Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1271/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді: Гансецької
І.А.

суддів: Микитюк
О.Ю.,

Товянської О.В.

при секретарі: Гуковій
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, управління
державної міграційної служби України в
Житомирській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення та зобов'язання
вчинити певні дїї

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л
а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обгрунтування
позовних вимог зазначила, що є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10.09.2002 року. Відповідач, яка
є власником квартири НОМЕР_1 вказаного
будинку, самовільно зайняла квартиру
НОМЕР_2 у спірному будинку і в
добровільному порядку звільняти
приміщення не бажає. З урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
усунути перешкоди у здійсненні права
власності і розпорядження належною їй
на праві власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_3 з даної
квартири без надання іншого житла та
зобов'язати державну міграційну службу
в м.Житомирі зняти відповідача з
реєстрації за вказаною адресою.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 25 лютого 2014 року
ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Посилається на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Конституція України (ст.41), ст.ст.317,319,391
ЦК України передбачають, що власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном на
власний розсуд. Всім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Право приватної власності є
непорушним. Оскільки право власності
складається з таких його невід'ємних
складових як право володіння,
користування та розпорядження, то
позбавлення особи хоча б одного з них
ущемляє права власника, які
охороняються законом. Власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
зазначенням частки кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ст.367 ЦК України кожен із
співвласників має право на поділ майна,
що є у спільній частковій власності з
дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників
про поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Так, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності /ч.ч.1,3
ст.358 ЦК України/.

Відповідно до змісту ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Відповідно до ст.ст.4,60 ЦПК України
судом здійснюється захист порушеного
права. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником 14/100 будинку
АДРЕСА_1 на підставі дублікату
свідоцтва про право на спадщину від
09.07.2008 року. ОСОБА_3 є власником 19/100
частин зазначеного будинку відповідно
до договору купівлі-продажу від 06.10.1983
року. Крім сторін у справі
співвласниками будинку є ще чотири
особи. Зазначене підтверджується
інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 25.04.2013
року. З даної довідки не вбачається, що
сторони у справі є власниками квартир
під визначеними номерами.

Порядок користування приміщеннями
будинку співвласниками не визначався,
виділ часток у натурі не проводився.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що ОСОБА_2 не надала суду належних
і допустимих доказів на підтвердження
наявності перешкод у здійсненні нею
права власності і розпорядження
належною їй на праві власності
частиною спірного будинку АДРЕСА_1.
Відповідно, відсутні підстави для
виселення відповідача із вказаного
будинку та зобов'язання державної
міграційної сліжби України в
Житомирській області зняти її з
реєстраційого обліку за вказаною
адресою.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 25 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: