Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К.,
Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Правекс-Банк», третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 20 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним вище позовом, в якому
просив визнати таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис від 29
жовтня 2012 року, вчинений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований у реєстрі за № 998.
Вимоги обґрунтовані тим, що під час
вчинення виконавчого напису не було
встановлено безспірності
заборгованості позичальника. Зазначав,
що лише з постанови про відкриття
виконавчого провадження дізнався про
вчинення виконавчого напису, яким було
звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1. До цього він не отримував
жодного повідомлення від банку про
усунення порушень та попередження у
разі їх невиконання.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 11
липня 2013 року позов задоволено. Визнано
таким, що не підлягає виконанню,
виконавчий напис, вчинений 29 жовтня 2012
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований у реєстрі за № 998, про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_3 Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 листопада 2013 року заочне рішення
Печерського районного суду м. Києва від
11 липня 2013 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Судом встановлено, що 10 листопада 2006
року між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ
«Правекс-Банк»), укладено договір про
відкриття кредитної лінії № 595-004/06Ф, до
якого в подальшому вносилися зміни та
доповнення, і номер якого змінився на №
2901-026/11Ф.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено договір
іпотеки від 10 листопада 2006 року №
595-004/06Ф з наступними змінами та
доповненнями від 21 грудня 2011 року,
відповідно до якого позичальник
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності.

09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий
напис, який зареєстровано в реєстрі за
№ 998. За виконавчим написом
запропоновано звернути стягнення на
предмет іпотеки. Відповідно до
виконавчого напису, за рахунок коштів,
отриманих від реалізації зазначеної
вище квартири, задоволено вимоги ПАТ КБ
«Правекс-Банк» за кредитним договором
від 10 листопада 2006 року № 2901-026/11Ф у
розмірі 897 089 грн 44 коп., яка складається
із: заборгованості за кредитом - 831 631
грн 15 коп., заборгованості за
відсотками - 63 990 грн 17 коп. та пені за
несвоєчасну сплату відсотків - 1 468 грн 12
коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами існує спір щодо
розміру заборгованості, а також з того,
що позивачем не було отримано письмову
вимогу про усунення порушень
іпотечного договору.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позов пред'явлено до неналежного
відповідача.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 3 зазначеної статті
встановлено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Як роз'яснено у п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ», право на оскарження
нотаріальної дії або відмови у її
вчиненні, а також нотаріального акта
має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти (частина
друга статті 50 Закону України від 02
вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»).
Спори між боржниками і стягувачами, а
також спори за позовами інших осіб,
прав та інтересів яких стосуються
нотаріальні дії чи акт, у тому числі про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню повністю або
частково, про повернення стягнутого за
виконавчим написом вирішуються судом у
порядку цивільного судочинства за
позовами боржників або зазначених осіб
до стягувачів, якщо однією зі сторін
відповідного спору є фізична особа.

Враховуючи викладене, належним
відповідачем у справі є не приватний
нотаріус, а ПАТ КБ «Правекс-Банк», яким
заявлено про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.
У цьому випадку між сторонами виник
спір про право, зокрема позивач
заперечує наявність у нього суми
заборгованості перед кредитором, яка
вказана у виконавчому написі.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову з підстав пред'явлення його до
неналежного відповідача,
вищезазначені норми права та
роз'яснення не врахував, при цьому у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
належним чином доводи та заперечення
сторін не перевірив, не з'ясував
фактичних обставин справи щодо
заявлених вимог, зокрема, чи
направлялася позичальнику вимога про
усунення порушення, чи був він
повідомлений про розмір
заборгованості за кредитним договором,
чи була ця заборгованість безспірною, а
відтак, чи вчинено виконавчий напис із
дотриманням вимог ст. 88 Закону України
«Про нотаріат» та п. 1 Переліку
документів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 року № 1172.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду апеляційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
20 листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

О.В. Попович