У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Наумчука М.І.,

Карпенко С.О.,
Ступак О.В.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на заочне
рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 9 січня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 26 лютого

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося до суду з
позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо
своєчасного повернення кредитних
коштів за договором кредиту від 4 липня
2007 року, унаслідок чого утворилася
заборгованість, розмір якої станом на 22
жовтня 2013 року складає 13 018 грн. 08 коп.,
яка підлягає стягненню на користь
банку.

Заочним рішенням Драбівського
районного суду Черкаської області від 9
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 26 лютого 2014 року, в
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить заочне рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від 9
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 26 лютого 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог банку в
повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог закону судами
дотримано не було.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем пропущено
встановлений законом строк позовної
давності на звернення до суду з
указаним позовом.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що 4 липня 2007 року
між сторонами було укладено кредитний
договір, за умовами якого ПАТ «Дельта
Банк» відкрило ОСОБА_3 кредитну лінію
на загальну суму 30 000 грн. шляхом
відкриття карткового рахунку, та
встановило ліміт кредитної лінії на
рахунку в розмірі 3 000 грн.

Пунктом 2.3 вказаного договору
передбачено, що держатель кредитної
картки сплачує банку проценти за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом за ставками, які зазначені
у тарифному пакеті VISA Класичний, що
містяться у додатку № 1 до цього
договору.

Згідно з п. 2.5 держатель картки
зобов'язаний щомісяця у строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за кредитною лінією, заборгованості за
овердрафтом, сплачувати всю суму
процентів та пені, які виникли й
нараховані за попередній звітний
місяць.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань
виникла кредитна заборгованість,
розмір якої, згідно з розрахунком
позивача, станом на 22 жовтня 2013 року
складає 13 018 грн.

08 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, що встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача, як слабшої сторони
споживчого кредиту (правова позиція,
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року
№ 6-126цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів).

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, згідно з якою
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_3 подана не була,
оскільки розгляд справи було проведено
в заочному порядку, за відсутності
відповідача.

Проте суди у порушення вимог ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули,
доводів банку належним чином не
перевірили, не дослідили укладений між
сторонами кредитний договір, унаслідок
чого не встановили дійсних прав і
обов'язків сторін, які випливають з
кредитного договору та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Драбівського районного
суду Черкаської області від

9 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від

26 лютого 2014 року скасувати.

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І.
Мартинюк

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

О.В. Ступак