Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника
Броварського міжрайонного прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області до ОСОБА_1,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Єкатерина-ІІ ДФ» про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна за касаційною скаргою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 18 березня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року заступник
Броварського міжрайонного прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (далі - інспекція
ДАБК) звернувся до суду з указаним
позовом, в якому просив зобов'язати
ОСОБА_1 та товариство з обмеженою
відповідальністю «Єкатерина-ІІ ДФ»
знести за власний рахунок самочинно
збудований об'єкт нерухомості, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідачі самовільно без
затвердження проектної документації
та документу на право виконання
будівельних робіт виконують
будівельні роботи з монолітних
стрічкових фундаментів під металеві
колони. Вказані дії порушують вимоги
ст. 5 Закону України «Про основи
містобудування» та ст.ст. 31, 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Зазначав,
що допущені порушення закону
відповідачі усунути відмовляються,
документи на право виконання
будівельних робіт не отримували,
проектна документація не розроблялась,
провести перебудову будівлі неможливо,
а тому вона підлягає знесенню.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не було доведено
позовні вимоги щодо проведення
відповідачами після 11 травня 2011 року
будівництва вказаного об'єкту з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, та відмовились від проведення
необхідної перебудови. Крім того,
приписи інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області на адресу
відповідачів не містять вимог щодо
знесення спірного об'єкту будівництва.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Пунктом 5 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування ст. 376 ЦК
України» роз'яснено, що у випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК
України).

Відповідно до положень статті 38 Закону
України № 3038-VI від 17 лютого 2011 року «Про
регулювання містобудівної діяльності»
право на звернення до суду з позовом
про знесення самочинно збудованих
об'єктів містобудування належить також
відповідним інспекціям державного
архітектурно-будівельного контролю.
Такий позов може бути пред'явлено до
суду у разі, якщо особа в установлений
строк добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 7
ст. 376 ЦК України суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови, відтак, можливість
перебудови має довести саме
відповідач.

При цьому суди не звернули уваги на те,
що згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України саме
відповідач зобов'язаний довести
можливість перебудови споруди. Отже,
таку юридично важливу обставину
відповідачі не довели.

Згідно з Положенням про інспекцію
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області та п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 травня 2011 року № 553 "Про
затвердження порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю" державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову,
посилались на те, що приписи інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на адресу
відповідачів від 7 червня 2013 року не
містять вимог щодо знесення спірного
об'єкту будівництва.

Натомість з матеріалів справи
убачається, що у п. 2 приписів від 7
червня 2013 року, надісланих інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на адресу
ОСОБА_1 та ТОВ «Єкатерина-ІІ ДФ»,
зазначено вимогу до відповідачів щодо
демонтажу стін першого та другого
поверхів, монолітно - бетонного
перекриття та підлоги першого поверху,
монолітно - бетонного стрічкового
фундаменту між колонами. Тобто
висновок судів про відсутність у
приписах вимог щодо знесення спірного
об'єкту будівництва є передчасним.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Суди, у порушення зазначених норм
процесуального права, оцінки приписам,
які стосуються обставин, на які позивач
посилався в обґрунтування вимог, не
дали та дійшли передчасного висновку
про те, що зібраними у справі доказами
не підтверджується здійснення
самочинного будівництва
відповідачами.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, у зв'язку
з чим оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності та обґрунтованості, що
в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 18 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко