Єдиний унікальний номер 205/463/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.,

при секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15 січня 2014 року звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що він
є власником 4/12 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
17.03.2012 року. ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом є власницею 7/12 частин
вказаного житлового будинку. ОСОБА_3 є
власницею 1/12 частин домоволодіння
(право на спадщину за законом -
обов'язкова частка). ОСОБА_3 у спірному
будинку не зареєстрована і не проживає,
крім того, має власне житло за місцем
своєї реєстрації. ОСОБА_2 одноосібно
проживає у будинку і створює позивачу
перешкоди у користуванні майном, не
пускає на територію домоволодіння,
позбавляє змоги оселитися в житловому
будинку. У зв'язку з чим, позивач не має
можливості реалізувати своє право
власності та окрім 4/12 частин
домоволодіння іншого житла не має. На
даний час позивач разом з вагітною
дружиною та трирічним сином тимчасово
мешкає в однокімнатному житловому
будинку разом із господаркою. Оскільки
ОСОБА_2 не пускає позивача в будинок,
він змушений постійно шукати тимчасове
житло, жити у родичів і знайомих,
створювати їм незручності. Через
небажання відповідачки врегулювати
конфлікт мировим шляхом, родина
позивача переживає постійний стрес.
Позивач просив вселити його в житловий
будинок (літ.А-1) АДРЕСА_1.

Ухвалою від 11 квітня 2014 року до участі в
справі в якості співвідповідача
залучена ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити. В
обґрунтування позовних вимог
посилалися на обставини, викладені у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали в повному обсязі та просили
відмовити у їх задоволенні. Суду
пояснили, що вселення позивача у
належні йому 4/12 частини домоволодіння
призведе до порушення прав інших
співвласників, тому що будинок
складається з двох житлових кімнат: у
одній з яких мешкає співвласник ОСОБА_3
та ОСОБА_2, в іншій кімнаті мешкають
неповнолітні діти, донька ОСОБА_2 з
чоловік.

Співвідповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
заперечувала проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Матеріалами справи встановлено, що 4/12
частин житлового будинку АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
на спадщину, посвідченого 17.03.2012 року
Другою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, за реєстровим №
3-531 (а.с.5).

7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину, посвідченого 17.03.2012 року
Другою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, за реєстровим в
реєстрі за № 3-535 (а.с.36).

1/12 частина вказаного житлового будинку
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину, посвідченого 17.03.2012 року
Другою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, за реєстровим в
реєстрі за № 3-533 (а.с.35).

Спільною частковою власністю є
власність двох чи більше
співвласників, частка кожного з яких у
праві власності є визначеною. Об'єкти
права спільної часткової власності
власники використовують спільно як
єдине ціле, або окрему частину об'єкту
права власності.

Частиною 2 статті 358 ЦК України
передбачено, що співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами у справі, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 займають
та користуються всім домоволодінням.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, він не має можливості
проживати у належній йому частині
будинку, оскільки йому постійно
чиняться перешкоди, він не може вільно
зайти до будинку, оскільки не має
ключів та відповідачі не визнають
право спільної часткової власності.

В судовому засіданні були допитані
свідки з боку позивача, а саме, свідок
ОСОБА_4, мати позивача, яка свідчила, що
відповідачі поставили замки на заборі,
постійно чинять перешкоди позивачу.
Вказала, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 не
проживає та має інше житло.

Свідок ОСОБА_5, який є батьком позивача,
свідчив, що тривалий час позивач не має
можливості вселитися в житловий
будинок, оскільки чиняться перешкоди з
боку ОСОБА_2 Вказав, що донька ОСОБА_2
разом з сім`єю проживає у м.
Дніпродзержинську, а ОСОБА_2 фактично
сама проживає у житловому будинку.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 47 Конституції України,
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Отже, суд приходить до висновку, що
дії відповідачів порушують право
власності позивача та перешкоджають
ОСОБА_1 вільно користуватися належною
йому частиною будинку.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що на теперішній час ОСОБА_1 має
усі законні підстави для проживання у
будинку і тому має бути вселений в
житловий будинок (літ.А-1) АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене та
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідачів в рівних частках слід
стягнути на користь позивача судові
витрати, понесені позивачем по оплаті
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.
ст.358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок
(літ.А-1) АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник