Єдиний унікальний номер 254/6204/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1842/2014
Головуючий 1 інстанції Ребров С.О.
Доповідач Курило В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В.,
Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

та за зустрічним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
сплату заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 06 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним.
Він посилався на те, що 29.01.2013 року він
(Замовник) уклав з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Продавець)
письмовий договір №97А купівлі-продажу
(Договір) набору кухонних меблів.
Предметом договору є набір меблів
виробництва ТОВ «Фабрика Класум»
модель «Лариса Т» у відповідності з
комплектом документів на замовлення.
Ціна Договору з урахуванням внесених
до нього змін складає 190 996,00 грн. Оплата
повинна здійснюватись наступним
порядком: аванс 92 000,00 грн. сплачується у
день оформлення замовлення. 98 996,00 грн.
сплачується не пізніше як за десять
днів до мінімального строку виконання
замовлення, тобто до 02.03.2013 року. 29.01.2013
р. у день укладання Договору він
здійснив оплату авансу готівкою у сумі
92 000 грн. менеджеру по пролажу ОСОБА_3,
остання на підтвердження одержання
грошової суми надала йому товарний чек
з підписом та печаткою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

Під час спілкування з ОСОБА_318 січня 2013
року він просив надати йому для
ознайомлення документи , що
підтверджують її повноваження як
представника ОСОБА_2 та остання його
запевнила, що відповідні документи
знаходяться у ОСОБА_2 і вона надасть їх
після його повернення з відрядження.
ОСОБА_3 пояснила йому, що для
виготовлення меблів під замовлення
необхідно зробити заміри приміщення,
де будуть встановлюватися меблі, після
чого буде укладено договір
купівлі-продажу меблів. За виконання
зазначеної роботи він сплатив ОСОБА_3
готівкою 200 грн., а вона надала йому
підписаний нею товарний чек з
відтиском печатки ОСОБА_2 Через деякий
час ОСОБА_3 зробила заміри приміщення,
де мали бути встановлюватися кухонні
меблі, та повідомила, його про
необхідність прибути до неї для
укладення договору купівлі-продажу
меблів.

29.01.2013 року він прибув за місцем
розташування офісу, де у приміщенні
торгового центру ОСОБА_3 надала йому
для ознайомлення графічне
відображення меблів. Він висловив
прохання надати цей проект для
ознайомлення та обговорення з членами
його сім'ї, однак остання йому
відмовила та пояснила, що надасть ці
документи лише після підписання
Договору та сплати авансу. Тому позивач
був змушений підписати Договір, як
Замовник, та сплатити ОСОБА_3 аванс у
сумі 92 000 грн. без обговорення проекту
меблів з членами сім'ї. З боку Продавця
під час укладання Договору його ніхто
не підписував, але в договорі вже мався
підпис, як пояснила ОСОБА_3, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, скріплений
його печаткою. Такий же підпис мався у
товарному чеку від 29.01.2013 року до
Договору №97А на отримання 92 000 грн.,
скріплений печаткою ОСОБА_2

У подальшому ОСОБА_3 зателефонувала
йому та запросила прибути для внесення
змін у Договір у зв'язку зі зміною
проекту кухні та збільшенням вартості
меблів. 12.02.2013 року він прибув до ТЦ
«Імперія меблів» по пр. Б.
Хмельницького у м. Донецьку, де мав
намір з цього питання зустрітися з
ОСОБА_2 Однак його знову зустріла
ОСОБА_3 і повідомила, що зміни до
основного Договору оформить вона, так
як ОСОБА_2 у службовому відрядженні. На
його заперечення проти цього та вимогу
надати номер мобільного телефону
ОСОБА_2 для вияснення у нього її
повноважень на виконання зазначених
дій остання йому відмовила. Оскільки
раніше ним вже було сплачено аванс за
Договором, він був змушений погодитись
на внесення змін до Договору ОСОБА_3
Остання особисто своєю рукою внесла
зміни на останній сторінці у його
екземпляр основного Договору, а ОСОБА_3
відмовилась від підпису, пояснивши при
цьому, що оскільки у Договорі є
скріплений печаткою підпис ОСОБА_2,
вона не повинна підписувати внесені
зміни в Договір. З урахуванням внесених
змін вартість набору меблів за
Договором збільшилася та склала 190 996
грн.

Після укладення Договору та внесення
змін до нього він неодноразово
намагався зателефонувати до ОСОБА_2 на
номер телефону, який вказаний у
реквізитах Договору - НОМЕР_1, або
зустрітися з ним, як належною стороною
за Договором - Продавцем, з приводу
укладання Договору, внесення змін до
нього та виконання умов Договору,
уточнення питань щодо характеристики
меблів та якості матеріалів, з яких
вона виробляється, оскільки
кваліфіковану інформацію від ОСОБА_3
він не отримав. Але на телефонні
дзвінки останній не відповідав, у
салоні меблів «Інтерстиль» по вул.
Артема, 132А у м. Донецьку не знаходився.
Іншого номера телефону ОСОБА_2 менеджер
йому не надала. У подальшому ОСОБА_3
сама стала уникати контактів з ним та
він не міг вияснити, куди були
спрямовані передані ним у якості
авансу за меблі 92 000 грн. Тому він був
змушений звернутися із заявою про
вчинення кримінального правопорушення
до Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України
в Донецькій області.

Таким чином він, як Замовник за
Договором та споживач, до замовлення
меблів та укладення Договору не
отримав достатньої своєчасної
інформації про товар, можливість зміни
її комплектації, якості матеріалів, з
яких вона виробляється, не отримав
підтвердження компетентності ОСОБА_3
як менеджера із зазначених питань та
підтвердження її повноважень на
укладення Договору і отримання
грошових коштів за товар. Крім того, до
укладення Договору і сплати авансу він
був позбавлений можливості обговорити
у сім'ї проект набору меблів, який був
наданий йому для ознайомлення
менеджером у день підписання Договору
через те, що нею поставлена вимога, що
проект вона йому вручить після
внесення авансу.

За таких обставин він був позбавлений
можливості свідомого і компетентного
вибору товару та прийняття рішення про
укладення Договору купівлі-продажу,
чим були порушені його права споживача.

Просив суд визнати недійсним договір №
97А купівлі-продажу набору меблів,
укладений 29 01.2013 року між ним ОСОБА_1 і
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , та
стягнути з відповідачів на його
користь 92 000.00 гривень, сплачених ним у
якості передоплати за договором № 97А
від 29.01.2013 року, моральної шкоди у сумі 50
000 гривень, пені у сумі 1414.96 грн. витрати
за надання правових послуг адвокатом у
сумі 5 000 гривень.

Також, до суду звернувся з зустрічним
позовом фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором ,
посилаючись на те, що саме ОСОБА_1 не
виконав умови договору № 97А
купівлі-продажу (Договір) набору
кухонних меблів від 29.01.2013 року.
Підтверджуючи свою згоду щодо умов
договору, його дійсності та настання
реальних наслідків, у день підписання
договору відповідачем ОСОБА_1 було
внесено аванс у сумі 92 тис. грн. та йому
видано товарний чек, а решту суми - 92 190
грн. відповідно до умов договору ОСОБА_1
був зобов'язаний внести не пізніше ніж
10 днів до дати виконання замовлення .
Зваживши усі умови замовлення,
відповідач ОСОБА_1 звернувся до
позивача вдруге щоб внести коригування
у своє замовлення, відповідно до чого
був узгоджений проект кухні, та
підвищилася вартість замовлення, що
також він узгодив, підписавши зміни до
Договору 12.02. 2013 року. Відповідно до п.п.
3.1. та 3.2. Договору мінімальний термін
виконання замовлення 30 днів, тобто до 28
березня 2013 року від дати внесення
остаточних змін у замовлення, а
максимальний термін виконання
замовлення 60 робочих днів, тобто до 15
травня 2013 року від дати внесення
остаточних змін у замовлення. 15 березня
2013 року замовлення відповідача
кухонних меблів моделі «Лариса Т» було
виготовлено фабрикою ТОВ «Фабрика
Класум», про що позивач негайно
сповістив відповідача у телефонному
режимі з вимогою зробити остаточний
розрахунок та узгодити дату поставки
та зборки меблів за місцем проживання
відповідача. Але відповідач всіляко
ухилявся від своїх обов'язків щодо
повної вартості кухні, ігнорував
телефонні дзвінки та відмовлявся від
спілкування з позивачем та його
співробітниками. 18 березня 2013 року
відповідно до п. 2.3 Договору сплив
остаточний термін розрахунку, про що
знов повідомлено відповідача.
Відповідно до п. 2.4 Договору
передбачена пеня у розмірі 0,5 % від суми
несплати за кожен день прострочення
платежу. Сума пені за один день
прострочення складає 494, 98 грн. Станом
на 30.09. 2013 року сума пені 97511, 056 грн., (197
днів х 494, 98 грн.) 2 липня 2013 року
відповідачу було направлено претензію
з вимогою сплатити суму боргу та пеню,
але відповідач проігнорував вимоги
позивача у повному обсязі, не надавши
відповіді та пояснень. Тому він просив
стягнути суму боргу за договором та
пеню.

Рішенням Будьонівського районного
суду м. Донецька від 06 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 92000 грн. сплачених у якості
передоплати за договором № 97А від 29.01.
2013 року, пеню в розмірі 1414,96 грн.,
витрати за надання правової допомоги в
розмірі 1200 грн.

У задоволені зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач фізична
особа - підприємця ОСОБА_2, в інтересах
якого діє представник ОСОБА_5, просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог. Вважає, що рішення суду
суперечить нормам матеріального права.
Зокрема вказує, що позивач перед
замовленням неодноразово, протягом
тривалого часу (близько двох тижнів
поспіль) спілкувався з представником
продавця (Апелянта) ОСОБА_3 щодо
придбання меблів, відвідував магазин
Відповідача разом із своєю сім'єю,
вивчав каталоги, зразки сировини,
отримував інформацію щодо виробника
меблів, про що сам підтвердив, надавши
відповідь представнику Відповідача, що
був обізнаний у придбаному ним товарі.
Факт обізнаності підтверджується
повторним візитом Позивача до
Відповідача про внесення змін до
конфігурації кухні за його власним
бажанням, про що також Позивач
повідомив суду. Він зазначає, з дати
першого замовлення до дати внесення
змін пройшло майже два тижні - це
загалом достатній термін, щоб ввести до
курсу справ усіх членів сім'ї, знайомих
та інших осіб. Позивачем не було
зроблено жодного запиту до Відповідача
щодо надання будь-якої інформації
відносно придбаних меблів, не було
зроблено такого запиту й самому
виробнику меблів, який зазначений у
спірному договорі, не було надано
будь-якої скарги до відділу захисту
споживачів. Також Позивачем не було
зроблено будь-яких дій щодо
дострокового розірвання договору та
повернення попередньої оплати
протягом 14 днів з дати замовлення, що
передбачено Законом України «Про
захист прав споживачів». Отже,
порушення законодавства з боку надання
повноти інформації Відповідачем
Позивачу не мало місце, сам Позивач
своїми поясненнями у залі суду та
діями, що підтверджені документально,
підтвердив повну обізнаність у меблях,
які він замовив. Доказів зворотного у
справі немає, отже посилання суду на
порушення таких прав є неправдивим та
хибним. Спірний договір було укладено у
належній, письмовій формі, сторонами
було узгоджено усіх суттєвих умов
угоди, було внесено авансовий платіж та
зроблено замовлення на фабриці. Отже,
до моменту остаточного розрахунку за
спірним Договором, сторонами належним
чином виконані усі умови спірного
Договору. Спірний Договір укладено
обома сторонами за повною згодою, за
вільним волевиявленням, угода
оформлена у письмовій формі,
спрямована на настання реальних
правових наслідків, що підтверджується
внесенням попередньої оплати,
фактичним замовленням меблів на
фабриці, а також внесенням змін у
спірний договір за ініціативою
Позивача. Отже, жодне посилання суду на
порушення законодавства з боку
Відповідача не є обґрунтованим та
заснованим на законі. Напроти,
Відповідачем виконані усі необхідні
умови спірного договору та він готовий
закінчити цю угоду, отримавши від
Позивача решту сплати за меблі, пеню за
необґрунтоване невиконання Позивачем
своїх обов'язків, встановленою та
нарахованою відповідно до узгоджених
умов спірного договору та встановити
меблі за адресою Позивача.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ,
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали,
просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_8 в
засіданні апеляційного суду просили
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.01.2013 року ОСОБА_1 (Замовник) уклав з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(Продавець) письмовий договір №97А
купівлі-продажу (Договір) набору
кухонних меблів. Предметом договору є
набір меблів виробництва ТОВ «Фабрика
Класум» модель «Лариса Т» у
відповідності з комплектом документів
на замовлення.

Звертаючись в суд з позовом про
визнання вказаного договору недійсним,
ОСОБА_1 посилався на те, що договір не
відповідає вимогам закону. Він до
замовлення меблів як споживач не
отримав достатньої своєчасної
інформації про товар, можливість зміни
комплектації, якості матеріалів, з яких
вона виробляється, не отримав
підтвердження компетентності ОСОБА_3
як менеджера із зазначених питань та
підтвердження її повноважень на
укладання Договору і отримання
грошових коштів за товар. До підписання
договору і сплати авансу він був
позбавлений можливості обговорити в
сім'ї проект набору меблів і такий
проект йому наданий у день підписання
договору і сплати авансу. Він був
позбавлений можливості свідомого і
компетентного вибору товару та
прийняття рішення про укладання
договору купівлі-продажу, чим порушені
його права споживача. Він також вважає,
що правочин здійснений з використанням
відповідачами нечесної
підприємницької практики.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання договору купівлі-продажу
меблів недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що права позивача
ОСОБА_1 як споживача відповідачем були
порушені, та він не міг отримати від
відповідачів до замовлення меблів та
укладення Договору достатньої
інформації про товар, можливість зміни
її комплектності і у який строк, якості
матеріалів, з яких вона виробляється та
відповідності нормам екологічної
безпеки, не отримав достатніх даних
щодо виробника меблів, а різниця
підпису на договорі та платіжному
документі спонукала його звертатися до
Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області, що підтверджено
повідомленням про початок досудового
розслідування від 23 квітня 2013 року.

Наказ б/н від 27.01.2013 року про
уповноваження ОСОБА_3 підписувати від
імені ОСОБА_2 договори купівлі-продажу
та документи, які підтверджують
отримання грошових коштів за
договорами суперечить вимогам статті
237 Цивільного кодексу України, оскільки
за вимогами цієї статті такі накази
видає лише юридична особа, а не фізична
особа - підприємець. Отже, підписання
спірного договору купівлі-продажу є
виходом ОСОБА_3 за межі своїх
повноважень та порушенням положення
частини 2 статті 203 Цивільного кодексу
України, в якій зазначено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Стосовно здійснення дописок до
договору, то вони взагалі не підписані,
не засвідчені та відповідно не можуть
бути розцінені як зміни до договору у
розумінні вимог статті 654 Цивільного
кодексу України, оскільки за вимогами
цієї статті зміна договору вчиняється
в такій самій формі, що й договір, що
змінюється, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Сторонами за договором купівлі-продажу
№97А від 29.01.2013 р. не узгоджені умови
визначені пунктом 5.1. договору, які
повинні узгоджуватися сторонами.

Крім того, в договорі купівлі-продажу
№97 А від 29.01.2013р. зазначено, що з боку
продавця він підписаний Фізичною
особою підприємцем ОСОБА_2 та
засвідчений печаткою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 , тоді як в товарному
чеку від 18.01.2013р. на суму 200.00 грн.
міститься інший підпис, який не
відповідає підпису у договорі, проте у
цьому чеку також міститься печатка
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Також, з матеріалів справи вбачається,
що за наказом б/н від 27.01.2013р. фізична
особа підприємець ОСОБА_2 уповноважує
ОСОБА_3 підписувати від його імені
договори купівлі - продажу та
документи, які підтверджують отримання
грошових коштів за договорами.

З огляду на те, що спірний договір не
відповідає вимогам, встановленим у
статті 203 Цивільного кодексу України
через невідповідність його вимогам
Закону України "Про захист прав
споживачів" з підстав, наведених вище,
такий договір повинен бути визнаний
недійсним.

Але, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можливо.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 203 ЦПК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦПК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року
між ОСОБА_2 - фізичною особою -
підприємцем та ОСОБА_1 укладений
договір №97А купівлі-продажу, за яким
ОСОБА_2 реалізує ОСОБА_1 набір меблів
виробництва товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика Класум»
модель «Лариса Т» у відповідності з
комплектом документів на замовлення за
ціною у 184 190 грн. У цей же день ОСОБА_1
сплатив аванс в сумі 92000 грн., про що
отримав від продавця товарний чек від 29
січня 2013 року (а.с.8-11,13). Відповідно до
пункту 2.3 договору купівлі-продажу № 97А
решту суми вартості меблів 92190 грн.
ОСОБА_1 зобов'язався сплатити не
пізніше, чим за десять днів до дати,
вказаної у пункті 3.1. договору.

Пунктом 3.1 договору №97А передбачено, що
мінімальний строк виконання
замовлення 30 робочих днів до 12 березня
2013 року.

Відповідно до статті 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Аналіз договору №97А від 29 січня 2013 року
дає підстави зробити висновок про те,
що між сторонами по справі дійсно
укладений договір купівлі - продажу
набору меблів. Відповідно до пункту 2.2
договору вартість набору меблів
визначена сторонами у 184190 грн.
Договором передбачено внесення авансу
в сумі 92000 грн. і повний розрахунок за
замовленням не пізніше, чим за десять
днів до дати, що вказана в пункті 3.1
договору, тобто до 2 березня 2013 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України «Про захист прав
споживачів» споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на:
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця).

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний
договір не відповідає вимогам закону,
укладений з порушенням його законних
прав та інтересів споживача і є
результатом нечесної підприємницької
діяльності ОСОБА_2 є безпідставними і
спростованими матеріалами цивільної
справи та доказами, що надані
сторонами.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що правовідносини
між сторонами щодо купівлі-продажу
меблів почалися раніше, за довго до
укладання вказаного договору. 18 січня
2013 року, коли сторони досягли певних
домовленостей і ОСОБА_1 оплатив
відповідачу вартість замірів
приміщення за місцем його проживання,
де будуть розміщатися меблі. Факт
оплати замірів приміщення
підтверджений товарним чеком від 18
січня 2013 року (а.с.12).

29 січня 2013 року сторони, домовившись
про усі істотні умови договору купівлі
-продажу меблів, уклали договір № 97А
(а.с.8-11). Відповідно до пунктів 7.5
вказаного договору замовник - ОСОБА_1
підтверджує, що отримав детальну
інформацію про меблі, що купує, її
складових та комплектації. Претензій
до обслуговування не має. Відповідно до
пункту 1.1 договору ОСОБА_1 замовив у
ОСОБА_2 набір меблів виробництва
товариства з обмеженою
відповідальністю «Класум» модель
«Лариса Т».

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
визнав, що бажав купити саме такий
набір меблів для кухні і саме
виробництва товариства з обмеженою
відповідальністю «Класум». ОСОБА_1
також підтвердив, що після підписання
договору купівлі-продажу він отримав
від ОСОБА_3 графічне відображення
меблів і обговорив його із своєю сім'єю.
Після цього виникла необхідність
внести у проект певні корективи та
зміни у зв'язку з чим 12 лютого 2013 року
був зроблений перерахунок вартості
замовлення і в договір купівлі-продажу
були внесені відповідні зміни.
Вартість меблів збільшилася до 190996 грн.
Вказані зміни визнані і підписані
ОСОБА_1 після перевірки розрахунку 14
лютого 2013 року.

Відповідно до пункту 7.4 договору
купівлі-продажу угода може бути
розірвана і сплачені Замовником
грошові кошти повернуті у випадку
відмови Замовника від замовлення за
письмовою заявою Замовника протягом 1
дня після оформлення замовлення.

Як встановлено з повідомлення
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика Класум»
замовлення за договором
купівлі-продажу №97А від 29 січня 2013 року
виготовлено строком на 15 березня 2013
року. (а.с.104).

Аналіз приведених фактів, що
встановлені судом, дають підстави
зробити висновок про те, що дійсно
сторони досягли згоди по усіх суттєвих
умовах договору, бажали настання
певних наслідків, обумовлених в
договорі: ОСОБА_1 - придбання набору
меблів моделі «Лариса Т» виробництва
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика Класум», що
розташоване в селі Тетерівка
Житомирського району, а ОСОБА_2 -
реалізації вказаного набору на користь
ОСОБА_1 На підтвердження такого
висновку сторонами також надані і
проекти (графічне зображення) меблів з
конкретизацією не тільки форми,
конфігурації, розмірів, місця
розташування, складових частин, а й
матеріалів і інших індивідуальних
властивостей меблів. Усі проекти та
зображення узгоджені з ОСОБА_1 і їм
підписані без будь яких зауважень і
непорозумінь ( а.с.41- 49). До часу повного
виготовлення меблів ОСОБА_1 не ставив
питань про розірвання договору
купівлі-продажу з будь яких підстав і
від свого замовлення не відмовлявся.

За таких умов у суду першої інстанції
були підстави зробити висновок про те,
що волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. А доводи ОСОБА_1 про те,
що дії відповідача щодо нього, що
передули укладанню договору
купівлі-продажу, були агресивними,
такими, що порушували його законні
права та інтереси споживача, що він не
володів повнотою інформації щодо
предмету купівлі-продажу та міг його
узгодити із своєю сім'єю, є
безпідставними і спростованими
приведеними фактичними обставинами.

Є безпідставними доводи ОСОБА_1 і про
те, що правочин укладений особою, яка не
мала на це повноважень і не мала
повноти цивільної дієздатності, а тому
не відповідає закону.

Звертаючись в суд з позовом про
визнання угоди недійсною, ОСОБА_1
посилався на те, що договір
купівлі-продажу підписаний не ОСОБА_2, а
ОСОБА_3, яка не мала відповідних
повноважень.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
ОСОБА_3 була комерційним представником
ОСОБА_2 і на підписання договору з
ОСОБА_1 не мала ані відповідної
довіреності, ані відповідного договору
на представлення інтересів фізичної
особи підприємця ОСОБА_2 у сфері
комерційної діяльності, що передбачено
статтею 243 ЦК України.

Заперечуючи проти доводів позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилався на те, що
ОСОБА_3 не є його комерційним
представником, а перебуває з ним у
трудових відносинах. На підтвердження
доводів наданий Трудовий договір між
працівником ОСОБА_3 та фізичною особою
підприємцем ОСОБА_2 від 27 січня 2009 року,
який зареєстрований 27 січня 2009 року
Донецьким міським центром зайнятості
за №4/3 (а.с.35). Відповідно до
вказаного трудового договору ОСОБА_3
зобов'язується виконувати роботу
менеджера (управителя) із збуту.
Відповідно до наказу без номеру від 27
січня 2013 року ОСОБА_3 як менеджер з
продажу має право самостійно
заповнювати договори, чеки, квитанції,
додатки до договорів, а також
підписувати їх від імені ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_1 про те, що цей наказ
сфальсифікований, або виданий пізніше,
а ні 27 січня 2013 року грунтуються на
припущеннях і нічим не підтверджені.

Крім того, відповідно до статті 241 ЦК
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

З приведеної норми Закону видно, що
навіть якщо у ОСОБА_3 не було
повноважень на підписання договору
купівлі-продажу меблів з ОСОБА_1, цей
факт не є безумовною підставою для
визнання договору недійсним. Судом
встановлено, що ОСОБА_2 не тільки
схвалив правочин, який вчинений ОСОБА_1
і ОСОБА_3 щодо продажу набору кухонних
меблів, а й виконав замовлення ОСОБА_1 у
строки, і на умовах, що передбачені в
договорі купівлі-продажу №97А. Тому
відповідно до частини 2 статті 241 ЦК
України цивільні права та обов'язки у
сторін за вказаним договором виникли з
моменту вчинення цього правочину.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав, що
передбачені законом, для визнання
договору купівлі-продажу №97А від 29
січня 2013 року недійсним.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосував норми
матеріального права, не застосував
норми матеріального права, що мали бути
застосовані, неправильно вирішив спір.
Відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК
України вказані обставини є підставою
для скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення.

Тому рішення суду першої інстанції як
незаконне підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення. Позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання угоди
недійсною та повернення грошової суми,
отриманої за цією угодою, не
грунтуються на законі і не підлягають
задоволенню.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені та
відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись в суд з позовом про
стягненні пені в сумі 1414.96 грн., ОСОБА_1
посилався на пункт 5.3 договору №97А від
29 січня 2013 року. Відповідно до пункту 5.3
договору при недотриманні строків
виконання замовлення, встановлених в
п.3 Договору або строків усунення
недоліків, встановлених в п.5.1 договору,
продавець сплачує Замовнику пеню в
розмірі облікової ставки НБУ за кожний
день прострочення , але не більше 20%
повної вартості набору меблів.

Проте, доводи ОСОБА_1 про порушення
Продавцем строків виконання
замовлення є безпідставними і нічим не
підтвердженими.

Відповідно до пункту 3.1 договору №97 від
29 січня 2013 року мінімальний строк
виконання замовлення 30 робочих днів до
12 березня 2013 року. Максимальний строк
виконання замовлення 60 робочих днів до
23 квітня 2013 року. Пунктом 3.3 договору
передбачено, що виконанням замовлення
розуміється виготовлення та доставка
меблів Замовнику. Строк виконання
замовлення відраховується з моменту
отримання Продавцем попередньої плати
за меблі і оформлення комплекту
документів на замовлення. У випадку
невиконання Замовником своїх
зобов'язань за договором - строк
виконання замовлення продовжується на
строк невиконання Замовником
зобов'язань. (пункти 3.4, 3.5 договору).

Пунктом 2 Договору №97А передбачено, що
ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання
провести повний розрахунок за
замовленими меблями не пізніше, чим за
десять днів до дати, що вказана у пункті
3.1 договору, тобто до 2 березня 2013 року
навіть з врахуванням змін, що внесені
сторонами в договір і підписані ОСОБА_1
14 лютого 2013 року.

ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав і
решту суми за договором 98996 грн.
Продавцю так і не сплатив. Натомість,
замовлення ОСОБА_1 виконано у строк,
обумовлений договором і станом на 15
березня 2013 року меблі були виготовлені.
Враховуючи, що ОСОБА_1 з Продавцем
повністю не розрахувався, строк
виконання замовлення продовжується на
строк невиконання Замовником
зобов'язань, як це передбачено пунктом
3.5 Договору. Отже, підстав вважати, що
ОСОБА_2 порушив строки виконання
замовлення, судом не встановлені. А
тому підстав для застосування до нього
фінансових санкцій не встановлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, позивач
ОСОБА_1 посилався на те, що така шкода
йому заподіяна порушенням
відповідачем його законних прав та
інтересів. Проте, судом не встановлено
порушень ОСОБА_2 прав та інтересів
ОСОБА_1 Тому підстав для відшкодування
моральної шкоди не встановлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
частковому задоволенню.

Звертаючись в суд з позовом про
стягнення суми і пені, ОСОБА_2 посилався
на те, що ОСОБА_1 не виконав своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу і тому має сплатити
решту вартості меблів та пеню за
несвоєчасний розрахунок за меблі.

Факт порушення ОСОБА_1 зобов'язань за
Договором №97 від 29 січня 2013 року
встановлений судом. Суд встановив, що
до часу розгляду справи в суді ОСОБА_1
так і не сплатив продавцю 98996 грн. Тому
відповідно до статті 655 ЦК України суд
стягує з ОСОБА_1 на користь фізичної
особи підприємця ОСОБА_2 суму боргу за
договором купівлі-продажу 98996 грн. в
примусовому порядку.

Відповідно до пункту 2.4 Договору №97
від 29 січня 2013 року за несвоєчасне
проведення остаточного розрахунку за
замовлення, нараховується пеня в
розмірі 0.5% від суми недоплати за кожний
день прострочення платежу. Нарахування
платежу настає з дня наступного після
дати остаточного розрахунку (см. п.2.3) і
закінчується у день остаточної оплати
замовлення.

Відповідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав
провести остаточні розрахунки з ОСОБА_2
до 2 березня 2013 року. Він їх не провів до
теперішнього часу. В позовній заяві
ОСОБА_2 просить стягнути пеню за
прострочення строку остаточного
розрахунку на 197 днів, тобто до 30
вересня 2013 року.

Апеляційний суд вважає, що вказані
позовні вимоги на підставі частини 3
статті 551 ЦК України мають бути
задоволені частково, а розрахунок пені
за прострочення строку остаточного
розрахунку обмеженим до 41 днів. При
цьому суд виходить з того, що 23 квітня
2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Куйбишевського районного відділу
Донецького міського управління
головного управління МВС України в
Донецькій області з заявою про
вчинення кримінального правопорушення
щодо ОСОБА_2 Тому причина невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
договором купівлі-продажу №97 від 29
січня 2013 року, з цього часу, є поважною.
Сума заборгованості дорівнює 98996 грн.
За умовами договору розмір пені
визначається з розрахунку 0.5% від суми
боргу за кожен день прострочення:

98996 грн. х 0.5% = 494.98 грн.

494.98 грн. х 41 день = 20294,18 грн. Саме така
сума пені підлягає стягненню з ОСОБА_1
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи, що в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному
обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, суд апеляційної
інстанції не компенсує судові витрати
ОСОБА_1 в компенсує такі витрати ОСОБА_2
пропорційно задоволеним позовним
вимогам.

Судом встановлено і це документально
підтверджено, що ОСОБА_2 оплатив
судовий збір в сумі 1965.71 грн.
Апеляційний суд задовольнив його
позовні вимоги на загальну суму 119290,18
грн., тому компенсує його витрати на
оплату судового збору в сумі 1192,90 грн.,
що відповідає 1% суми позову.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України,
-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 06 грудня 2013 року
скасувати.

Позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про сплату
заборгованості за договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2
заборгованість за договором
купівлі-продажу №97А від 29 січня 2013 року
98996,00 грн. та пеню в сумі 20294,18 грн., а
всього 119290,18 грн. (сто дев'ятнадцять
тисяч двісті дев'яносто грн. 18 коп.), та
судовий збір в сумі 1192,90 грн.

В інший частині позову - відмовити.

Зобов'язати фізичну особу - підприємця
ОСОБА_2 протягом тридцяти днів після
повного розрахунку ОСОБА_1 доставити
йому та здійснити монтаж набору меблів
виробництва ТОВ «Фабрика Класум»,
модель «Лариса Т» у відповідності з
комплектом документів на замовлення,
визначене договором купівлі-продажу
№97А від 29 січня 2013 року, укладеному між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і
ОСОБА_1.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з часу його проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Судді: