АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №755/28576/13-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/7242/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Савлук
Т.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Побірченко Т.І. 05
серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді
Побірченко Т.І.

суддів
Пікуль А.А., Саліхова В.В.
при секретарі
Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
треті особи: Орган опіки та піклування
Дніпровського району м. Києва,
Дніпровський районний відділ
Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилими
приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
треті особи: Орган опіки та піклування
Дніпровського району м. Києва,
Дніпровський районний відділ
Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням.
Посилається на те, що з липня 1990 року до
13 серпня 1996 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від
шлюбу народився ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 22
жовтня 1992 року ОСОБА_4 разом із сином за
згодою ОСОБА_3 були зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1. Після припинення
шлюбних відносин та розірвання шлюбу
ОСОБА_4 разом із сином добровільно
звільнила квартиру, забравши особисті
речі, спірних питань щодо користування
квартирою не виникало. ОСОБА_4 разом із
сином проживають за іншою адресою, яка
позивачу не відома. 05 вересня 1997 року
ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
в них народився син ОСОБА_7. 08 червня 2000
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
розірвано. ОСОБА_6 разом із сином
переїхала жити до м. Запоріжжя,
забравши всі свої речі. Оскільки
відповідачі добровільно звільнили
спірну квартиру, протягом тривалого
часу не цікавляться квартирою, за
житлово-комунальні послуги не
сплачують, мають інше житло, позивач
просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_3
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що
неповнолітній «відповідач 3» ОСОБА_7
втратив право користування жилим
приміщенням в його квартирі, оскільки
не проживав в ній більше 6 місяців без
поважних причин.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_6 та прокурора
Боса І.В., перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно ст.64 ЖК України, члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК України,
особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно ст.ст.71,72 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'їза ними зберігається
жиле приміщенняпротягом шести місяців.
Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ч.ч. 3,4 ст.29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. Місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані на
підставі яких суд встановлює
обставини, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

За умовами ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.32 ЦК України,
ст.177 СК України, ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки не
мають права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або право користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи,
11 листопада 1989 року виконавчим
комітетом районної ради народних
депутатів в м. Києві ОСОБА_3 видано
ордер № 332 на право зайняття в порядку
обміну жилого приміщення, яке
складається з однієї кімнати в
ізольованій квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8).

Згідно довідки форми № 3 від 24.01.2007
року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_3 (з 1989 року), ОСОБА_4 (з 1992 року),
ОСОБА_5 (з 1992), ОСОБА_7 (з 1999 року) (т.1 а.с.7).

З липня 1990 року по серпень 1996 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.11). Від
шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, з 05 вересня 1997 року по 08
червня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6
перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1
а.с.12). Під час шлюбу народився син -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (т.1
а.с.92).

На час звернення до суду, спірна
квартира не була приватизована та
відносилася до комунальної власності
Дніпровського району м. Києва. Після
ухвалення заочного рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 10 липня 2007 року, яке ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 листопада 2013 року за заявою
прокуратури Дніпровського району про
перегляд заочного рішення в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 було скасовано,
ОСОБА_3 набув право власності на
квартиру в процесі приватизації на
підставі розпорядження органу
приватизації житла Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 30 жовтня 2007 року за №
72-281 (т.1 а.с.95).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 разом з
неповнолітнім сином ОСОБА_5 вибула на
інше місце проживання: АДРЕСА_2, а
ОСОБА_6 разом із неповнолітнім сином
ОСОБА_7 вибули на проживання за
адресою: АДРЕСА_3

Позовні вимоги щодо визнання
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в спірній квартирі
правильно визнані судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
обставини, наведені позивачем щодо
підстав для позбавлення права
користування спірною квартирою
неповнолітніх дітей позивача - синів
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства, яке
регулює питання захисту житлових прав
дітей, не надано достовірних даних про
забезпечення дітей іншим жилим
приміщенням, придатним для проживання
дитини.

Представник прокуратури м. Києва Боса
І.В. просить залишити без змін
оскаржуване рішення, посилаючись на
відсутність у неповнолітнього ОСОБА_7
іншого житла на праві власності,
придатного для проживання дитини, а
позбавлення неповнолітньої дитини
права користування житлом, яка в силу
свого віку обмежена у праві вільно
обирати своє місце проживання,
суперечить нормам чинного
законодавства.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову суд обґрунтовано виходив з того,
що обставини, наведені позивачем щодо
підстав для позбавлення права
користування спірною квартирою
неповнолітніх його синів ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 не ґрунтуються на нормах
законодавства, яке регулює питання
захисту житлових прав дітей, суду не
надано достовірних даних про
забезпечення дітей іншим житловим
приміщенням придатним для проживання.

Позовні вимоги належним чином
розглянуті судом першої інстанції,
всім дослідженим доказам дана належна
правова оцінка, що обґрунтовано
доводами судового рішення і не
спростовується доводами апеляційної
скарги.

Рішення відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону. Підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК
України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

В касаційному порядку може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-