УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Висоцької В.С., Фаловської І.М.,Писаної
Т.О., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Запорізького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Енергодарської міської ради, ОСОБА_6
про визнання незаконним та скасування
рішення Енергодарської міської ради,
визнання недійсним виданого на його
підставі державного акта на право
власності на землю та повернення
земельної ділянки, за касаційною
скаргою заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор в
інтересах держави в особі ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що спірна земельна ділянка
належить до земель лісогосподарського
призначення та знаходиться у
постійному користуванні ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство». Крім того, спірна
земельна ділянка входить до складу
земель ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір» і
відноситься до земель
природно-заповідного фонду.

З урахуванням вказаного, позивач
вважає, що передача спірної земельної
ділянки передана у власність ОСОБА_6
здійснена з порушенням вимог
Земельного та Лісового кодексів
України, а тому позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати
рішення 41 сесії Енергодарської міської
ради від 16 червня 2010 року № 249 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадській організації СГТ «Волна»,
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки, та надання земельних
ділянок у приватну власність членам
СГТ «Волна» в частині надання у
приватну власність ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 0,12 га (АДРЕСА_1)
для ведення садівництва;

- визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 934824, виданий ОСОБА_6,
зареєстрований Державним земельним
кадастром 15 липня 2010 року;

- скасувати у Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі запис № 21 від 15 липня 2010
року;

- повернути спірну земельну ділянку у
державну власність, а саме постійному
користувачу ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство».

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 27 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 19 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
Дніпровського екологічного прокурора,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають з огляду на
наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що надана у власність
ОСОБА_6 спірна земельна ділянка не
належить до земель лісогосподарського
призначення, розташована в межах м.
Енергодара та знаходиться у
комунальній власності Енергодарської
міської ради Запорізької області.
Позивачем не доведено, що вона входить
до меж державного ландшафтного
заказника місцевого значення
«Іванівський бір», у ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» відсутні документи, що
посвідчують право користування цією
земельною ділянкою, тому рішення
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня 2010
року № 249 прийнято в межах наданих
міській раді повноважень, з
дотриманням чинного законодавства та
не порушує права ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» й інтереси держави.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня 2010
року № 249 затверджено громадській
організації СГТ «Волна» проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення садівництва площею
3,71 га, вилучено цю земельну ділянку з
земель СГТ «Волна» та затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки
членам СГТ «Волна». Вказаним рішенням
земельну ділянку площею 0,12 га передано
у власність члену СГТ «Волна» ОСОБА_6
для ведення садівництва, на підставі
якого останній отримав відповідний
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Згідно зі ст. 13 Конституції України
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 142-145 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування належить,
зокрема, земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи місцевого самоврядування
в межах їх повноважень шляхом
прийняття рішень.

Статтею 116 Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до листа відділу
Держкомзему в м. Енергодарі
Запорізької області від 29 квітня 2009
року № 294 щодо розгляду проекту
землеустрою земельна ділянка СГТ
«Волна» (за рахунок якої ОСОБА_6 надана
спірна земельна ділянка) згідно з
матеріалами лісогосподарського устрою
знаходиться у постійному користуванні
ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» та відноситься до земель
лісогосподарського призначення.

Також відповідно до наявних у
матеріалах справи пояснень та листів
Запорізького обласного управління
лісового та мисливського господарства
земельна ділянка СГТ «Волна» площею 3,71
га входить до складу лісового фонду та
знаходиться в кварталі 3 Іванівського
лісництва ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство» та є земельною
ділянкою лісового фонду.

Також про вказані дані зазначено й у
відповіді Головного управління
Держкомзему в Запорізькій області від
19 грудня 2011 року № 08-02-12/6601.

Крім того, спірна земельна ділянка
відноситься до складу земель
ландшафтного заказника місцевого
значення «Іванівський бір», створеного
на підставі рішення Запорізької
обласної ради від 27 листопада 1998 року №
10.

Так, згідно з охоронним зобов'язанням
від 21 лютого 2011 року № 430 межі
ландшафтного заказника «Іванівський
бір» накладаються, у тому числі, на
землі кварталу 3 Іванівського
лісництва ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство».

Отже, надані прокурором докази
свідчать про те, що передача земельної
ділянки СГТ «Волна» здійснена за
рахунок саме земель вказаного
кварталу.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЗК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, зокрема, землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом; землі лісогосподарського
призначення, крім випадків, визначених
цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 Лісового кодексу
України в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
зміна цільового призначення земельних
лісових ділянок з метою їх
використання в цілях, не пов'язаних з
веденням лісового господарства,
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування
відповідно до Земельного кодексу
України.

Зміна цільового призначення земельних
лісових ділянок здійснюється за
погодженням з органами виконавчої
влади з питань лісового господарства
та з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центральних органів
виконавчої влади з питань лісового
господарства та охорони навколишнього
природного середовища.

Проте у порушення вказаних приписів
відповідного погодження Запорізьке
обласне управління лісового та
мисливського господарства не надавало.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЗК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
землі природно-заповідного фонду
відносяться до особливо цінних земель
та можуть вилучатися (викуплятися) для
будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередачі та зв'язку,
трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів, геодезичних
пунктів, житла, об'єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових і газових свердловин та
виробничих споруд, пов'язаних з їх
експлуатацією, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджується Верховною Радою
України.

Отже, законодавством не передбачено
можливість передачі особливо цінних
земель природно-заповідного фонду для
садівництва.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України від 17 червня 2004 року «Про
державну експертизу землевпорядної
документації (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
особливо цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення підлягають обов'язковій
державній експертизі.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України
від 22 травня 2013 року № 6-11цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Разом з тим прокурорською перевіркою
встановлено, що затверджений рішенням
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня
2010 року № 249 проект землеустрою щодо
відведення громадській організації
СГТ «Волна» земельної ділянки для
ведення садівництва площею 3,71 га
державну експертизу землевпорядної
документації не пройшов.

Відповідачі зазначені твердження
позивача не спростували, хоча це є
їхнім обов'язком згідно зі статтями 10, 60
ЦПК України, та висновку державної
експертизи не надали.

Проте суди наведеного не врахували та в
порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК
України не надали вказаним обставинам
належної оцінки, обмежившись лише
посиланням на відсутність у ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» державного акта на право
постійного користування вказаною
земельною ділянкою.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень
Лісового кодексу України до одержання
в установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

У матеріалах справи наявні копії
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування та висновки
контролюючих органів, згідно з якими
спірна земельна ділянка належить до
земель лісогосподарського призначення
і віднесена до земель ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Зміст п. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про
затвердження форми державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою»
встановлює, що раніше видані державні
акти на право приватної власності на
землю, державні акти на право власності
на землю, державні акти на право
власності на земельну ділянку та
державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Отже, право постійного користування
земельною ділянкою, набуте ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» в установленому законом
порядку, не втрачається, а зберігається
до його належного переоформлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник або землекористувач може
вимагати усунення порушень його прав
на землю.

Проте суди на викладене уваги не
звернули та в порушення вимог статей
212-214 ЦПК України не дали належної
правової оцінки доказам, на які
посилався позивач в обґрунтування
своїх вимог; не врахували, що
відсутність у лісогосподарського
підприємства державного акта на право
постійного користування землею не
спростовує доводи прокурора про
віднесення земельної ділянки до земель
лісогосподарського призначення,
природно-заповідного та водного фонду
та дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позову з тих підстав, що позивачем в
порушення вимог статей 10, 11, 60 ЦПК
України не надані докази віднесення
спірної ділянки відповідно до вимог ст.
20 ЗК України до земель
лісогосподарського призначення та
оформлення права користування, суди в
порушення цих же процесуальних та
матеріальних норм не встановили
обставин щодо підтвердження статусу
спірної земельної ділянки як земель
комунальної власності.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана І.М.
Фаловська Г.В. Юровська