Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/17/14-ц
інст. Заполовська Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 березня 2014
року, -

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з ОСОБА_2 на його користь
заборгованість за договором позики в
сумі 95 396,46 грн., три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 2 336,56 грн.
та судовий збір.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 березня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить рішення скасувати
та ухвалити нове, яким частково
задовольнити позов на суму 5303,50 грн.

Зазначив, що суд залишив без уваги
часткове погашення ним боргу шляхом
зарахування на банківську карту
позивача суми 10 000,00 грн. та надання
директору ТОВ
"Хіт-Сервіс"товарно-матеріальних
цінностей на суму 81370,00 грн. для
реалізації і подальшої передачі
грошових коштів позивачу. Також, на
його думку, суд безпідставно відмовив
у допиті свідків на підтвердження
вищевказаних обставин.

Заслухавши апелянта, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими, а позивач
довів ті обставини, на які посилався як
на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а доводи
апелянта безпідставними, виходячи з
наступного.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що
вразі, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Встановлено, що 16.01.2013 року ОСОБА_1
позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі
21550,00 доларів США. В цей же день
відповідач частково повернув борг,
залишок боргу в сумі 11935,00 доларів США
зобов'язувався повернути в строк до
28.02.2013 року. Вказані обставини
підтверджені змістом розписки (а.с. 17)
та не заперечувались сторонами, а тому
доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61
ЦПК України не підлягають.

Доводи апелянта щодо відмови судом у
задоволенні клопотання про допит
свідків на підтвердження факту
передачі позивачу матеріальних
цінностей в рахунок погашення позики
на законність судового рішення не
впливають, оскільки ця обставина не
може ґрунтуватись на поясненнях
свідків. Крім того, предметом договору
були грошові кошти, а тому ОСОБА_2
зобов'язаний був повернути ОСОБА_1
відповідну суму грошових коштів, а не
будь-який товар, тощо.

Посилання ОСОБА_2 на погашення
боргу шляхом зарахування частини боргу
на картковий рахунок, належний ОСОБА_1,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки наявна у матеріалах справи
виписка по рахунку (а.с. 54-57, 75-76) не
підтверджує факту перерахунку коштів
відповідачем позивачу в рахунок
погашення боргу за договором позики
від 16.01.2013 року.

Суд першої інстанції правильно
встановив характер правовідносин
сторін у справі та застосував до цих
правовідносин норми матеріального
права, які їх регулюють, вирішив спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог на підставі наданих сторонами
належних та допустимих доказів з
дотриманням норм процесуального права,
дійшовши обґрунтованого висновку про
задоволення позову у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов договору позики.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді: