АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/961/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/374/14
Головуючий у 1-й інстанції Таранкова І.
Доповідач Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Петренко В.М., Акопян В.І.

при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
додаткове рішення Комсомольського
міського суду Полтавської області від
07 лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
відділу Держкомзему у м. Комсомольську
Полтавської області, Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області, Комсомольської міської Ради
Полтавської області про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
визнання частково недійсною
приватизацію прибудинкової земельної
ділянки за рішенням Комсомольської
міської Ради від 23.08.2011 року та
державного акту на право власності на
земельну ділянку та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 1/2 частку житлового
будинку з господарськими будівлями та
визнання такою, що втратила право
користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до
Комсомольського міського суду
Полтавської області з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
Полтавської області. Свої вимоги
обґрунтував тим, що його сином ОСОБА_3 23
лютого 2007 року було продано квартиру
АДРЕСА_1, яка належала їм на праві
спільної сумісної власності. На
отримані від продажу вказаної квартири
кошти 26 лютого 2007 року ОСОБА_3 купив
житловий будинок з господарськими
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2. Оскільки, вказане
домоволодіння було придбано за кошти,
отримані від продажу квартири,
належної йому та його сину - ОСОБА_3,
вважає, що він має право на ? частку
вказаного домоволодіння.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3,
відділу Держкомзему у м. Комсомольську
Полтавської області, Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області, Комсомольської міської Ради
Полтавської області, який уточнивши,
просила: визнати за нею право спільної
сумісної власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями АДРЕСА_2, який куплений за
спільні кошти в шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3; розділити між ОСОБА_3 та нею
куплений в шлюбі вказаний житловий
будинок з господарськими будівлями;
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її
користь грошову компенсацію в розмірі 8
244, 5 грн.; визнати частково недійсною
приватизацію ОСОБА_3 прибудинкової
земельної ділянки за рішенням
Комсомольської міської ради від 23.08.2011
року, державний акт на право власності
на земельну ділянку від 03.12.2012 року
серії ЯМ №821043 (1.2) площею 0,0622 га.
(кадастровий номер :50:025:0555);
розділити земельну ділянку 0,0622 га..
Обґрунтувала свій позов тим, що в
період перебування у шлюбі з ОСОБА_3,
ними за спільні кошти в 2007 році було
придбано житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_2. Для
обслуговування вказаного будинку була
надана земельна ділянка розміром 0,0622
га. З метою покращення житлових умов,
за спільні кошти з ОСОБА_3, ними
проведено перепланування та
переобладнання будинку. В 2011 році шлюб
було розірвано. Враховуючи викладене
ОСОБА_1, вважає, що має право на ? частину
вказаного домоволодіння, просила
розподілити вказане домоволодіння та
земельну ділянку по варіанту № 1 згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ?-13 від 12 лютого 2013 року.

ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом
до ОСОБА_1 про визнання права власності
на ? частку житлового будинку з
господарськими будівлями та визнання
такою, що втратила право користування
житловим будинком, в якому просив:
визнати за ним право особистої
приватної власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями АДРЕСА_2; визнати ОСОБА_1
такою, що втратила право користування
вказаним житловим будинком. Вказував,
що спірне домоволодіння придбане ним
за кошти від продажу квартири, яка
належала йому та його батькові ОСОБА_2
тому вважав, що ? частина житлового
будинку з господарськими будівлями
АДРЕСА_2, є його особистою приватною
власністю, а ? частина власністю його
батька. Вказував, що з грудня 2010 року
ОСОБА_1 з сином переїхала до своїх
батьків та з того часу не проживає у
спірному будинку, в зв'язку з чим ОСОБА_1
втратила право користування
зазначеним житловим будинком.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від
25 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на ?
частку житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_2.

Відмовлено повністю в задоволені
позову ОСОБА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
повністю.

Визнано право власності за
ОСОБА_3 на ? частку житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим будинком, що
знаходиться в АДРЕСА_2.

Додатковим рішенням Комсомольського
міського суду Полтавської області від
07 лютого 2014 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові
витрати в сумі 126,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 126,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 253,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судові витрати в сумі 683,52 грн.

З рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від
25 листопада 2013 року не
погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати рішення
місцевого суду, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити повністю її позовні
вимоги, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційному
порядку оскаржила додаткове рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 07 лютого 2014
року, в апеляційній скарзі просила
змінити додаткове рішення місцевого
суду в частині стягнення з неї на
користь ОСОБА_3 судових витрат в сумі
253,72 грн. та ОСОБА_2 судових витрат в сумі
126,86 грн.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1996 по 1997 рік та
з 30.07.2004 року по 25.02.2011 рік.

ОСОБА_3 та його батькові ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1, яку 23.02.2007 року було
продано за 141 400 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від
26.02.2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за р. № 786,
ОСОБА_3 купив житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_2, за 50 743 грн.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в частині визнання, за кожним окремо,
права власності на ? житлового будинку
з господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_2, суд першої
інстанції вважав доведеним той факт, що
спірне домоволодіння придбане на
кошти, отримані від продажу квартири,
яка належала в рівних частках ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що підтверджується нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу квартири та спірного
домоволодіння.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частинні визнання за нею права
власності на ? частку спірного
домоволодіння, придбаного за спільні
кошти під час шлюбу, вважав даний факт
не доведеним.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 статті 60 Сімейного
кодексу України кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. При цьому
частина перша вказаної статті вказує,
що незалежно від того, чи мав другий із
подружжя власний заробіток, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Частиною 3 статті 368 ЦК України
визначено, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За змістом ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні договору купівлі-продажу
26.02.2007 року спірного домоволодіння
ОСОБА_1 була присутня під час
посвідчення нотаріусом правочину та
надала письмову заяву про згоду на
придбання чоловіком ОСОБА_3 житлового
будиноку з господарськими будівлями,
що знаходиться по АДРЕСА_2.

Пунктом 9 вказаного договору
нотаріусом ОСОБА_3 було роз'яснено
зміст ст. 65 СК України, згідно якої,
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Слід зазначити, що при посвідченні
договору-купівлі продажу від 26.02.2007
року ОСОБА_3 до нотаріуса не було подано
відповідну заяву про те, що кошти на
придбання майна є його особистою
власністю.

Вказаний договір в установленому
законом порядку не визнано недійсним
чи нікчемним та він є чинним.

Перебування в шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на
час посвідчення договору - купівлі
продажу 26.02.2007 року, а також надання
ОСОБА_1 відповідної згоди на придбання
чоловіком майна, у відповідності до
вимог ст. ст. 60, 65, 70 СК України свідчить
про те, що дане домоволодіння є
спільною сумісною власністю подружжя
та належить по ? частці кожному з них.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності на ? частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2, Полтавська область,
підлягають задоволенню.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що спірне
домоволодіння придбане за кошти від
продажу квартири, належної ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на праві власності, матеріали
справи не містять, тому посилання на це
в рішенні суду є припущенням, що
неприпустимо.

Підстав для задоволення позовних
ОСОБА_2 про визнання за ним права
власності на ? частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2, Полтавської області,
немає.

Оскільки, ОСОБА_1 є співвласником
спірного будинку, то вимоги ОСОБА_3 про
визнання її такою, що втратила право
користування житловим будинком по
АДРЕСА_2 є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1
просила розподілити спірне
домоволодіння по варіанту № 1 згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ?-13 від 12 лютого 2013 року.

Як пояснила в судовому засіданні
експерт ОСОБА_6, висновок судової
будівельно-технічної експертизи ?-13 від
12 лютого 2013 року складено відповідно до
технічного паспорта на будинок АДРЕСА_2
від 07.02.2007 року за № 242 без врахувань
проведених перепланувань, технічний
паспорт на вказаний будинок від 21.10.2013
р. відповідно до якого розташування
перегородок та площа кімнат змінилися,
нею не враховувався, тому розподілити
спірне домоволодіння по варіанту № 1
наданого нею висновку є неможливим буз
повернення перегородок до
попереднього стану.

Сторонам було роз'яснено право заявити
клопотання про призначення по справі
повторної експертизи з врахуванням
технічного паспорта від 21.10.2013 р. у
відповідності до вимог ст. 150 ЦПК
України.

Від проведення повторної
будівельно-технічної експертизи
ОСОБА_1 та її представник відмовилися.

Статтею 11, 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що поділ спірного
домоволодіння відповідно до висновку
судово будівельної-технічної
експертизи від 12.02.2013 року є технічно
неможливим, внаслідок існуючих
перепланувань, в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про поділ домоволодіння
по варіанту № 1 згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи ?-13 від
12 лютого 2013 року необхідно відмовити.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснено, що
відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК
України, 377 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК
України ст. 377 ЦК України право
власності чи користування земельною
ділянкою або її частиною переходить
лише після поділу будинку,
розташованого на відповідній
земельній ділянці. Оскільки поділ
будинку з визначенням конкретної його
частини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проведений,
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання частково недійсною
приватизацію прибудинкової земельної
ділянки, державного акту на право
власності на земельну ділянку від
03.12.2012 року площею 0,0622 га. та поділ
земельної ділянки по варіанту № 1
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи ?-13 від
12 лютого 2013 року слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року слід скасувати, ухвалити нове,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково,
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будиноку з
господарськими будівлями за АДРЕСА_2, в
іншій частині позовних вимог
відмовити.

Враховуючи, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково, з урахуванням ст. 88
ЦПК України додаткове рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 07 лютого 2014
року необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.п. 3,4, ст. ст.
314 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року та додаткове рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 07 лютого 2014
року - скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання права власності на
1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями - відмовити

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, відділу
Держкомзему у м. Комсомольську
Полтавської області, Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області, Комсомольської міської Ради
Полтавської області про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
визнання частково недійсною
приватизацію прибудинкової земельної
ділянки за рішенням Комсомольської
міської Ради від 23.08.2011 року та
державного акту на право власності на
земельну ділянку - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будиноку з
господарськими будівлями за АДРЕСА_2.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
визнання такою, що втратила право
користування житловим будинком -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя : /підписи/
Т.В.Одринська

Судді:
В.М. Петренко

копія вірно:
О.А. Лобов