільниці з ремонту колісних пар за
межами дільниці з виробничої
необхідності та вибули на атестацію.
Начальник дільниці ОСОБА_1, який станом
на 06 грудня 2013 року у відповідності до
наказу директора АЕЗНО № 94 від 02 серпня
2013 року був усунений від
безпосередньої участі в ремонті
колісних пар та до цієї атестації
відношення не мав, однак залишив робоче
місце, не погодив свій ухід ані з
директором заводу, ані з головним
інженером, ані з начальником ОППРП, ані
з начальником енергомеханічного
відділу і вказівок ні від кого з
перелічених керівників на поїздку для
проходження атестації не отримував.
ОСОБА_1 зафіксував свій ухід в журналі з
обліку находження інженерно-технічних
працівників дільниці з ремонту
колісних пар за межами дільниці з
виробничої необхідності та вказав, що
він вибув на атестацію за вказівкою
начальника ОТК ОСОБА_10 В свою чергу
начальник ОТК ОСОБА_10 цей факт
категорично заперечує, посилаючись на
те, що не є безпосереднім керівником
ОСОБА_1 та не має ніяких повноважень по
відношенню до нього. Таким чином,
начальник дільниці ОСОБА_1 самовільно
покинув робоче місце, чим порушив п. 14
(в) 5 розділу Правил внутрішнього
трудового розпорядку заводу та розділи
2 і 4 посадової інструкції.

Відповідачем надана копія акту від 26
грудня 2013 року (а.с. 45), за яким вказаний
наказ був оголошений вголос ОСОБА_1 26
грудня 2013 року, однак останній
відмовився від письмового
ознайомлення з ним.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив
факт ознайомлення його з оскаржуваним
наказом саме 26 грудня 2013 року.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
скасування оскаржуваного наказу в
частині накладення на позивача
дисциплінарного стягнення суд
виходить з наступного.

Обґрунтування накладення позивача
дисциплінарного стягнення по суті
зводиться до двох підстав:

- відсутність підстав для
проходження ОСОБА_1 атестації;

- порушення порядку залишення
ОСОБА_1 робочого місця.

В обґрунтування відсутності підстав
для проходження ОСОБА_1 атестації на
право огляду колісних пар відповідач
посилається на те, що у відповідності
до наказу директора АЕЗНО № 94 від 02
серпня 2013 року останній був усунений
від безпосередньої участі в ремонті
колісних пар.

Судом досліджено копію зазначеного
наказу № 94 від 02 серпня 2013 року «Про
зміну структури підрозділів заводу»
(а.с. 68), за яким майстер дільниці
колісних пар, якому підпорядковані
основні та допоміжні працівники
дільниці по ремонту колісних пар,
підпорядкований начальник відділу з
підготовки виробництва та реалізації
продукції, а начальник дільниці по
ремонту колісних пар ОСОБА_1, якому
підпорядковані працівники
електромеханічного відділення
дільниці по ремонту колісних пар,
підпорядкований начальнику
енергомеханічного відділу.

Зазначений наказ не містить посилання
на те, що ОСОБА_1 усунений від участі в
ремонті колісних пар. Натомість за
розділом ІV посадової інструкції
ОСОБА_1 в редакції, чинній станом на 06
грудня 2013 року (а.с. 41-42), останній як
начальник дільниці з ремонту колісних
пар несе відповідальність за якісний
ремонт колісних пар, виконувані роботи
і несе персональну відповідальність за
виконання цієї посадової інструкції.

Крім цього, за п. 4.3.1 «Інструкції з
формування, ремонту та утримання
колісних пар тягового рухомого складу
залізниць України колії 1520 мм» (ВНД
32.0.07.001-2001), затвердженої та введеної в
дію наказом Державної адміністрації
залізничного транспорту України № 305-Ц
від 29 травня 2001 року, і яка призначена
для інженерно-технічного персоналу
підприємств та установ залізничного
транспорту, погляду на право
здійснення огляду колісних пар повинні
мати в тому числі начальники колісних
цехів заводів, а за п. 4.4, працівники, які
мають право на огляду колісних пар,
повинні бути піддані не рідше, ніж 1 раз
на 2 роки повторним іспитам тими ж
комісіями.

Позивачем до позову додані копії
посвідчень (а.с. 8), за якими він востаннє
в листопаді 2011 року склав іспит та
отримав погляду на право здійснення
робіт з обслуговування, ревізії та
ремонту вузлів з підшипниками качіння,
а також на право повного огляду
колісних пар.

Наведені факти в своїй сукупності
свідчать про те, що станом на 06 грудня
2013 року позивач, як начальник дільниці
з ремонту колісних пар, мав проходити
атестацію для підтвердження права на
огляду колісних пар.

Наведена обставина узгоджується з тим,
що іспит у позивача, згідно копій
відповідних протоколів засідання
комісії та посвідчень (а.с. 10, 84, 85), був
прийнятий компетентною комісією і
позивач був визнаний комісією таким, що
успішно склав іспит.

За наведених обставин, посилання
відповідача на відсутність підстав для
проходження ОСОБА_1 атестації,
спростоване наведеними доказами.

В обґрунтування порушення порядку
залишення ОСОБА_1 робочого місця
відповідач посилається на те, що
позивач не узгодив вибуття для
проходження атестації ані з директором
заводу, ані з головним інженером, ані з
начальником ОППРП, ані з начальником
енергомеханічного відділу і вказівок
ні від кого з перелічених керівників на
поїздку для проходження атестації не
отримував.

Дійсно, за п. 14 (в) Правил внутрішнього
трудового розпорядку АЕЗНО ДП
«Донецька залізниця» (а.с. 39-40),
забороняється в робочий час залишення
робітником робочого місця по
виробничій необхідності без дозволу
директору заводу та реєстрації у
відповідному журналі.

Судом досліджена фотокопія
телеграфної вказівки за підписом
заступника начальника служби
локомотивного господарства ДП
«Донецька залізниця» ОСОБА_7 від 28
листопада 2013 року № 2002-02/928 (а.с. 11),
згідно якої для атестації на право
огляду колісних пар згідно п.п. 4.3.2, 4.3.3,
4.4 ВНД 32.0.07.001-2001 прибути для складання
іспитів в тому числі працівникам АЕЗНО,
пов'язаним зі звичайним та повним
оглядом колісних пар, котрі атестовані
в 2-му півріччі 2011 року або не
атестовані зовсім. Атестація
відбудеться о 10-00 годині 06 грудня 2013
року в локомотивному ДЕПО
«Ясинувата-Західна».

Телеграфна вказівка містить візу
директора ОСОБА_4 «Гл. інж., ОК».

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4 показав, що
зазначеною візою він доручив виконання
телеграфної вказівки головному
інженеру ОСОБА_8 та відділу кадрів.
ОСОБА_8, зокрема, мав визначити склад
працівників, які мають прибути на
атестацію.

Під час допиту в суді свідок ОСОБА_8
показав, що на виконання цієї вказівки
він проінформував начальника ОТК
ОСОБА_10, а також подзвонив на дільницю з
ремонту колісних пар, де слухавку взяв
майстер дільниці ОСОБА_13, якому він
передав, що для проходження атестації
необхідно прибути усім причетним до
огляду колісних пар. При цьому склад
співробітників дільниці з ремонту
колісних пар він не визначав.

Показання свідка узгоджуються з
фактичними обставинами, викладеними в
оскаржуваному наказі, за яким
«порушення» були допущені ОСОБА_1, в
немалому ступеню, через те, що головний
інженер ОСОБА_8 не визнав склад
працівників, що підлягали атестації та
не видав наказ про направлення їх на
атестацію, а обмежився усним
розпорядженням.

Начальник ОТК ОСОБА_10 підтвердила при
допиті в якості свідка, що копію
телеграфної вказівки вона факсом 05
грудня 2013 року передала на дільницю з
ремонту колісних пар і це відправлення
було прийняте ОСОБА_1

Згідно наданої відповідачем структури
АЕЗНО (а.с. 77), з урахуванням положень
наказу № 94 від 02 серпня 2013 року «Про
зміну структури підрозділів заводу»
(а.с. 68), головний інженер є старшим
начальником начальника дільниці з
колісних пар.

Оскільки волевиявлення директора
заводу щодо направлення на атестацію
працівників АЕЗНО, пов'язаних зі
звичайним та повним оглядум колісних
пар, було доведено до ОСОБА_1 через
старшого начальника - головного
інженера заводу ОСОБА_8, у останнього
були відсутні підстави для отримання
ще одного окремого дозволу на вибуття
для проходження атестації
безпосередньо у директора заводу.

Отже вимоги п. 14 (в) Правил внутрішнього
трудового розпорядку АЕЗНО ДП
«Донецька залізниця» в частині
заборони в робочий час залишення
робочого місця по виробничій
необхідності без дозволу директору
заводу ОСОБА_1 порушені не були.

Вимоги п. 14 (в) Правил внутрішнього
трудового розпорядку в частині
реєстрації у відповідному журналі
позивачем були виконані, про що
свідчить відповідний запис, здійснений
ОСОБА_1 в «Журналі з обліку перебування
інженерно-технічних працівників
дільниці з ремонту колісних пар за
межами дільниці з виробничої
необхідності» (а.с. 38).

Той факт, що вища ланка керівництва
заводу належним чином не організувала
направлення працівників для
проходження чергової атестації не може
бути підставою для притягнення таких
працівників до відповідальності,
оскільки згідно вимог ст. 141 КЗпП
України, саме власник або
уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників.

За наведених обставин, посилання
відповідача на порушення порядку
залишення ОСОБА_1 робочого місця також
спростоване наведеними доказами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 147 КЗпП
України, стягнення у вигляді догани або
звільнення застосовується до
працівників за порушення трудової
дисципліни.

Оскільки трудова дисципліна позивачем
порушена не була, відповідач
безпідставно застосував до позивача
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани і відповідний наказ про його
накладення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
стягнення відшкодування моральної
шкоди, суд виходить з того, що за ч. 1 ст.
237-1 КЗпП України, відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

В обґрунтування зазначених вимог
позивач посилається на те, що видання
оскаржуваного наказу і розуміння того,
що його безпідставно покарано,
призвело до його душевних страждань,
загубленню нормальних життєвих
зв'язків та погіршенню відносин у його
родині. Для зняття цього негативного
стану йому доводилося, за призначенням
лікарів, застосовувати значну
кількість медичних препаратів, які
мають шкідливу дію на внутрішні органи.
Все це призвело до вимушеної зміни у
звичайному образі життя.

Разом з тим, жодного доказу на
підтвердження цих фактичних обставин
позивачем не надано.

Оскільки факт спричинення позивачеві
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і прикладення ним
додаткових зусиль для організації
свого життя доказами не доведений,
відсутні визначені законом підстави
для стягнення відшкодування моральної
шкоди і позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача
до доходу Держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Позивачем до розподілу між сторонами
заявлені судові витрати з оплати
правової допомоги у розмірі 1000 грн.

На підтвердження таких витрат
позивачем надані:

- договір про надання правової
допомоги від 20 березня 2014 року,
укладеного між адвокатом ОСОБА_2 та
ОСОБА_14, за яким ОСОБА_2 зобов'язався
надати позивачу юридичні послуги для
захисту інтересів останнього з питання
оскарження наказу про дисциплінарне
стягнення (а.с. 12);

- акт приймання-передачі наданих
послуг від 24 березня 2014 року, за яким
ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 послуги з
перегляду інформації для роботи зі
справою замовника, складення позовної
заяви та подальше представництво в
суді (а.с. 13);

- довідка, видана ОСОБА_2 ОСОБА_14 на
підтвердження того, що останнім
оплачені послуги адвоката за вказаним
договором у розмірі 1000 грн. (а.с. 14).

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витратами
на правову допомогу є витрати,
пов'язані з оплатою правової домового
адвоката або іншого фахівця у галузі
права.

Наведені документи в своїй сукупності
поза розумним сумнівом доводять той
факт, що сплачені позивачем ОСОБА_2 1000
грн. є витратами на правову допомогу та
понесені саме у зв'язку з розглядом
цієї цивільної справи.

Суд враховує вимоги ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», за якою
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Під час розгляду справи в суді розмір
мінімальної заробітної плати складає
1218 гривень, отже розмір компенсації
витрат на правову допомогу не може
перевищувати 487,20 грн. (1218 х 0,4) за годину
участі особи, яка надавала правову
допомогу, у судовому засіданні, під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

Заявлені позивачем до відшкодування
витрати на правову допомогу, виходячи з
граничного розміру, відповідають 2,05
годинам, що є меншим за загальний час
участі адвоката ОСОБА_2 в судових
засіданнях.

За наведених обставин, понесені
позивачем судові витрати з оплати
правової допомоги у розмірі 1000 грн.
підлягають стягненню на його користь з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
скасування наказу про накладення на
позивача дисциплінарного стягнення та
стягнення відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ № 169 від 25 грудня 2013
року директора Авдіївського
експериментального заводу
нестандартизованого обладнання
Державного підприємства «Донецька
залізниця» в частині накладення
дисциплінарного стягнення (догани) на
начальника дільниці з ремонту колісних
пар ОСОБА_1.

У задоволені решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1
судові витрати з оплати правової
допомоги у розмірі 1000 (одна тисяча)
гривень.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» в дохід Держави
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий :