АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2421/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2/982/10
Категорія: право власності
Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С.,
Шаповал Н.М.,

за участю секретаря -
Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2010 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності,
визнання права користування та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о
в и л а:

В листопаді 2009 року ОСОБА_1
звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності, усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

На обґрунтування вказала, що є
власницею ? частини домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі рішення народного
суду Сталінського району м. Харкова від
18 червня 1946 року.

Власницею інших ? частин цього
домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 9 лютого 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 736.

Згідно рішення виконавчого комітету
Московської районної ради м. Харкова №
12/34 від 17 січня 1967 року домоволодіння за
вказаною адресою розділено на два
самостійних домоволодіння: літ. «А-1» з
площею земельної ділянки 554 кв. м. з
присвоєнням юридичної адреси по
АДРЕСА_1 з площею земельної ділянки 243
кв. м. з присвоєнням юридичної адреси по
АДРЕСА_2.

Однак ОСОБА_2 захопив її частину, чим
порушив право власності.

Посилаючись на підстави, передбачені
статтею 392 ЦК України, просила визнати
за нею право користування земельною
ділянкою площею 243 кв. м. по АДРЕСА_2,
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном
шляхом демонтажу огорожі на даній
земельній ділянці.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 січня 2010 року до участі
у справі в якості співвідповідача
залучена ОСОБА_3

Відповідачі позов визнали частково
в частині належності ОСОБА_1 права
власності на ? частину домоволодіння
по АДРЕСА_2. В іншій частині позов не
визнали, посилаючись на його
безпідставність.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 26 лютого 2010 року
позов задоволено частково.

За ОСОБА_1 визнано право
користуванні земельною ділянкою
площею 243 кв. м. по АДРЕСА_2.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального,
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.
Зокрема, зазначає, що наявність споруд
(флігеля, сараю, вбиральні та огорожі)
підтверджується технічним паспортом,
який судом досліджено не було; ОСОБА_2
власноручно здійснив демонтаж її
будинку та незаконно користується
земельною ділянкою, належною їй на
праві користування.

Відповідачі рішення суду першої
інстанції не оскаржили, своїх
заперечень на апеляційну скаргу не
надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений його
права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист
прав усіх суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави
передбачити можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню (ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК
України).

Матеріали справи свідчать, що
сторони є співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1

ОСОБА_1 належить ? частина
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
рішення народного суду Сталінського
району м. Харкова від 18 червня 1946 року.

Власницею інших ? частин цього
домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 9 лютого 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 736.

Згідно рішення виконавчого комітету
Московської районної ради м. Харкова №
12/34 від 17 січня 1967 року домоволодіння за
вказаною адресою розділено на два
самостійних домоволодіння:

- з площею земельної ділянки 554 кв.
м., розташованими будівлями: житлового

будинку літ. «А-1», сіней літ. «а», ганку
літ. «а1», сараїв літ. «В» та «Г»,
вбиральнею літ. «Ж», льоху літ. «К»,
паркану № 2 з присвоєнням юридичної
адреси по АДРЕСА_1;

- з площею земельної ділянки 243 кв.
м., розташованими будівлями: житлового

будинку літ. «Б-1», сіней літ. «б», сараю
літ. «Е», вбиральнею літ. «З», паркану №
1 з присвоєнням юридичної адреси по
АДРЕСА_2 (а. с. 9, 10).

Вимоги позову стосуються визнання
права користування земельною ділянкою
площею 243 кв. м. по АДРЕСА_2, зобов'язання
ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні
права користування та розпорядження
майном шляхом демонтажу огорожі на
даній земельній ділянці.

Із технічного паспорта на
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_2, виготовленого за станом
обстеження 13 лютого 1967 року,
вбачається, що по літ. «А-1» значиться
житловий будинок загальною площею 244
кв. м., сіни загальною площею 5,3 кв. м. та
4,3 кв. м., приміщення житловою площею 11,6
кв. м., кухня загальною площею 11, 6 кв. м.

За зверненням ОСОБА_1 фахівцем
Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області
проведено обстеження земельної
ділянки, про що складеного акт № 271 від
29 липня 2013 року.

Результатами обстеження встановлено,
що земельна ділянка огороджена, має
одну хвіртку та одні ворота, окремий
вхід до домоволодіння № 3-а відсутній
(а. с. 46, 50-52).

Доказів того, що саме ОСОБА_2,
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, демонтував
огорожу на земельній ділянці площею 243
кв. м. по АДРЕСА_2, матеріали справи не
містять. Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 10,
частин 1, 2 ст. 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові щодо демонтажу
огорожі на земельній ділянці площею 243
кв. м. по АДРЕСА_2.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими та висновків суду не
спростовують.

В іншій частині рішення не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2010 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня її
проголошення безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді