Справа №629/1730/14-ц
Провадження №2/629/600/14
30 липня 2014 року Лозівський
міськрайонний суд Харківської області
в складі головуючого судді Ткаченко
О.А., за участю секретаря Авраменко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та відшкодування моральної
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача, в якій просить
стягнути з відповідача, ОСОБА_2 на його,
ОСОБА_1 користь суму основного боргу в
розмірі 5400 грн., моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. та судових витрат в
розмірі 243,60 грн., посилаючись на те, що
25.09.2013 року ОСОБА_2 отримав від нього мед
соняшниковий в кількості 6 ящиків
загальною вагою 180 кг вартістю по 20 грн.
за 1 кг., на суму 3600 грн. та 6 фляг по 15 кг -
90 кг по 20 грн. за 1 кг на суму 1800 грн. -
загальною вагою 270 кг та на суму 5400
(п'ять тисяч чотириста) грн. Мед він мав
намір переробляти та використовувати у
власних цілях, про що ОСОБА_2 написав
власноруч відповідну розписку від
25.09.2013 року та поставив особистий
підпис. В даній розписці зазначено
дату, коли відповідач повинен
розрахуватися за отриманий мед - через
30 днів, тобто 25 жовтня 2013 року. Мед був
переданий в кількості 270 кг на загальну
суму 5400 грн. у момент підписання
розписки. Строк повернення у розписки
визначений - 25 жовтня 2013 року ОСОБА_2 вже
тривалий час відмовляється виходити на
контакт, ні гроші, ні мед повертати не
збирається. Станом на 25.10.2013 року та до
теперішнього часу сума боргу (чи мед)
згідно розписки не повернута.
Хвилювання та переживання з приводу
неповернення боргу негативно
впливають на стан його здоров'я, він маю
проблеми із серцем, останні три роки
лікарі спостерігають стенокардію,
аритмію, періодично звертається до
лікарні. Останнім часом здоров'я
погіршилося, тому в березні місяці
цього року знаходився на лікуванні в
терапевтичному відділенні Лозівської
міської лікарні, на ліки витрачає
немалі кошти. До того ж він є інвалідом
III групи, не працює, має невеличку
пасіку від якої отримує дохід. На
виручені гроші за мед він покладав
надії. Він втомився шукати відповідача,
втомився благати повернути його гроші.
Свої моральні переживання та
страждання я оцінюю в 5000 грн. і вважає,
що боржник повинен йому їх
відшкодувати в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, просив задовольнити його в
Відповідач в судовому засіданні позов
визнав частково, а саме суму боргу за
мед в розмірі 4100 грн., оскільки він
повернув позивачу гроші в сумі 1300 грн.,
вимоги позивача щодо стягнення
моральної шкоди в сумі 5000 грн. не
Вислухавши пояснення позивача та
відповідача та дослідивши матеріали
справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні було встановлено
та не заперечується сторонами, що
відповідно до розписки відповідач
ОСОБА_2 25.09.2013 року отримав у позивача
ОСОБА_1 мед соняшниковий 6 ящиків
загальною вагою 180 кг, з розрахунком за
нього після переробки приблизно через
30 днів по 20 грн. за кілограм, та 6 фляг по
10 літрів, тобто приблизно по 15 кг в
кожній, порожні фляги підлягали
поверненню (а.с.17).
Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Позивач зазначив, що відповідач взяв в
борг мед та зобов'язався повернути за
нього грошові кошти в сумі 5400 грн. через
30 днів, однак після спливу цього строку
та на його вимогу грошові кошти не
повернув, чим порушив взяті на себе
Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього ж Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що
правочин між сторонами було укладено в
письмовій формі (а.с.17).
Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків.
Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України
встановлено, що у письмовій формі
належить вчиняти правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
Суд враховує, що розписка є борговим
документом, що підтверджує укладання
договору позики. Обов'язковим
реквізитом розписки є власноручний
підпис боржника (позичальника), а
факультативними - дата, місце видачі,
Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено,
що договір позики є укладеним з моменту
передавання грошей або речей,
визначених родовими ознаками. Тобто,
даний договір є реальним і вважається
укладеними з моменту передавання
грошей. Обов'язки з договору позики
виникають тільки для однієї сторони -
позичальника - ОСОБА_2, адже, отримавши у
власність переданий йому позикодавцем
ОСОБА_1 мед з подальшим розрахунком за
нього на вказану суму, позичальник стає
зобов'язаний повернути позикодавцю
вказану суму грошей.
Як вбачається із пояснень позивача в
судовому засіданні, відповідач повинен
був повернути борг на першу його
вимогу, однак взяте на себе
зобов'язання не виконав, мотивуючи
відсутністю грошових коштів.
Відповідно до вимог ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором. Якщо договором не
встановлений строк повернення позики
або цей строк визначається моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі позовного
провадження, в підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання.
Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
В статті 60 ЦПК України викладено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
Факт невиконання відповідачем взятого
на себе зобов'язання згідно розписки
від 25.09.2013 року, позивачем ОСОБА_1
доведено. Відповідно до загального
правила на кредитора (позикодавця)
покладається обов'язок підтвердити
прийняття виконання. Позикодавець, як
кредитор, повинен видати позичальнику
розписку в отриманні виконання або
повернути отриманий при укладенні
договору борговий документ, розписку
позичальника. Згідно до ч.3 ст.1049 ЦК
України позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
Оскільки відповідачем не доведено
протилежне, суд вважає, що оригінал
розписки засвідчує факт отримання меду
відповідачем по справі ОСОБА_2 і те, що
взяте на себе зобов'язання ним виконано
Відповідно до ст.11 ЦК України одними з
основних підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, суд
виходячи з матеріалів справи, вважає,
можливим задовольнити позов в частині
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 суму боргу в
межах заявлених позовних вимог у
розмірі 5400 (п'ять тисяч чотириста)
гривень. Стосовно стягнення з
відповідача моральної шкоди в розмірі
5000 грн., суд вважає вимоги такими, що не
підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, в наслідок порушення її права.
Частиною 2 цього ж Кодексу встановлено,
що моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної особи або юридичної
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31 березня 1995 року з
наступними змінами від 25 травня 2001 року
№5 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
вказано, відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової )
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд зокрема повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних та
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких саме
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому
шкоду та з чого він при цьому виходить,
а також інші обставини, що мають
значення для вирішення спору.

Протиправна поведінка, особи, яка
завдала моральної шкоди, може полягати
у завданні каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я; протиправної
поведінки щодо членів сім'ї чи близьких
родичів потерпілого, знищенні чи
пошкодженні майна; у приниженні честі,
гідності, а також ділової репутації
фізичної особи. Також обов'язковою
підставною для деліктної
відповідальності за завдання
моральної коди є встановлення
причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою особи.
Моральна шкода відшкодовується лише за
наявності вини особи, яка завдала
шкоди.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
№2 «Про застосування норм
Цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ в суді першої
інстанції» судам слід неухильно
дотримуватись вимог ст.ст.58,59 ЦПК
України про належність і допустимість
доказів.

Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції
України, основними засадами
судочинства є, зокрема, законність,
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини, на
які посилався позивач як на підставу
своїх вимог, а відповідач як на
підставу своїх заперечень, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. в зв'язку з цим, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову в цій частині.

Розподіл судових витрат суд вирішує
відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4,7,10,11,15,44,57-61,79,88,ч.1
131,208-209,212-214,218,223 ЦПК України,
ст.ст.11,13,14,15,16,202,208,509,524,526,530,533,610,611,612,614,625
,626,627,628,629, 631,638,1046,1047, 1049,1050 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року №9 «Про
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ про забезпечення
позову», суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, який зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок
погашення боргу суму в розмірі 5400 (п'ять
тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, який зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_2, судовий
збір у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
по цивільним справам Апеляційного суду
Харківської області через Лозівський
міськрайонний суд Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення був виготовлений
04 серпня 2014 року.

Суддя
О.А. Ткаченко