Справа № 569/990/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Касянчука
В.В., Власової Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Рівненської районної
дитячо-юнацької спортивної школи
Рівненської районної ради про
поновлення на роботі, стягнення
заборгованості за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною
заявою до Рівненської районної
дитячо-юнацької спортивної школи
Рівненської районної ради про
поновлення на роботі, стягнення
заборгованості за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди. В позовній
заяві вказує на те, що вона була
прийнята на роботу за сумісництвом в
Рівненську районну дитячо-юнацьку
спортивну школу на 0,5 ставки медичної
сестри. Наказом № 17-к від 01.11.2010 р. була
переведена з 0,5 на 0,75 ставки медсестри,
по сумісництву.

Наказом № 31-к від 22 жовтня 2013 р. вона
була попереджена про наступне
звільнення з суміщуваної посади
медсестри Рівненської районної
дитячо-юнацької школи з 23 грудня 2013
року у зв'язку з прийняттям на роботу
працівника, який не є сумісником.

Наказом № 42-к від 23 грудня 2013 року була
звільнена з роботи з 23.12.2013 року.

Вказує, що її звільнили з роботи у
зв'язку з прийняттям на роботу іншого
працівника, який не є сумісником. Однак,
іншого працівника на посаду медсестри
прийняли тільки 13 січня 2014 року.
Відповідно до цього та до вимог пункту 8
Положення про умови роботи за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій,
затвердженого наказом Міністерства
праці України від 30.06.1993 р. № 43, вважає,
що у відповідача не було законних
підстав для її звільнення.

Крім того, звільнення було проведено
відповідачем в період тимчасової
непрацездатності. В день звільнення в
порушення вимог статті 116 Кодексу
законів про працю України їй не були
виплачені розрахункові.

Враховуючи те, що її звільнення є
незаконним вважає, що у відповідності
до ст. 237-1 КЗпП відповідач повинен
відшкодувати їй моральну шкоду в сумі
3000 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
пояснив, що ОСОБА_4 із 23.12.2013 року по
26.12.2013 року включно перебувала на
лікарняному, що підтверджується
листком непрацездатності серія АГЖ №
259571, який знаходиться в матеріалах
справи. Про своє перебування на
лікарняному вона повідомила
відповідача по телефону.

Відповідач, знаючи про її перебування
із 23.12.2013 року на лікуванні, видав
незаконний наказ в порушення вимог ч. 3
ст. 40 КЗпП України.

Будь-яких письмових доказів, які б
слугували підставою винесення
оспорюваного наказу на момент його
винесення не існувало. Просить
поновити ОСОБА_4 на роботі за
сумісництвом на 0,75 ставки медичної
сестри, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 24 грудня 2013 року до дня
винесення рішення про поновлення на
роботі та стягнути моральну шкоду в
розмірі 3000 гривень.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали, суду
пояснили, що основне місце роботи
позивачки є Пологовий будинок
Рівненської міської ради. У відділі
кадрів цієї установи знаходиться
трудова книжка позивачки.

ОСОБА_4, 22 жовтня 2013 року наказом № 23,
була письмово попереджена про наступне
звільнення з роботи 23 грудня 2013року, у
зв'язку з прийняттям на роботу
працівника, який не с сумісником.

На наказі поставлено підпис позивачки
та здійснена відмітка: «Я не являюсь
сумісником». В той же час упродовж двох
місяців з моменту попередження
позивачка не виявила бажання перейти
на щоденну роботу й рахуватися
постійним працівником.

Оскільки термін попередження
закінчився, а ДЮСШ не було відомо про
факт перебування позивачки на
лікарняному, тому 23 грудня 2013року було
видано наказ № 42-К про звільнення її з
роботи, у зв'язку з прийняттям на роботу
працівника, який не є сумісником.

З працівником ОСОБА_5, яка була прийнята
на роботу, було узгоджено її прийняття
на посаду медсестри з 23 грудня 2013 року,
однак цього ж дня вона звернулася із
письмовою заявою, у якій просила
прийняти її на роботу з 13 січня 2014 року,
оскільки на попередньому місці роботи
її просили звільнитися не раніше 03
січня 2014року, а на Новорічні свята в неї
планувався сімейний відпочинок у
Карпатах. Відтак, ОСОБА_5 була прийнята
на посаду медсестри з 13 січня 2014року.

Лише із позовної заяви відповідачу
стало відомо, що саме в останній день
попередження позивачка пішла на
лікарняний.

За таких обставин директором ДЮСШ
видано наказ, за яким внесено зміни в
наказ від 23 грудня 2013року № 42-К, зокрема
дату звільнення « 23 грудня 2013року»
замінено на « 30 грудня 2013року».

В той же час, позивач не надала суду
доказів того, що вона повідомляла
«адміністрацію» відповідача не
зазначаючи конкретно кого та не
надаючи доказів. У зв'язку з чим просять
у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представників відповідача,
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази надані сторонами та
оцінивши їх в сукупності, суд приходить
до висновку, що позов до задоволення не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 була прийнята на роботу за
сумісництвом в Рівненську районну
дитячо-юнацьку спортивну школу на 0,5
ставки медичної сестри. Наказом № 17-к
від 01.11.2010 р. була переведена з 0,5 на 0,75
ставки медсестри, по сумісництву.
Наказом № 31-к від 22 жовтня 2013 р. була
попереджена про наступне звільнення з
суміщуваної посади медсестри
Рівненської районної дитячо-юнацької
школи з 23 грудня 2013 року у зв'язку з
прийняттям на роботу працівника, який
не є сумісником. Наказом № 42-к від 23
грудня 2013 року була звільнена з роботи
з 23.12.2013 року. Основним місцем роботи
позивачки є Пологовий будинок
Рівненської міської ради. У відділі
кадрів цієї установи знаходиться її
трудова книжка.

Підставою звільнення ОСОБА_4 був пункт 8
Положення про умови роботи за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій,
затвердженого наказом Міністерства
праці України від 30.06.1993 року № 43, а
саме, прийняття на дану посаду
працівника, який не є сумісником.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 із 23.12.2013 року по 26.12.2013 року
включно перебувала на лікарняному, що
підтверджується листком
непрацездатності серія АГЖ № 259571, який
знаходиться в матеріалах справи.

Як на підставу позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач,
знаючи про її перебування із 23.12.2013 року
на лікуванні видав незаконний наказ в
порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В позовній заяві позивач вказує, що про
своє перебування на лікарняному вона
повідомила відповідача по телефону.
Доказів в підтвердження того, що ОСОБА_4
повідомляла відповідача про
перебування на лікарняному ні позивач,
ні її представник суду не подали, такі
докази не були здобуті судом і під час
судового розгляду.

Отже, посилання позивача на телефонний
дзвінок, який підтверджує факт
інформування відповідача про хворобу є
голослівним.

Судом також, встановлено, що після
закінчення лікарняного, ОСОБА_4
лікарняний листок не надала в
бухгалтерію відповідача, а відразу
звернулась до суду.

В свою чергу представником Рівненської
районної дитячо-юнацької спортивної
школи Рівненської районної ради,
відразу після виявлення факту
перебування ОСОБА_4 в день звільнення
на лікуванні було видано наказ, за яким
внесено зміни в наказ від 23 грудня
2013року № 42-К, зокрема дату звільнення «
23 грудня 2013року» замінено на « 30 грудня
2013року».

За таких обставин суд вважає, що
встановлені обставини не можуть бути
підставою для поновлення ОСОБА_4 на
роботі.

Стосовно підстав звільнення ОСОБА_4 з
роботи, у відповідності до пункту 8
Положення про умови роботи за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій,
затвердженого наказом Міністерства
праці України від 30.06.1993 року № 43, а
саме, прийняття на дану посаду
працівника, який не є сумісником, суд
вважає, що дані підстави існували.

Як встановлено в судовому засіданні на
посаду медсестри 7 розряду була
прийнята працівник ОСОБА_5 З
працівником ОСОБА_5, було узгоджено її
прийняття на посаду медсестри з 23
грудня 2013 року, однак цього ж дня вона
звернулась із письмовою заявою, у якій
просила прийняти її на роботу з 13 січня
2014 року, оскільки на попередньому місці
роботи її просили звільнитися не
раніше 03 січня 2014 року, а на Новорічні
свята, були вихідні, і в неї планувався
сімейний відпочинок у Карпатах. Відтак,
ОСОБА_5 була прийнята на посаду
медсестри з 13 січня 2014 року на якій
працює і в даний час.

Суд вважає, що факт прийняття на роботу
працівника, який не є сумісником, є
безумовною підставою для звільнення
працівника, який є сумісником з роботи.

Крім того, судом встановлено, що в день
звільнення ОСОБА_4 були нараховані всі
суми, які належать їй від організації
де вона працювала. Листами № 27 від
23.12.2013 року та № 28 від 24.12.2013 року ОСОБА_4
було повідомлено про можливість
отримання коштів, які належать їй до
виплати у зв'язку з її звільненням.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_4 не зверталась у відділ освіти
Рівненської районної державної
адміністрації для отримання коштів,
які належать їй до виплати у зв'язку з
її звільненням.

З огляду на вище викладене, судом не
встановлено будь-яких перешкод для
отримання ОСОБА_4 належних їй коштів.

За таких обставин суд відмовляє
позивачу в задоволенні позовних вимог
за недоведеністю.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст. 40 Кодексу законів
про працю України, ст. ст. 10, 60, 130, 212, 213, 215
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Рівненської районної дитячо-юнацької
спортивної школи Рівненської районної
ради про поновлення на роботі,
стягнення заборгованості за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 18.04.2014 року.

Суддя
С.В. Рогозін