АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретаря Лисак О.А.

за участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та їх
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
„Оранта" (далі - ВАТ НАСК „Оранта") про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 25 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовною заявою
до ОСОБА_1, ВАТ НАСК „Оранта" про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Вказували на те, що 2 липня 2013 року у м.
Чернівці по вулиці Воробкевича біля
будинку № 17 з вини відповідача ОСОБА_1,
який керував автомобілем „Форд
Скорпіо", реєстраційний номер НОМЕР_1,
сталося зіткнення цього автомобіля з
автомобілем „Фольксваген Пассат",
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_5

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди пошкоджено автомобіль
„Фольксваген Пассат" і тим самим його
власнику - ОСОБА_5 завдано шкоду в
розмірі 10436 грн 84 коп, а також заподіяно
тілесні ушкодження пасажиру цього
автомобіля - ОСОБА_3 у виді
черепно-мозкової травми та струсу
головного мозку.

------------------------------------------------------------------------
-------------------------------

22ц - 893/14
головуючий у 1-й інстанції Гончарова
І.М.

категорія: 30/34
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

У зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями ОСОБА_3 з 2 липня 2013 року до
2 серпня 2013 року знаходилася на
стаціонарному лікуванні в
нейрохірургічному та неврологічному
відділяннях лікарні швидкої медичної
допомоги м. Чернівці та ДЗ „Вузлова
клінічна лікарня ст. Чернівці", де нею
витрачено на лікування 3620 грн 59 коп.

Окрім того, внаслідок втрати
непрацездатності ОСОБА_3 була
позбавлена можливості протягом двох
місяців надавати послуги з прибирання
приватних будинків, квартир та догляду
за дітьми і отримати за ці послуги
дохід в розмірі 6000 грн.

Також в результаті ДТП їм завдано
моральну шкоду, що полягає у душевних
стражданнях, яких вони зазнали у
зв'язку з пошкодженням автомобіля та
ушкодженням здоров'я.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів застрахована у ВАТ НАСК
„Оранта".

Посилаючись на ці обставини, просили
стягнути з ВАТ НАСК „Оранта" на користь
ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 10436
грн, а на користь ОСОБА_3 - 3620 грн 59 коп;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
втрачений дохід в сумі 6000 грн та
моральну шкоду у розмірі 9818 грн 97 коп, а
на користь ОСОБА_5 - моральну шкоду в
розмірі 10000 грн; стягнути з ВАТ НАСК
„Оранта" на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 181 грн 03 коп, а також
просили стягнути з відповідачів судові
витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 25 квітня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
ВАТ НАСК „Оранта" на користь ОСОБА_5
матеріальну шкоду в розмірі 8187 грн, а на
користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну
шкоду в розмірі 2111 грн 50 коп і моральну
шкоду в розмірі 105 грн 57 коп; стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральну
шкоду в розмірі 1500 грн, а на користь
ОСОБА_3 - 4000 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення суду в частині стягнення з
нього на користь позивачів моральної
шкоди та судових витрат скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні цих вимог, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивачів судових витрат підлягає
зміні, а в решті - залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 2 липня 2013 року у
м. Чернівці по вулиці Воробкевича біля
будинку № 17 ОСОБА_1, керуючи
автомобілем „Форд Скорпіо",
реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив
п.13.1. Правил дорожнього руху, внаслідок
чого сталося зіткнення цього
автомобіля з автомобілем „Фольксваген
Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким керував ОСОБА_5

В результаті зіткнення пошкоджено
автомобіль „Фольксваген Пассат", чим
завдано ОСОБА_5 матеріальної шкоди в
розмірі 8697 грн 37 коп, а пасажиру ОСОБА_3,
яка знаходилася в цьому автомобілі,
заподіяно тілесні ушкодження у виді
черепно-мозкової травми та струсу
головного мозку.

Постановою судді Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 5 серпня 2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340 грн. Дана постанова не
скасована (а.с. 24).

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля „Форд Скорпіо",
реєстраційний номер НОМЕР_1, була
застрахована у ВАТ НАСК „Оранта", що
підтверджується полісом НОМЕР_3 (а.с. 26).

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно із ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини фізичної особи, яка
її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

У п.4 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року №4 „Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" судам роз'яснено,
що, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як вбачається. з постанови Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 5 серпня 2013 року,
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої пошкоджено автомобіль
позивача ОСОБА_5 та завдано тілесні
ушкодження позивачці ОСОБА_3, сталася з
вини відповідача ОСОБА_5

У зв'язку з отриманими при ДТП
тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 з 2 липня
2013 року до 2 серпня 2013 року знаходилася
на стаціонарному лікуванні в
нейрохірургічному та неврологічному
відділяннях лікарні швидкої медичної
допомоги м. Чернівці та ДЗ „Вузлова
клінічна лікарня ст. Чернівці", що
підтверджується витягами з історії
хвороби (а.с.22, 23).

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна (ч. 2 ст. 23 ЦК
України).

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. (ч. ч. 3,
4ст. 23 ЦК України).

Суд першої інстанції, правильно
визначившись із характером спірних
правовідносин, дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення моральної шкоди
з відповідача ОСОБА_1 як володільця
джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, суд першої
інстанції необґрунтовано стягнув з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати в
розмірі 650 грн, пов'язані з проведенням
суб'єктом оціночної діяльності оцінки
пошкодженого автомобіля.

У відповідності до п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК
України до судових витрат відносяться
витрати, пов'язані з проведенням
судових експертиз.

З огляду на викладене витрати,
пов'язані з визначенням суб'єктом
оціночної діяльності за замовленням
позивача ОСОБА_5 вартості
матеріального збитку, до судових
витрат не відносяться, тому не
підлягають стягненню в порядку ст.88 ЦПК
України.

Окрім того, суд стягнув з відповідача
ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3
витрати на правову допомогу в розмірі
1650 грн, а на користь позивача ОСОБА_5 - 1683
грн, з яких 33 грн - комісія, яка стягнута
банком з платника за надані послуги
(а.с.52 ).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Однак суд, задовольнивши частково
позовні вимоги позивачів до
відповідача ОСОБА_1, стягнув з
останнього витрати на правову допомогу
в повному обсязі.

При цьому суд стягнув на користь
позивачів ці витрати лише з
відповідача ОСОБА_1, хоча пред'явлені
ними до ВАТ НАСК „Оранта" позовні
вимоги також задоволені частково.

З урахуванням того, що з ВАТ НАСК
„Оранта" на користь позивачів стягнуто
всього 10395 грн 07 коп в рахунок
відшкодування шкоди, а з ОСОБА_1 - 5500 грн,
то судові витрати підлягають стягненню
з відповідачів пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а саме в
розмірі відповідно 65 % і 35 %.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 698 грн 70 коп (121,20 грн (судовий
збір) + 577,50 грн (витрати на правову
допомогу - 35% від 1650 грн), а на користь
ОСОБА_3 - 591 грн (13,50 грн (судовий збір) +
577,50 грн (витрати на правову допомогу).

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивачів судових витрат відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 25 квітня 2014 року в
частини стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_3 судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
судові витрати в розмірі 698 грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 591 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: