Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Джуги
С.Д., Кеміня М.П.

при секретарі
- Гаврилко В.С.

з участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, ОСОБА_2 на рішення Хустського
районного суду від 03 грудня 2013 року
справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 до
Хустської міської ради та її
виконавчого комітету,
Греко-католицького парафіального
уряду Хустського собору Святого
Вознесіння про визнання незаконними та
скасування рішень органів місцевого
самоврядування, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до
Хустської міської ради та її
виконавчого комітету,
Греко-католицького парафіального
уряду Хустського собору Святого
Вознесіння, в якому просили визнати
незаконними та скасувати:

- пункт 2 рішення виконавчого комітету
Хустської міської ради народних
депутатів від 27.05.1994 р. «Про повернення
громаді греко-католицької церкви
Святого Вознесіння приміщень, що їм
належали згідно архівної довідки» щодо
передачі на баланс церкви житлового
будинку АДРЕСА_1 до 01.06.1994 р.;

- рішення Хустської міської ради
народних депутатів від 11.03.1995 р. «Про
повернення у власність
греко-католицькій громаді АДРЕСА_1»;

- рішення Хустської міської ради
народних депутатів від 20.04.1995 р. «Про
розгляд протестів прокурора на рішення
Хустської міської ради від 09.08.1994 р. та
11.03.1995 р. «Про повернення та передачу у
власність греко-кактолицькій церкві
будинку АДРЕСА_1»;

- рішення виконавчого комітету
Хустської міської ради від 31.03.2005 р. № 250
«Про оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1»;

- визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - будівлю
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що Хустська міська
рада та її виконавчий комітет
приймаючи оскаржувані рішення про
передачу спочатку на баланс, а потім у
власність Греко-католицького
парафіального уряду Хустського собору
Святого Вознесіння будинку АДРЕСА_1
вийшли за межі своїх повноважень,
оскільки ця будівля є не культовою
спорудою, а об'єктом державного
житлового фонду, тому при прийнятті
оскаржуваних рішень Хустська міська
рада не могла керуватися ст. 17 Закону
«Про свободу совісті та релігійні
організації».

Зазначали, що про наявність
оскаржуваних рішень їм стало відомо
лише 20.09.2012 р., після одержання
відповіді Хустської міжрайонної
прокуратури на своє звернення.

Рішенням Хустського районного
суду від 03 грудня 2013 року відмовлено в
задоволенні позову у зв'язку із спливом
позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
посиланням на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.
Вказують на те, що судом не були взяті
до уваги доводи, викладені в позовній
заяві. Зазначають, що згідно
оскаржуваних рішень органу місцевого
самоврядування право власності на
будівлю АДРЕСА_1 було оформлено за
Греко-католицьким парафіальним урядом
Хустського собору Святого Вознесіння,
який не був зареєстрований в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців, що порушує
вимоги ст.18 Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації».

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні спору, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що приймаючи оскаржувані рішення
Хустська міська рада та її виконавчий
комітет діяли в межах своїх
повноважень, оскільки, відповідно до
ст.ст. 17, 18 Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації»,
ст.ст.59-60 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст.31,35
Закону України «Про власність», Указу
Президента України від 04.03.1992 р. № 125
«Про заходи по поверненню релігійним
організаціям культового майна», чинних
на момент прийняття рішень, Хустська
міська рада була уповноважена
передавати релігійним організаціям
культові будівлі і майно, які
перебували у комунальній власності.

За рішеннями обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, а в Республіці Крим -
Уряду Республіки Крим, відповідно до
ст.17 Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації»
передаються у безоплатне користування
або повертаються у власність
релігійних організацій культові
будівлі і майно, які становлять
державну власність.

Відповідно до Закону УРСР від 07.12.1990 р.
№ 533-XII "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування", чинного на момент
прийняття оскаржуваних рішень, до
комунальної власності належить майно,
яке передається безоплатно державою,
іншими суб'єктами права власності,
майно, яке створюється і купується
органами місцевого самоврядування за
рахунок належних їм коштів, а також
майно, перелік якого встановлено
Законом про власність.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
власність», що був чинний на момент
виникненя спірних правовідносин,
об'єктами права комунальної власності
є майно, що забезпечує діяльність
відповідних Рад і утворюваних ними
органів; кошти місцевих бюджетів,
державний житловий фонд, об'єкти
житлово-комунального господарства;
майно закладів народної освіти,
культури, охорони здоров'я, торгівлі,
побутового обслуговування; майно
підприємств; місцеві енергетичні
системи, транспорт, системи зв'язку та
інформації, включаючи націоналізоване
майно, передане відповідним
підприємствам, установам,
організаціям; а також інше майно,
необхідне для забезпечення
економічного і соціального розвитку
відповідної території.

Те, що спірне майно є культовую
спорудою спростовується матеріалами
інвентарної справи та свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно № 6407
від 03.04.2005 р., виданого на підставі
рішення виконкому Хустськоїі міської
ради № 250 від 31.03.2005 р., з якого
вбачається, що домоволодіня АДРЕСА_1 є
житловим будинком. Крім того, як
вказують апелянти у своїй скарзі
багатоквартирний житловий будинок
ніколи не був культовую будівлею і не
використовувався для задоволення
релігійних потреб громадян. Таким
чином, житловий будинок, що знаходиться
АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної
власності, і приймаючи рішення
спочатку про передачу на баланс, а
потім у власність греко-католицької
громади Собору Святого Вознесіння
вказаного домоволодіння Хустська
міська рада діяла в межах своїх
повноважень.

Відповідно до 9.4. роз'яснень Вищого
арбітражного суду України N 02-5/109 від
29.02.96 р. доказами належності культового
майна або будівель тій чи іншій
релігійній організації можуть бути
довідки державних архівних установ,
Державного комітету України у справах
релігій, архівні документи церковних
організацій (шематизми), рішення
місцевих органів влади та інші
письмові докази.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції приймаючи
оскаржувані рішення Хустська міська
рада та її виконавчий комітет
керувався Архівними довідками
Державного архіву Закарпатської
області від 28.09.1990 р. та від 18.07.2013 р., в
яких вказано, що станом на 1944 рік
Хустській греко-католицькій громаді
належали на праві власності будинки
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (українська назва
згідно архівної довідки - площа
Хмельницького) (т.2, а.с. 31 - 32, 34).

Крім того, доводи позивачів про те, що
рішенням виконавчого комітету
Хустської міської ради будинок АДРЕСА_1
передано у власність греко-католицької
громади Собору Святого Вознесіння їм
стало відомо лише з відповіді
Хустської міжрайонної прокуратури від
20.09.2012 р. на їх звернення спростовуються
матеріалами справи, зокрема актом
приймання-передачі будинку АДРЕСА_1 від
01.07.1994 р. та супровідним листом про
надіслання копій акту (т.1, а.с. 239 - 241),
протестами прокурора за вих.№№ 5/139, 5/105
на рішення Хустської міської ради від
27.05.1994 р. та 11.03.1995 р. (т.1, а.с. 243 - 244),
листом першого куратора (голови
церковного уряду) ОСОБА_7, надісланим
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відповідь на їх
позовну заяву, з якою вони зверталися у
серпні 2002 р. (т.2, а.с. 15-18); поясненнями
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14 (т.1, а.с. 166-175,
187-188).

Однак суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову, оскільки під час
розгляду справи не встановлено
порушень закону при прийнятті рішень
Хустською міською радою та у зв'язку із
спливом строку позовної давності, що
суперечить абз.3 п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 „Про судове рішення у
цивільній справі" відповідно до якого,
суд, встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини зазначає у рішенні
про відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

З огляду на наведене відповідно о ч.4
ст.309 ЦПК України рішення суду першої
інстанції в частині посилання на
відмову в задоволенні позову за
спливом строку позовної давності
підлягає зміні, а в позові слід
відмовити у звязку з недоведенвстю
позовних вимог.

Доводи апелянтів, про те, що судом пешої
істанції не взято до уваги їх пояснень
та заперечень проти доводів
відповідачів, що допитані у справі
свідки є колишніми посадовими особами
Хустської міської ради або керівними
членами греко-католицького
парафіяльного уряду Хустського Собору
Святого Вознесіння, які брали участь у
прийнятті оскаржуваних рішень і тому
мають осбисту заінтересованість у
справі; про те, що оскаржувані рішення
прймалися без їхньої участі і вони
дізнались про них лише у вересні 2012
року, висновків суду першої інстанції
не спростовують, тому до уваги взяті
бути не можуть.

На підставі навееного, керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від
03 грудня 2013 року змінити, виключивши з
резолютивної частини словосполучення
„у зв'язку зі спливом позовної
давності".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Су д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Джуга С.Д.