У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
поділити спільне сумісне майно
подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та
виділити їй Ѕ частину цього майна, а
також виділити їй у власність
телевізор «LG», миючий пилосос, комбайн
«Мулінекс», холодильник «Самсунг»,
пральну машину «LG» та дитячу коляску.
Відповідачу ОСОБА_4 виділити у
власність іншу Ѕ частину зазначеної
квартири, а також телевізор «Panasonic»,
посудний набір, меблі, диван, бойлер,
ванну, раковину, кухонну плиту, духовку,
шафу-купе, ноутбук, столове скло.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 21
жовтня 2006 року до 21 травня 2012 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, придбали зазначене рухоме і
нерухоме майно, яке є спільним сумісним
майном подружжя та підлягає поділу між
ними.

Після розірвання шлюбу відповідач
відмовляється від поділу майна, що є
підставою для задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 13 лютого 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 про поділ рухомого майна
залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2013 року позов
задоволено. Поділено між сторонами
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, а саме: квартиру
АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право власності по Ѕ частині
зазначеної квартири.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
сторін народилась дочка ОСОБА_5.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 21 травня 2012 року, яке
набрало законної сили, шлюб між
сторонами розірвано.

12 травня 2010 року було придбано квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку
оформлено за ОСОБА_4

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що спірна
квартира є спільним сумісним майном
подружжя та підлягає поділу між ними.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3,
апеляційний суд виходив із того, що
спірну квартиру придбано за кошти,
отримані батьком ОСОБА_4 від продажу
будинку, які було передано останньому
за розпискою. Таким чином, квартира є
особистою приватною власністю
відповідача та не підлягає поділу між
подружжям.

Із висновками судів повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив, що відповідач не надав суду
належні та допустимі докази про те, що
отримані ним 100 000 доларів США за
розпискою повністю або частково були
спрямовані на придбання спірної
квартири.

Вимоги до рішення апеляційного суду
встановлені ст. 316 ЦПК України.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду в
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Указаним вимогам рішення апеляційного
суду не відповідає.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд виходив із
того, що спірна квартира є особистою
приватною власністю відповідача та не
підлягає поділу між подружжям.

Апеляційний суд взяв до уваги розписку
від 8 лютого 2010 року, відповідно до якої
ОСОБА_4 отримав від батька ОСОБА_7
грошові кошти в розмірі 100 000 доларів
США для придбання квартири АДРЕСА_1

Проте апеляційний суд не встановив, яка
вартість спірної квартири на час її
придбання, за які саме кошти вона була
придбана і якими доказами це
підтверджується. У матеріалах справи
відсутній договір купівлі-продажу
спірної квартири.

Вирішуючи спір, апеляційний суд своїх
висновків належним чином не мотивував,
обмежився лише переліком письмових
доказів, які було додано відповідачем
ОСОБА_4 до апеляційної скарги. Поза
увагою апеляційного суду залишилось
те, що у суді першої інстанції
відповідач, заперечуючи проти позову,
зазначав, що він особисто сплатив за
квартиру 75 000 доларів США, які ним було
отримано від його батька ОСОБА_7, із
коштів від продажу останнім житлового
будинку та земельної ділянки на вул.
Щорса, 108 у м. Одесі. (а.с. 34). Апеляційний
суд не дав належної оцінки розписці від
8 лютого 2010 року, із змісту якої
випливає, що відповідач отримав від
ОСОБА_7 100 000 доларів США для придбання
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 59), у сукупності з
іншими доказами.

У порушення вимог ст. ст. 214, 303, 316 ЦПК
України, ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд обставин справи
належним чином не встановив; не взяв до
уваги положення ст. ст. 59, 184 ЦПК України;
не дав належної оцінки доказам у
справі; не з'ясував, на якій правовій
підставі ОСОБА_7 надав відповідачу
ОСОБА_4 кошти для придбання квартири (як
позику, чи інше зобов'язання); чи
використано отримані ОСОБА_4 від його
батька грошові кошти в інтересах сім'ї
та дійшов передчасного висновку про
відмову в позові.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
апеляційного суду необхідно скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції відповідно
до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

О.В. Попович