Справа №592/2946/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1072/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 16 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе», третя особа: відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми, про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 16 квітня 2014 року
частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 8250 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» на користь держави судовий
збір у сумі 243,60 грн.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМВО ім. М.В.
Фрунзе», посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом першої
інстанції недостатньо обґрунтовані
підстави відшкодування моральної
шкоди, і не доказано сам факт її
спричинення. До того ж, розмір
моральної шкоди є завищеним, так як
судом не врахована вина позивача при
визначенні розміру заподіяної йому
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 про залишення рішення
суду без змін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 11 вересня 1979 року по 28 січня 2014
року працював на різних посадах у ВАТ
«СМНВО ім. М.В. Фрунзе», в тому числі
котельником, газорізчиком та в
шкідливих умовах праці, після чого був
звільнений у зв'язку з виявленням
невідповідності виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, що
перешкоджало продовженню даної роботи
за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.5-8).

З акту розслідування хронічного
професійного захворювання № 63 від 29
листопада 2013 року вбачається, що
комісією у складі представників
відповідача, завідуючого відділення
профілактичних медичних оглядів КУ
«Сумська міська клінічна лікарня № 4»
та страхового експерта відділу
організації профілактики нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у
відділенні м. Суми було проведено
розслідування причин виникнення у
позивача хронічного професійного
захворювання і йому був встановлений
діагноз: (J 44.8) ХОЗЛ ІІ стадії пилової
етиології у фазі нестійкої ремісії; (J
43.8) емфізема легень II ступеню; легенева
недостатність ІІ ступеню. При цьому
встановлено, що вказані захворювання є
професійні, встановлені вперше ППЛЕК 13
листопада 2013 року в клініці НДІ ГП та ПЗ
ХНМУ. (G 62.8) вегетативно-сенсорна
поліневропатія верхніх кінцівок зі
стійкими вираженими
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях і ангіоспазмами пальців рук;
міофіброз м'язів передпліч,
двостороннім плече-лопатковим
періартрозом, двостороннім
деформуючим остеоартрозом ліктьових,
променево-зап'ясткових та
міжфалангових суглобів кистей, зі
стійким больовим синдромом і
порушенням функції верхніх кінцівок.
Встановлено, що вказані професійні
захворювання виникли від тривалого
впливу локальної вібрації та фізичного
перенапруження на виробництві, вперше
встановлені ППЛЕК 13 листопада 2013 року в
клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. (Н 83.3)
хронічна двостороння сенсоневральна
приглухуватість з помірним ступенем
зниження слуху (ІІІ ст.) за
класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
вказано, що вказані професійні
захворювання виникли від тривалого
впливу шуму на виробництві, вперше
встановлені ППЛЕК 13 листопада 2013 року в
клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ.

Причиною професійних захворювань, як
зазначено в акті розслідування
хронічного професійного захворювання,
стало проведення позивачем робіт в
умовах підвищених рівнів виробничого
шуму, пилу, а також вплинули показники
важкості праці та локальної вібрації
(а.с.10). Зазначений акт був підписаний
всім складом комісії, в тому числі і
представником відповідача.

Відповідно до висновку Сумської МСЕК
від 10 лютого 2014 року позивачу
встановлена ступінь втрати
професійної працездатності в розмірі 55
відсотків у зв'язку з наявністю
професійних захворювань, а також
встановлена третя група інвалідності.
Крім того зазначено, що позивачу
протипоказана важка фізична праця,
переохолодження, несприятливі
метеофактори, а також рекомендовано
заходи по відновленню працездатності,
а саме: лікування у пульмонолога, ЛОР,
невропатолога. Також позивач потребує
медикаментозного лікування, а також
санаторного лікування та лікування в
реабілітаційній установі (а.с.11-12).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
на неналежному рівні виконував
обов'язки з питань охорони праці
стосовно позивача, порушував його
права на безпечні умови праці, тому
погіршився стан здоров'я ОСОБА_3 через
професійні захворювання, у зв'язку з
чим у нього відбулась втрата
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя, тобто
позивачу була заподіяна моральна
шкода, для компенсації якої судом
визначена сума з урахуванням принципу
розумності і справедливості,
враховуючи наявність у нього третьої
групи інвалідності, враховуючи стан
його здоров'я, а також постійне
підвищення рівня життя - у розмірі 8250
грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО ім. М.В.
Фрунзе» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він є законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і
відповідачем не заперечується, що
ОСОБА_3 працював у роботодавця на
різних посадах, в тому числі
котельником і газорізчиком, в умовах
підвищених рівнів шуму, пилу, тривалого
впливу локальної вібрації, а також за
деякими показниками був присутній сам
факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах
стала наслідком його професійного
захворювання через порушення
відповідачем вимог трудового
законодавства стосовно створення
безпечних умов праці, (не дотримання
законодавства про охорону праці, щодо
гігієнічних регламентів та
нормативів), тому під час огляду
позивача МСЕК 10 лютого 2014 року йому
було встановлено втрату 55% професійної
працездатності та 3 групу інвалідності.

Отже, є такими, що не заслуговують на
увагу доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки місцевим
судом встановлено, що позивач
внаслідок ушкодження здоров'я в
результаті професійного захворювання
зазнав фізичного болю та страждань, про
що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а
також він змушений вживати додаткові
зусилля для організації свого життя, що
спричиняє йому моральні страждання, на
що впливає наявність у нього 3-ї групи
інвалідності, для відшкодування яких
судом обґрунтовано, з врахуванням
принципу розумності й справедливості
визначено суму у розмірі 8250 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків або
виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Установивши, що професійне
захворювання позивач отримав
унаслідок незабезпечення ПАТ «СМНВО
ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих
умов праці, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
завдана працівникові моральна шкода
підлягає відшкодуванню саме
роботодавцем.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

Щодо наявності вини позивача у
заподіянні йому моральної шкоди, що б
могло вплинути на визначення розміру
такого відшкодування, то вона
матеріалами справи не доведена,
оскільки позивач використовував ті
засоби індивідуального захисту, якими
його забезпечив відповідач, тому його
вини у неефективності таких засобів
захисту, про що йдеться у акті
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання,
немає.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому
числі і щодо завищеного розміру
відшкодування моральної шкоди,
висновків місцевого суду не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду, враховуючи наявність
доказів, які підтверджують факт
заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 16 квітня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -