Номер провадження 22-ц/775/4428/2014
Головуючий у 1 інстанції Костюков Д.Г.
Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Мальованого Ю.М.,
Папоян В.В.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
„Краматорськтеплоенерго" до ОСОБА_1
про визнання договору укладеним за
апеляційною скаргою відповідача на
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернулася до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України.

В обґрунтування скарги зазначає, що
опалювальні приладі та централізоване
гаряче водопостачання у спірному
приміщенні відсутні. Суд не звернув
уваги, що позивачем не дотримано
досудовий порядок вирішення даного
спору, а також не перевірив
правильність зазначеного у договорі
тарифу, не з'ясував опалювану площу.
Крім того, договір, який визнаний судом
укладеним, не відповідає типовому
договору.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну
скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю
„Краматорськтеплоенерго" Коваль С.Є.
просив відхилити апеляційну скаргу,
рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 є власником нежилого
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (ас. 12).

Виконавцем послуг з постачання
теплової енергії є товариство з
обмеженою відповідальністю
„Краматорськтеплоенерго".

Позивач 19 листопада 2013 року
запропонував відповідачу укласти
договір про надання послуг з
централізованого опалення і
постачання гарячої води (підігрів води)
№ 1281 від 01 листопада 2013 року (ас. 8-10).

ОСОБА_1 від укладання договору
відмовилася.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що належне ОСОБА_1 нежиле
приміщення опалюється від
централізованої системи опалення
житлового будинку, тому відмова
відповідача укласти договір про
надання послуг порушує права позивача,
які підлягають захисту шляхом визнання
договору укладеним.

Висновок суду є правильним, відповідає
обставинам справи і ґрунтується на
законі.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24
червня 2004 року) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24
червня 2004 року передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 « Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV
від 24 червня 2004 року, постанови № 529
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року.

Встановивши, що виконавцем послуги з
централізованого опалення надаються, а
споживач їх отримує, однак ухиляється
від укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг, який
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, суд за позовом
виконавця правомірно ухвалив рішення
про визнання зазначеного договору
укладеним.

Доводи скарги, що у нежитловому
приміщенні відсутні прилади опалення,
тобто послуги не надаються позивачем,
спростовуються актом № 375/09-13г від 20
вересня 2013 року та актом від 27 лютого 2014
року, з яких вбачається, що у приміщенні
знаходиться внутрішньо будинкова
розвідка системи опалення.

Зазначеним актам судом першої
інстанції дана належна правова оцінка.

Тариф встановлений відповідно до
постанови Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, від 30 березня 2012
року № 149.

Опалювальна площа визначена
позивачем на підставі технічної
документації будинку. Апелянтом не
надано доказів щодо невідповідності
вказаної у договорі площі.

Інші наведені в апеляційній
скарзі доводи також не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскарженого рішення.

Встановивши обставини справи, суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Апеляційний суд
на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.1, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді