АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5293/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Іщенко І. М. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 15
квітня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В січні 2014 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернувся ПАТ КБ «Приватбанк»
із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, сплативши судовий
збір, відповідно до вимог чинного
законодавства.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що 13.02.2006 року ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Станом на 30.11.2013 року відповідач не
виконав належним чином зобов'язання і
за ним рахується заборгованість в
розмірі 24411грн. 20 коп., яка складається
із 5187 грн. 42 коп. заборгованості по
кредиту, 17585 грн. 15 коп. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1138
грн. 63 коп. штраф (процентна складова).
Позивач просив стягнути із відповідача
зазначену суму заборгованості і судові
витрати по справі.

Рішенням Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року у
задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги, з тих
підстав, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 був укладений договір № б/н,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 3%
щомісяця на суму залишку
заборгованості за кредитом що
підтверджується копією заяви, Умовами
та правилами надання банківських
послуг (а.с. 8-12 ).

Копією анкети - заяви про приєднання до
Умов надання банківських послуг у
"Приватбанку" від 13.02.2006 року
підтверджується, що ОСОБА_2 погодилася
з умовами договору та тарифами банку
(а.с. 8).

В п.п.6.5, 6.6. Умов та правил надання
банківських послуг зазначено, що
позичальник зобовя'зується погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його використання, по перевитраті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах даного договору. В
випадку невиконання зобов'язань по
договору, на вимогу банку виконати
зобов'язання по поверненню кредиту. При
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більш ніж на 120 днів позичальник
сплачує банку штраф в розмірі 500 грн. + 5%
від суми заборгованості (п.8.6). Договір
діє на протязі 12 місяців з моменту
підписання. Якщо на протязі цього
строку жодна зі сторін не поінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на той же строк (п.9.12) .

З розрахунку заборгованості
вбачається, що борг відповідача перед
ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 30.11.2013
року становить 24411грн. 20 коп., яка
складається із 5187 грн. 42 коп.
заборгованості по кредиту, 17585 грн. 15
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф (
фіксована частина) і 1138 грн. 63 коп. штраф
( процентна складова).

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Пунктами 5.3, 5.4 Розділу ІІ Умов та
правил надання банківських послуг,
встановлені вимоги щодо необхідності
здійснення щомісячного платежу, який
включає плату за користуванням
кредиту, передбачену тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 перестала
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту з вересня 2008 року, у
той час як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивач
звернувся в січні 2014 року, включивши до
позовних вимог як всю заборговану суму,
так і майбутні платежі.

Так, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторін у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок
перебігу позовної давності спливає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень
ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову
позицію Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, у
якій зазначено, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи визначені змістом
кредитного договору строки виконання
зобов'язання (здійснення щомісячного
платежу) та зміст розрахунку
заборгованості, враховуючи, що
останній платіж за кредитним договором
здійснений відповідачем у вересні 2008
року, початок перебігу строку позовної
давності почався з жовтня 2008 року і до
пред'явлення позову не переривався.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Отже, 3-х річний строк позовної
давності для захисту майнових
інтересів позивача минув. Крім того,
позивач звернувся до суду з даним
позовом після сплину строку позовної
дасності, який він не просить поновити
і не наводить причин поважності
пропуску такого строку, навпаки,
вважаючи його не пропущеним з огляду на
лонгування договору.

Ці доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
суперечать нормам ЦК України щодо
позовної давності та висловленій
правовій позиції Верховним Судом
України.

Оскільки за приписами ст. 266 ЦК України
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки), вимоги ЦК щодо позовної
давності застосовуються й до
додаткових вимог банку щодо стягнення
штрафів.

Таким чином, суд, відмовивши у
задоволенні позову у зв»язку з
пропуском строку позовної давності,
ухвалив по суті правильне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді