Справа № 448/152/13
Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/2609/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:
головуючого судді - Берези В.І.,
суддів - Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г.,
за участю секретаря судового
засідання - Брикайло М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики,-

в с т
а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в користь
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2
заборгованість за договороми позики
від 1 квітня 2010 року в сумі 23 713 (двадцять
три тисячі сімсот тринадцять) гривень 34
коп., що складається з: основної суми
боргу за договором позики у розмірі 20000
(двадцять тисяч) гривень; інфляційної
суми витрат за вказаним договором в
розмірі 2160 (дві тисячі сто шістдесят)
гривень та три проценти річних в
розмірі 1553 (одна тисяча п'ятсот
п'ятдесят три) гривні 34 коп. Стягнуто з
ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в
сумі 237 (двісті тридцять сім) гривень 10
коп.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2, просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає про те, що суд невірно взяв до
уваги твердження позивача про
отримання ним коштів згідно з
розпискою. Допитані свідки не
підтверджували про передачу йому
вказаної суми позики, позивач
підтвердив факт пошкодження ним,
відповідачем, у 2010 р. автомобіля
позивача та про обов`язок
відремонтувати такий з наданням
позики на ремонт автомобіля. Жодної
позики він не отримував, а лише написав
на вимогу ОСОБА_3 розписку як спосіб
виконання взятих на себе обов`язків з
відновлення пошкодженого автомобіля.
Розписка не є належним доказом, дата
на такій передує події з приводу якої
вона надана.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до ст.ст. 11,60,61 ЦПК України,
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами,
доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджені тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання : 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають з
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що
01.04.2010 року біля (при вході) відділення
Приватбанку, що по вул. Грушевського, 2 в
м.Мостиська Львівської області між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики,
згідно з яким позивач (позикодавець)
передав відповідачу (позичальнику)
грошові кошти в сумі 20000грн., що
підтверджується розпискою від 01.04.2010
року, написаною і підписаною
власноручно відповідачем ОСОБА_2

За змістом розписки, оригінал якої
оглянуто судом першої інстанції - 01.04.2010
року відповідач ОСОБА_2 позичив у
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20000 грн.,
строк повернення таких до 25.05.2010 року,
про що написано у розписці
«…зобов`язуюсь повернути до 25.05.2010 р.».

На час розгляду справи в суді
позичальник, відповідач по справі
ОСОБА_2, простроченої заборгованості за
договором позики не повернув. Відтак,
суд зробив висновок про те, що
наявність зазначеної розписки у
позивача підтверджує факт здійснення
позики, а оскільки залишились
невиконаними зобов`язаня за договором
позики, стягнув суму основного боргу
та як наслідок прострочення виконання
зобов`язання - суму заборгованості з
врахуванням індексу інфляції та три
процента річних від простроченї суми.

З таким рішенням суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються ст.1047 ЦК
України, згідно з якою договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК
України, договір позики є укладеним з
моменту передання грошей. Зі змісту ч.2
ст.1047 ЦК України випливає, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним
від позикодавця або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором. Однак, в силу цієї ж статті
ЦК України оспорювання договору позики
шляхом свідчень свідків не
допускається, за винятком, коли мова
йде про укладення договору під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Із рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 26.11.2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
позики відомо, що в задоволенні
позовних вимог відмовлено та
встановлено факт укладення між
сторонами договору позики. Вказане
рішення суду набрало законної сили.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 3 ст.1049 ЦК України передбачено,
що позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Прийняття виконання
зобов'язання може посвідчуватися
розпискою про отримання виконання або
поверненням боргового документу,
наприклад розписки позичальника.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу.

Враховуючи наведені норми закону,
розписка, наявна в матеріалах справи,
підтверджує укладення договору позики
у вигляді визначеної суми грошей, з
зазначенням особи позичальника та
позикодавця, терміну повернення
позики, особистого підпису
позичальника вказані свідки та їх
підписи, а також зазначено, що розписка
написана власноручно та в присутності
двох свідків. Факт написання розписки
відповідачем визнано. Крім того,
відповідач скористався своїм правом
оспорити у встановленому законом
порядку дійсність договору позики.
Доводи апелянта про відсутність факту
передачі зазначених у договорі позики
коштів на увагу не заслуговує, оскільки
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.313,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскарженою до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.