АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/641/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - представника
апелянта -ОСОБА_1

представника ПАТ "БМ Банк" - Порало Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
"БМ Банк" про визнання припиненим
договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» про визнання припиненим
договору поруки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обгрунтування
вимог посилається на те, що суд не надав
належної правової оцінки тому, що в у
спірному договорі не встановлено
строку, після якого порука
припиняється. Крім того посилається на
те, що відповідач без його згоди
збільшив об'єм відповідальності у
зв'язку з пролонгацією кредитного
договору, тому відповідно до ч.1 ст.559 ЦК
України це є підставою для припинення
цього договору.

У судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечив, рішення суду вважає
законним.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно із частиною 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до частин 1,3 статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Поручителем
може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.559 ч.1 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання поруки
припиненою, суд першої інстанції
виходив з відсутності підстав,
передбачених ст. 559 ЦК України для
припинення договору поруки.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та грунтуються на матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається,
що 16 березня 2007 року між сторонами було
укладено договір поруки №22-2007/DC - 3 в
забезпечення зобов'язань Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»
по Договору не- відновлюваної
кредитної лінії № 2007-22/DC від 16.03.2007 року,
за умовами якого банк надав
позичальнику кошти у межах ліміту
кредитування в розмірі 1 000 000,00 Євро, з
оплатою 5 % річних до дати фінансування
акредитиву Виконуючим банком; в
розмірі LIBOR (EUR) 6М + 4 % річних, починаючи з
дати фінансування акредитиву
виконуючим банком; в розмірі LIBOR (EUR) 1Y + 8%
річних, починаючи з дати виконання
Банком платежу за акредитивом, кредит
надається на строк до 02 березня 2010 року.

30.03.2012 p. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.И.В.»
та публічним акціонерним товариством
«БМ Банк» був укладений Додатковий
договір №18 до Договору
невідновлюваної кредитної лінії №
2007-22/DC від 16.03.2007 року 16.03.2007 року, яким
внесено зміну до п.1.4 Розділу 1 «Предмет
Договору», що кредит в сумі 928 000,00 Євро
повертається позичальником на
позичковий рахунок № 58 в AT «БМ
Банк», МФО 380913 не пізніше 28 лютого 2013
року відповідно до графіку.

Відповідно до умов п.п.1.1 договору
поруки, сторони договору встановлюють,
що поручитель поручається перед
кредитором за своєчасне та повне
виконання боржником (Позичальником)
зобов'язань за Кредитним договором, а
також додатковими договорами до нього,
що укладені та можуть бути укладені в
майбутньому.

Встановлено, що зобов'язання за
Договором невідновлюваної кредитної
лінії № 2007-22/ОС від 16.03.2007 на даний час
не виконані.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України
та роз'яснень даних у п. 22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», припинення договору
поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим

Доводи апелянта на ті обставини,
що договір поруки є припиненим з
підстав передбачених частиною 1, 4
статті 559 ЦК України та п. 4.1, 4.4 спірного
договору є необгрунтованими .

Як вбачається з матеріалів справи
в п.1.1 договору поруки від 16.03.2007 року,
було передбачено можливість укладення
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.И.В.» та
публічним акціонерним товариством «БМ
Банк» додаткових договорів до
кредитного договору, без додаткового
повідомлення поручителя, який у п.1.1
договору поруки надав згоду на зміну
основного зобов'язання. Фактично ця
умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

ОСОБА_3 як поручитель знав про
зміну основного зобов'язання та
погодивсяз нею, оскільки він в особі
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.И.В.» підписував
як договір позики від 16.03.2007 року, так і
додатковий договір №18 до договору
невідновлюваної кредитної лінії №
2007-22/DC від 16.03.2007 року, яким внесено
зміни щодо дати повернення позики, а
саме не пізніше 28 лютого 2013 року
відповідно до графіку.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги, висновків суду першої
інстанції не спростовують, рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі, немає.

У відповідності до ч.1 ст. 308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 15квітня 2014
року ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст 307, 308, 316; 317; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук