Справа № 0907/2-4313/2011
Провадження № 2/344/71/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

24 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
боргу та відсотків за договорами
позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення боргу у розмірі 136175,00 грн. та
2% відсотків за три місяці у розмірі 7870,50
грн. за договорами позики від 15 квітня
2009 року та 15 листопада 2009 року.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що
між нею та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 від 15 квітня 2009 року та 15
листопада 2009 року було укладено
договори позики на загальну суму 136175,00
грн. зі сплатою 2% в місяць від 16500,00
доларів США, про що свідчать розписки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.
Отримані кошти відповідач не
повернула, проценти не сплатила. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що в
підтвердження укладення договору
позики та його умов представила суду
розписки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 від 15 квітня 2009 року та 15
листопада 2009 року. Зверталася до
відповідача з вимогою, яка залишилась
без відповіді та задоволення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві,
та просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні, в
якому вона була присутня разом з
предтсавником, позов не визнала. У
подальшому в судове засідання не
з'явилася, хоча про час і місце судового
розгляду повідомлялася у
встановленому порядку. Подала суду
заяву, в якій просила відкласти розгляд
справи у зв'язку з неможливістю явки у
судове засідання її представника. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 169
Цивільного процесуального кодексу
України, враховуючи необхідність
правової визначеності сторін щодо
спору, суд вважає, що розгляд справи
слід провести за відсутності
відповідача. Однак, виходячи зі змісту
ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач має право на подання
доказів та справедливий суд, слід
провести заочний розгляд справи,
оскільки відповідач в такому випадку
матиме право на перегляд рішення та
розгляд справи у суді першої інстанції.

Допитаний у присутності сторін свідок
ОСОБА_4 дав суду показання, відповідно
до яких він є сином відповідача та знає,
що ОСОБА_2 є дочкою подруги його матері,
яка надавала позики. Відповідач
познайомила матір позивача зі своїми
друзями, які позичили у останньої
кошти. Коли мати позивача померла,
відповідач погодилась написати
розписки, щоб надати гарантії
повернення коштів.

Суд вважає, що за дослідження обставин
виникнення між сторонами
зобов'язальних правовідносин на
підставі угод, враховуючи положення ч. 1
ст. 218 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких заперечення однією
із сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами, а рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків,
показання свідка ОСОБА_4 є неналежним
доказом відсутності обставини
укладення між сторонами договорів
позики.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши таким чином фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку,
що із досліджених обставин справи
випливають зобов'язальні
правовідносини, а також про часткову
обґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 15 листопада 2009
року між ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір про позику коштів в
сумі 11500,00 доларів США. На підтвердження
отримання коштів та укладання
договорів фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 було видано ОСОБА_2 розписки від
15.11.2009 року з відтиском печатки, а також
розписку про укладення договору позики
щодо 5000,00 грн. (а.с.а.с. 52, 53, 55). Проте в
наступному відповідач кошти не
повернула. Зазначені обставини нічим
не спростовані.

Відповідно до положень ст. 1046
Цивільного кодексу України, договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підставі зазначених положень ст.ст.
204, 207, 218, 1047 ЦК України, враховуючи, що на
підтвердження укладення договорів
позики між позивачем та відповідачем
суду представлено розписки, в яких
зафіксовано зміст договорів позики та
які фізична особа-підприємець ОСОБА_3
видала ОСОБА_2, а також те, що суду не
представлено жодних доказів про
визнання договорів судом недійсними,
суд вважає вказані договори позики
такими, що укладені в письмовій формі
та підлягають до виконання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає заборгованість в сумі 136175,00
грн. за договорами позики, які було
укладено між ОСОБА_2 та відповідачем.

Позовна вимога про стягнення процентів
до задоволення не підлягає, оскільки
позивач, у зв'язку з відсутністю у неї
відповідних дозвільних документів, не
наділена правом отримання прибутку на
підставі договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Таким
чином на користь позивача з
відповідача також слід стягнути
понесені позивачем судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог - 1%, та витрати на ІТЗ.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16,
204, 207, 218, 526, 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України,
керуючись ст.ст. 11, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
боргу та відсотків за договорами
позики задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_2,
місце проживання: АДРЕСА_2, 136175 гривень
00 копійок заборгованості за договорами
позики.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_2,
місце проживання: АДРЕСА_2, 1361,75 грн.
судового збору та 120,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
Бойчук О.В.