Єдиний унікальний номер 262/151/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/1772/2014
Головуючий 1 інстанції Мачуський О.М.
Єдиний унікальний номер 262/151/14ц
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/1772/14
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Солодовник О.Ф, Груіцької
Л.О.,

при секретарі Папоян К.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Колективного науково-дослідного
упроваджувального підприємства
«Енергоінжінірінг» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
грошової компенсації за невикористану
відпустку, вихідній допомозі у зв'язку
із звільненням, середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку та
стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 20 січня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 20 січня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до
Колективного науково-дослідного
упроваджувального підприємства
«Енергоінжінірінг» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
грошової компенсації за невикористану
відпустку, вихідній допомозі у зв'язку
із звільненням, середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку та
стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаються на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції. Зокрема вказує, що доводи
представника позивача про те, що
позивачу були надані усі відпустки,
відповідно до наказу директора КНВУП
«Енергоінжінірінг», а також апелянт
отримав усі належні виплати,
відповідно до законодавства при
звільнення, про що є відмітки у журналі
- ордеру і відомостей по розрахунку, не
відповідає дійсності. Також, позивачу,
безпідставно відмовлено у проведенні
почеркознавчої експертизи, клопотання
щодо якої він заявив у судовому
засіданні, але суд в своєму рішення
вказав, що клопотання щодо проведення
експертизи сторонами заявлено не було.
Більш того, відповідачем не надано
належних доказів на підтвердження
своїх позовних вимог. У зв'язку з чим
просить скасувати рішення суду першої
інстанції.

В апеляційному суді позивача просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати.

Представник відповідача просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 13.01.2003 року по 01.09.2011 року позивач
працював в КНВУП "Енергоінжінірінг", що
підтверджується копією трудової
книжки, виданої на ім'я ОСОБА_2 та
довідкою відповідача.

У відповідності з наказом № 1/09-11 від
01.09.2011 року ОСОБА_2 було звільнено за
власним бажанням.

02.08.2012 року та 28.04.2013 року позивач
письмово звертався до керівництва
КНВУП "Енергоінжінірінг" з проханням
надати йому довідку про існування або
відсутність заборгованості по
заробітній платі та нарахувати йому
належні виплати, але відповіді не
отримав.

Згідно довідки наданої УПФУ в
Калінінському районі м. Донецька № 1205
від 20.03.2013 року, у січні 2012 року пенсія
позивача складала 2 885,35 грн.

Згідно розрахунків позивача заробітна
плата позивача за червень - серпень 2011
року склала 15 000 грн. При виході
протягом 65 днів середньоденна
заробітна плата складала 230,76 грн.
Компенсація за 48 днів невикористаної
відпустки складає 11 076,48 грн., вихідна
допомога при звільненні складає 6 807,42
грн., строк затримки розрахунку складає
376 робочих днів, середня заробітна
плата за час затримки розрахунку на
26.03.2013 року складає 91 380,96 грн., а всього
124 264,86 грн.

Разом з тим згідно довідок наданих
відповідачем від 08.01.2014 року № 03/01-14 та
№ 02/01-14, ОСОБА_2 за період з 01.09.2011 року та
по цей час за виплатою заробітної плати
не звертався, підприємство
заборгованості по заробітній платі
перед колишнім співробітником ОСОБА_2
не має, зарплата та компенсація за
невикористану відпустку за період з
13.01.2011 року по 31.08.2011 року виплачена в
повному обсязі, трудова книжка видана
своєчасно.

Згідно наданої відповідачем довідки
про суму виплаченого доходу і
утриманих податків від 08.01.2014 року №
01/01-14, ОСОБА_2 в період з квітня по
серпень 2011 року була нарахована
заробітна плата у сумі 5 100 грн. кожного
місяця, виплачено з урахуванням
утриманих податків - по 4178,94 грн., а у
вересні відповідно 2511,75 грн. та 2 058,13
грн. (компенсація за невикористану
відпустку), що також підтверджується
журналом-ордером і відомістю по
рахунку, розрахунками за заробітною
платою за 2011 року.

Судом також встановлено, що в період з 14
листопада 2013 року по 15 листопада 2013
року виконавча дирекція Центральної
міжрайонної у місті Донецьку Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності проводила
перевірку повноти нарахування,
своєчасності перерахування страхових
внесків, інших платежів до Фонду та їх
використання за період з 1 січня 2010 року
по 31 грудня 2010 року та дотримання
порядку використання страхових коштів
Фонду, направлених на виплату допомоги
та надання соціальних послуг
застрахованим особам за період з 1
січня 2011 року по 1 жовтня 2013 року. З
приведеного акту видно, зо періодом, що
перевірявся Фондом з саме час роботи
позивача на підприємстві відповідача.
Перевіркою не встановлено будь яких
порушень з боку відповідача і, зокрема,
фактів не виплати працівникам
підприємства заробітної плати і у
зв'язку з цим не перерахування
обов'язкових платежів.

Відповідно до наказів директора КНВУП
«Енергоінжінірінг» № 04/08-11 від 22.08.2011
року, № 01/09-10 від 01.09.2010 року та № 02/07-10
від 01.07.2010 року ОСОБА_2 було надано
щорічні відпустки за період роботи
2009-2010 роки протягом 9 та 17 календарних
днів та 24 календарних дня за період
2008-2009 р.

Відмовляючи позивачу у задоволені
позову, в частині стягнення
заборгованості по зарплаті у розмірі 15
000 грн., грошової компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 11
076,48 грн., середнього заробітку за час
затримки розрахунку у розмірі 91 380,96
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що згідно розділу IV. Відпустки
форми № Т-2, наданої відповідачем,
ОСОБА_2 не було використано 15
календарних днів щорічної відпустки за
період 2010-2011 роки, за які було сплачено
компенсацію у вересні 2011 р. Там же
позивач засвідчив своїм підписом те, що
він 01.09.2011 року отримав копію трудової
книжки та розрахунок, претензій не має.
Посилання позивача на те що, вказаний
запис ним не робився та підпис під ним
не ставився в судовому засіданні
підтверджено не було. Так судом першої
інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 64
ЦПК України оглянуто оригінал
письмового документу. Також судом
першої інстанції роз'яснено сторонам
право на заявлення клопотання про
призначення відповідної експертизи,
однак таких клопотань ані позивачем
ані відповідачем заявлено не було. У
всякому випадку письмові клопотання з
цього приводу в матеріалах справи
відсутні.

Даний висновок суду є правильним,
обґрунтованими та таким, що відповідає
діючому законодавству.

Що стосується позову в частині
стягнення вихідної допомоги, суд також
дійшов вірного висновку про відмову у
його задоволені.

Так, відповідно до ст. 44 КЗпП України,
при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
або трудового договору, працівнику
сплачується вихідна допомога в розмірі
не менше трьохмісячного середньої
заробітної плати. Згідно з п. 8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, сума вихідної допомоги повинна
розраховуватися, виходячи з заробітної
плати за два останні повні місяці
роботи позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач був звільнений за власним
бажанням. Даний факт позивачем не
оспорений. А відповідно, підстав,
передбачених статтею 44 КЗпП України
для стягнення вихідної допомоги не
встановлено. Тому підстав для
задоволення і цієї частини позовних
вимог у суду першої інстанції не було.

Також, розглядаючи позов, в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідачем доведено, що при
звільненні позивача підприємство
повністю розрахувалось з ним по всім
належним виплатам, а саме по заробітній
платі, компенсації за невикористану
щорічну відпуску, відповідно на
компенсацію за час затримки
розрахунку, а також на отримання
вихідної допомоги позивач не має права,
тому позовні вимоги щодо стягнення
моральної шкоди також не підлягають
задоволенню.

Вказані висновки суду відповідають
повністю відповідають чинному
законодавству.

Відповідно ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом не встановлено порушень
відповідачем законних прав та
інтересів позивача. Тому підстав для
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди не було.

Розглядаючи справу, суд повно, всебічно
і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, дав належну
правову оцінку наданим сторонами
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 20 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: