АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5383/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В.С. Доповідач - Петешенкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання недійсними
умов кредитного договору, визнання
неправомірними дій, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В
С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 08 травня 2007 року
між ним та відповідачем укладено
договір кредиту № 16/144, згідно умов
якого відповідач надав йому грошові
кошти в сумі 60 000 доларів США зі сплатою
12,75 відсотків річних з кінцевим
терміном повернення 07 травня 2022 року. У
жовтні 2008 року банк в односторонньому
порядку змінив відсоткову ставку за
користування кредитом з 12,75% до 15%
річних. Він продовжував здійснювати
платежі за даним договором згідно
платіжних документів наданих
відповідачем без зазначення розміру
відсоткової ставки, яка була підвищена
відповідачем.

Пунктом 2.6.3 зазначеного договору
передбачено обов'язок позичальника
повернути існуючу заборгованість за
кредитом, сплатити нараховані відсотки
та можливі штрафні санкції у повному
обсязі, у випадку якщо він не
погодиться із запропонованим
кредитором розміром відсоткової
ставки. Позивач вважав, що зазначене
положення договору суперечить вимогам
чинного законодавства, а саме: п. 3 ст.
1056-1 ЦК України, відповідно до якого
умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.

Пунктом 6.2 кредитного договору
передбачено у формі третейського
застереження можливість вирішення
спору третейським судом. Позивач
вважав, що даний пункт також суперечить
чинному законодавству України,
оскільки п. 14 Закону України «Про
третейські суди» забороняє
третейським судам розглядати справи у
спорах щодо захисту прав споживачів, у
тому числі споживачів послуг банку.

Просив визнати недійсними п. 2.6.3 та
п. 6.2 договору кредиту № 16/144 від 08
травня 2007 року, укладеного між ним та
АКБ СР «Укрсоцбанк»; визнати
неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк»
щодо збільшення відсоткової ставки за
користування кредитом з 12,75% до 15%
річних; зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк»
нарахувати ОСОБА_3 відсотки за
користування кредитними коштами у
розмірі 12,75 % річних, починаючи з 28
жовтня 2008 року, а суму відсотків, зайво
сплачених позичальником, зарахувати у
рахунок погашення суми кредиту.

Рішенням Леніського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ПАТ
«Укрсоцбанк» щодо збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом з 12,75% до 15% річних; зобов'язано
ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити
перерахунок ОСОБА_3 сум відсотків за
користування кредитними коштами у
межах первісного розміру відсоткової
ставки 12,75%, починаючи з 20 жовтня 2008
року, відновивши становище, що існувало
до порушення. Зобов'язано ПАТ
«Укрсоцбанк» за наслідками
перерахунку сум відсотків зарахувати 3
878 доларів США 27 центів зайво сплачених
відсотків у рахунок погашення основної
суми кредиту. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням суду ПАТ «Укрсоцбанк»
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити, а
рішення суду підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем не надано належних
доказів того, що позивач був належним
чином повідомлений про зміну розміру
відсоткової ставки по договору кредиту
та те, що позивач прийняв умови
додаткової угоди до договору кредиту.
Крім того, позивач з 20 жовтня 2008 року,
відповідно до умов договору кредиту
продовжував належним чином
здійснювати платежі відповідно до
порядку погашення суми основної
заборгованості, за первісною
відсотковою ставкою - 12,75%.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 08 травня 2007
року сторони уклали кредитний договір
№ 16/144 (далі - Договір), предметом якого є
грошові кошти, надані позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
використання у сумі 60 000 доларів США, зі
сплатою 12,75% річних та порядком
погашення відповідно до графіку
погашення, з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 07 травня
2022 року (а.с. 18-21).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 2.6, 2.6.1, 2.6.3 Договору
сторони погодили, що у разі зміни
відсоткових ставок на кредитному ринку
України, в тому числі внаслідок
прийняття компетентними державними
органами України рішень, що прямо або
опосередковано впливають на стан
кредитного ринку України, а також за
рішенням Правління, Комітету з питань
управління активами та пасивами,
Кредитно-інвестиційного комітету,
Тарифного комітету кредитора, кредитор
має право ініціювати зміну розміру
відсотків, визначеного у п. 1.1 цього
договору.

Про намір змінити розмір ставки за
наданим кредитом, кредитор
зобов'язаний повідомити позичальника
не пізніше, ніж за десять робочих днів
до дати початку їх застосування, а
також надати для укладення відповідну
додаткову угоду про внесення змін до
цього договору, яка повинна бути
підписана або відхилена позичальником
протягом зазначеного строку.

У разі, якщо позичальник не
погодиться з запропонованими
кредитором розмірами відсоткової
ставки, він зобов'язаний протягом
зазначеного строку, повернути
кредитору існуючу заборгованість за
кредитом, сплатити нараховані
відсотки, комісії та можливі штрафні
санкції (штраф, пеню) в повному обсязі.
Після сплати позичальником зазначених
сум дія цього Договору вважається
припиненою (а. с. 19).

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору
усі додатки, зміни та доповнення до
цього Договору мають бути вчинені в
письмовій формі та підписані належним
чином уповноваженими на те
представниками сторін, з обов'язковим
посиланням на цей договір. Усі
повідомлення за договором будуть
вважатися зробленими належним чином, у
випадку якщо вони здійснені у
письмовій формі надіслані
рекомендованим листом, кур'єром,
телеграфом, або вручені особисто за
зазначеними адресами сторін. Датою
отримання таких повідомлень буде
вважатися дата їх особистого вручення
або дата поштового штемпеля відділення
зв'язку одержувача (а. с. 21).

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк»
від 22 липня 2011 року вих. № 401.7-4/96- 2633,
наданої ОСОБА_3, по договору кредиту №
16/144 від 08 травня 2007 року, укладеного з
Пушкінським відділенням ПАТ
«Укрсоцбанк», 20 жовтня 2008 року була
збільшена відсоткова ставка до розміру
15%. Відсоткова ставка була збільшена
одноразово (а. с. 24).

Про підвищення відсоткової
ставки за Договором з 20 жовтня 2008 року у
розмірі 15% банк направив на адресу,
вказану позивачем у Договорі,
рекомендований лист від 11 жовтня 2008
року № 59722579, який було повернуто
відповідачеві з відміткою відділення
поштового зв'язку про неможливість
доставити лист (а. с. 83-85).

Відповідно до ст. 55 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банкам забороняється в
односторонньому порядку змінювати
умови укладених з клієнтами договорів,
зокрема, збільшувати розмір процентної
ставки за кредитними договорами або
зменшувати її розмір за договорами
банківського вкладу (крім вкладу на
вимогу), за винятком випадків,
встановлених законом.

09 січня 2009 року набрав чинності
Закон України від 12 грудня 2008 року №
661-VI, відповідно до якого ЦК України
доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що
фіксована процентна ставка є незмінною
протягом усього строку кредитного
договору; установлений договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено банком в
односторонньому порядку; умова
договору щодо права банку змінювати
розмір процентів в односторонньому
порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не
пом'якшує цивільної відповідальності
особи, а відтак - не має зворотної дії в
часі.

Таким чином, рішення банку щодо
збільшення процентної ставки за
кредитом в односторонньому порядку,
було прийнято до 9 січня 2009 року, тому є
правомірним.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на вказані обставини уваги
не звернув, а також помилково вважав, що
відсутність доказів про одержання
зазначеного повідомлення боржником є
достатньою підставою для задоволення
позову.

Згідно зі ст. 627 ЦК України
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданого розрахунку банку
вбачається, що після зміни відсоткової
ставки позивач продовжував виконувати
зобов'язання за договором і після
підвищення відсоткової ставки і, як
посилається банк, сплачував підвищені
проценти, тобто погодився на прийняття
пропозиції.

Отже, згідно вимог ст. 214 ЦПК
України суду першої інстанції слід
було враховувати поведінку позивача
після прийняття рішення банком щодо
зміни відсоткової ставки у контексті
положень цивільного законодавства про
укладення та зміну договору, зокрема,
якщо боржник сплачує проценти за новою
ставкою, то пропозицію треба вважати
прийнятою і правочин вчиненим,
враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК
України, оскільки такі фактичні дії
можуть вказувати на прийняття
пропозиції.

У зв'язку із цим суд першої
інстанції повинен був дати оцінку тому,
чи ОСОБА_3 не вчинив дію, яка засвідчує
його бажання укласти договір, і ця дія є
прийняттям пропозиції, хоча він й не
підписував додаткові угоди (ч. 2 ст. 642 ЦК
України).

Адже, виходячи з положень ч.ч. 2,3
ст.205, ч.2 ст.642 ЦК України, якщо боржник
сплачує проценти за новою ставкою, то
пропозицію слід вважати прийнятою і
право чин вчиненим.

Таким чином повідомлення боржника
про зміну процентної ставки за
кредитом, поведінка сторін після зміни
процентної ставки мають враховуватись
судом у сукупності, але визначальним
при вирішенні питання щодо
правомірності такої зміни у контексті
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12 грудня 2008 року є саме
дата рішення про зміну ставки банком -
до 10 січня 2009 року.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області дійшла
висновку про необхідність задоволення
апеляційної скарги із скасуванням
судового рішення та ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк» -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року
- скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
недійсними умов кредитного договору,
визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: