АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Яремка В.В., Бреславського О.Г.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міліївської
сільської ради Вижницького району,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, ОСОБА_5 про визнання
частково недійсним рішення виконкому
сільської ради, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу, визнання
права на майно колишнього колгоспного
двору, за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 5 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з даним позовом.

Посилалися на те, що 13 липня 2005 року
виконком Міліївської сільської ради
видав ОСОБА_3 свідоцтво серії ЯЯЯ №482441
про право власності на нерухоме майно,
а саме житловий будинок з належними до
нього господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 на підставі
рішення виконкому Міліївської
сільської ради №44 від 8 червня 2005 року.

20 жовтня 2005 року даний будинок ОСОБА_3
продала ОСОБА_4, договір
купівлі-продажу посвідчений 20 жовтня
2005 року приватним нотаріусом
Вижницького нотаріального округу
ОСОБА_6, номер в реєстрі 6719.

№22ц-876/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 2/5
Доповідач Чупікова В.В.

Зазначали, що станом на 15 квітня 1991 року
господарство по АДРЕСА_1 відносилось до
колгоспного двору і в ньому проживали
ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1),
ОСОБА_2, ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу
ОСОБА_3) та ОСОБА_5, що підтверджується
довідкою Міліївської сільської ради
№373 від 12 листопада 2013 року та витягом
із погосподарської книги за 1991 - 1995
роки, особистий рахунок НОМЕР_1.

Вважають, що кожен з позивачів має
право на ? частку будинковолодіння

по АДРЕСА_2, рішення виконкому
Міліївської сільської ради №51 від 6
липня 2005 року про оформлення права
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ
№482441 від 13 липня 2005 року порушено їх
право власності.

Рішенням Вижницького районного
суду Чернівецької області від 5 лютого
2014 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задоволено.

Визнано частково недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серія ЯЯЯ №482441 від 13
липня 2005 року про визнання права
власності за ОСОБА_3 на житловий
будинок по АДРЕСА_1 з належними до нього
господарськими будівлями і спорудами в
частині ? часток.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
право власності на ? часток житлового
будинку по АДРЕСА_1 з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
як майно колишнього колгоспного двору,
інвентарна вартість якого 11 744 грн. 75
коп.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
право власності на ? часток житлового
будинку по АДРЕСА_1 з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
як майно колишнього колгоспного двору,
інвентарна вартість якого 11 744 грн. 75
коп

Визнано частково недійсним в
частині ? часток договір
купівлі-продажу, який укладений 20
жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Вижницького районного нотаріального
округу ОСОБА_6, номер в реєстрі 6719.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подано
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати з постановленням нового
рішення про відмову в позові.
Посилалося на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 31.01.2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №CVVWGA00000002, за умовами
якого останній отримав кредит в
розмірі 23 000 дол. США, з кінцевим
терміном повернення до 27.01.2017 року.

31.01.2007 року в якості забезпечення
виконання зобов'язань між сторонами
було укладено договір іпотеки, за яким
в іпотеку банку надано житловий
будинок по АДРЕСА_2.

4.09.2012 року Вижницьким районним судом
ухвалено рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а 13.05.2013
року ухвалено рішення про виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 Таким чином, рішення у
даній справі безпосередньо стосується
ПАТ КБ «ПриватБанк», а суд першої
інстанції порушуючи вимоги
процесуального закону не залучив
останнього до участі у справі.

Вказує, що належним доказами на
підтвердження проживання позивачів в
спірному будинку являється довідка з
адресно-довідкового бюро, а довідка
Міліївської сільської ради про
проживання позивачів у спірному
будинку не являється належним та
допустимим доказом.

Також судом першої інстанції не
з'ясовано, чи брали позивачі участь у
веденні спільного господарства
колгоспного двору своєю працею,
коштами та чи не втратили права на
частку.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник апелянта Бацей
Т.М. апеляційну скаргу підтримала з
підстав, викладених в ній, та подала
заяву про застосування позовної
давності в порядку ст.ст.257, 267 ЦК
України.

Представник позивачів ОСОБА_14
апеляційну скаргу не визнав просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, як законне
та обґрунтоване, зазначав, що позивачі
дізналися про порушення свого права,
коли ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до
суду з позовом про їх виселення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», підлягає
задоволенню в частині, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Міліївської сільської ради
№51 від 06.07.2005 року ОСОБА_3 дозволено
оформити право власності на житловий
будинок та належні до нього надвірні
будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 та
вирішено видати їй свідоцтво про право
власності на вказаний об'єкт
нерухомості (а.с.9).

13.07.2005 року відповідачці ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право власності серії
ЯЯЯ №482441 на житловий будинок загальною
площею 96,40 кв.м., житловою 61,60 кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.8).

20 жовтня 2005 року між
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку та належних до нього
господарських будівель, споруд, що
знаходяться в АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Вижницького районного нотаріального
округу ОСОБА_6, номер в реєстрі 6719 (а.с.16).

Спірний житловий будинок разом з
господарськими спорудами і будівлями
був збудований в 1975 році (а.с.7).

Довідкою сільського голови №373 від
12.11.2013 року встановлено, що станом на
15.04.1991 року в господарстві по АДРЕСА_1
зареєстровані та проживали позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_5 Дане господарство станом на 15.04.
1991 року відносилося до суспільної
категорії «колгоспний двір». (а.с.11).

Наведені в довідці відомості щодо
суспільної категорії двору та
відомості щодо постійного місця
проживання членів двору об'єктивно
підтверджуються ксерокопіями
паспортів позивачів про їх реєстрацію
та постійне місце проживання в
с.Мілієве з 1981 року та 1979 року (а.с.12,13),
ксерокопією погосподарської книги на
а.с.15, ксерокопіями трудових книжок
колгоспника позивача ОСОБА_2 та
відповідачки ОСОБА_3, які були долучені
до матеріалів справи в судовому
засіданні апеляційної інстанції за
клопотанням представника позивачів на
заперечення доводів апеляційної
інстанції.

Відповідно до Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 12.05.1983 року суспільна група
господарства в основному визначається
від роду занять голови сім'ї і
господарство відноситься до
суспільної групи колгоспників,
робітників, службовців. Погосподарська
книга складається з розділів: 1. Список
членів, в якому записуються спочатку
голова сім'ї, за ним всі члени сім'ї як
присутні так і тимчасово відсутні із
зазначенням прізвища, імені,
по-батькові; 2. худоба, яка є у особистій
власності членів господарства, тощо.

З врахуванням вищенаведених доказів
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апелянтів про відсутність у
справі належних і допустимих доказів
щодо постійного проживання позивачів у
спірному будинку є безпідставними.

Закон України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
України», на який посилається апелянт в
обґрунтування своїх доводів, набрав
чинності з 15.01.2004 року тобто після
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, ст.17 Закону України
«Про власність» майно колгоспного
двору належить його членам на праві
спільної сумісної власності, розмір
часток члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

З ксерокопії трудових книжок позивача
ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3
вбачається, що голова двору -
відповідачка у справі ОСОБА_3 була
прийнята в члени колгоспу «Радянська
Буковина» в 1972 році і станом на 15.04.1991
року перебувала в членах колгоспу та
працювала інспектором по кадрах (101-104).
Позивач ОСОБА_2 прийнятий в члени цього
колгоспу з 1983 року, з 1986 року по 01.09.1989
року навчався в медінституті, з 02.09.1989
року повернувся працювати в колгосп і
станом на 15.04.1991 року також перебував в
членах колгоспу та працював на різних
роботах в рослинництві (а.с.106-111).

Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом
на 15.04.1991 року була неповнолітньою та
навчалася в середній школі (а.с.12,15).

Третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 був призваний на
строкову військову службу з 15.05.1990 року
(а.с.15).

Статтею 126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, п.6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року №20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
визначено, що право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування мають ті члени колгоспного
двору, котрі на 15.04.1991 року не втратили
права на частку в його майні. Такими, що
втратили це право, вважаються
працездатні члени колгоспного двору,
які не менше трьох років підряд до цієї
дати не брали участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору(у цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій службі, навчання в учбовому
закладі, хвороби).

Оскільки станом на 15.04.1991 року
позивачка ОСОБА_1 була неповнолітньою,
позивач ОСОБА_2 працював у колгоспі та
перебував на навчанні у вищому
учбовому закладі, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_5 перебування
на дійсній строковій службі, то колегія
суддів вважає, що позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_5
мають право спільної сумісної
власності на майно колгоспного двору.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позову в
частині визнання за ОСОБА_1, та ОСОБА_2
права власності по 1/4 часток житлового
будинку по АДРЕСА_2 з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами.
Рішення суду першої інстанції в цій
частині постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Доводи апелянта цих висновків
суду першої інстанції не спростовують
та не можуть бути підставою для
скасування рішення в цій частині.

Статтями 387, 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право витребувати
своє майно з чужого незаконного
володіння, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

На підставі наведеного підлягає
визнанню незаконним в частині рішення
виконкому Міліївської сільської ради
№51 06.07.2005 року, та підлягає визнанню
недійсним в частині свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серія ЯЯЯ №482 441 від 13.07.2005 року, договір
купівлі - продажу, який укладений 20
жовтня 2005 року.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого цивільного
права у разі його порушення невизнання
або оспорення у визначений законом
спосіб.

Обом позивачам належить на прав
власності 1/2 (1/4+1/4) частка житлового
будинку по АДРЕСА_2 з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами.
А тому вони вправі оспорювати рішення
виконкому Міліївської сільської ради
№51 06.07.2005 року, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ
№482 441 від 13.07.2005 року, договір купівлі -
продажу, який укладений 20 жовтня 2005
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тільки в
частині 1/2 частки, а не в частині 3/4 .

Рішення суду першої інстанції
щодо визнання незаконним рішення
виконкому Міліївської сільської ради
№51 06.07.2005 року, визнання недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серія ЯЯЯ №482 441 від
13.07.2005 року, договору купівлі - продажу
в частині ? часток постановлене з
порушенням норм матеріального права,
що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для зміни рішення.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України
визначено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено порушення норм
матеріального права.

З огляду на наведене колегія
суддів вважає, що підлягає зміні частка
у визнанні недійсним рішення виконкому
Міліївської сільської ради №51 06.07.2005
року, у визнанні недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серія ЯЯЯ №482 441 від 13.07.2005 року, у
визнанні недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку з
належними до нього господарськими
будівлями, спорудами в АДРЕСА_1 від
20.10.2005 року з 3/4 до 1/2 .

Заява представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Бацей Т.М. про
застосування позовної давності не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст.256, 257,261 ЦК
України позовна давність - це строк, в
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу
тривалістю три роки, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права.

Представник позивачів в судовому
засіданні заявив, що його довірителі
довідалися про порушення свого права
під час розгляду справи про їх
виселення.

Його пояснення об'єктивно
підтверджуються тестами судових
рішень на (а.с.67-71).

Доводи апелянта про те, що
позивачка ОСОБА_1 про порушення свого
права довідалася в 2005 році не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

На підставі ст.ст.120, 123, 126 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, ст17 Закону України
«Про власність», п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 №20
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», ст.ст.15, 16, 387, 391, 256, 257,261 ЦК
України, керуючись ст.ст.209, 218, 307, 303, 308,
309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 05 лютого
2014 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Змінити частку у визнанні
недійсним рішення виконкому
Міліївської сільської ради №51 06.07.2005
року, у визнанні недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серія ЯЯЯ №482 441 від 13.07.2005 року з 3/4 до
1/2.

Змінити частку у визнанні
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями, спорудами в
АДРЕСА_1, укладеного 20.10.2005 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та посвідченого
приватним нотаріусом Вижницького
районного нотаріального округу(реєстр
№6719) з 3/4 до 1/2 .

В решті рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 05 лютого 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: