АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7419/2014
Головуючий у 1 інстанції: Галаган В.І.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа:
Києво-Святошинський районний
підрозділ Публічного акціонерного
товариства «АЕС Київнерго», про
визнання квитанцій на комунальні
послуги недійсними, повернення
сплачених коштів, скасування боргу і
вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 березня 2014 року цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання квитанцій
на комунальні послуги недійсними,
повернення сплачених коштів,
скасування боргу і вчинення певних дій
передано до Києво-Святошинського
районного суду Київської області для
розгляду за підсудністю.

24 березня 2014 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у
якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права, просила її
скасувати та направити справу до
Дніпровського районного суду м. Києва
для продовження розгляду. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказала, що ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 07 лютого 2014 року
було передано справу за позовом ОСОБА_2
до Дніпровського районного суду м.
Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 116 ЦПК
України, а суддя Галаган В.І., грубо
проігнорувавши положення ст. 117 ЦПК
України, повернув справу до Києво-
Святошинського районного суду
Київської області. На думку апелянта,
посилання суду першої інстанції на п. 45
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3 є неправомірним,
адже справу було передано на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, а не п. 4 ч. 1 ст.
116 ЦПК України. Також апелянт вважає, що
у разі надіслання справи з одного суду
до іншого останній у будь-якому випадку
зобов'язаний прийняти її до розгляду.
Додатково апелянт зазначила, що вимоги
ОСОБА_2 ніяк не пов'язані із завданням
шкоди, а тому не можуть бути заявлені
згідно ч. 6 ст. 110 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали і
просили її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу просила
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи за
довіреністю - Клименко О.С. поклався на
розсуд суду.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
жовтня 2013 року відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання квитанцій
на комунальні послуги недійсними,
повернення сплачених коштів та
скасування боргу та вчинення певних
дій.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було
роз'єднано в самостійні провадження.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного
суду Київської області від 19 грудня 2013
року ухвалу Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
жовтня 2013 року про відкриття
провадження у справі було залишено без
змін.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
лютого 2014 року, що не оскаржувалась і
набрала законної сили, цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, третя особа:
Києво-Святошинський районний
підрозділ ПАТ „АЕС Київобленерго", про
визнання квитанцій на комунальні
послуги недійсними на підставі п. 2 ч. 1
ст. 116 ЦПК України передано до
Дніпровського районного суду м. Києва
для розгляду за підсудністю.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції виходив з того, що
справа помилково була передана
Києво-Святошинським районним судом
Київської області для розгляду до
Дніпровського районного суду м. Києва,
не підсудна останньому, а тому підлягає
передачі до Києво-Святошинського
районного суду Київської області.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд
передає справу на розгляд іншому суду,
якщо:

1) до початку розгляду справи по суті
задоволено клопотання відповідача,
зареєстроване місце проживання або
перебування якого раніше не було
відоме, про передачу справи за місцем
його проживання (перебування);

2) після відкриття провадження у справі
і до початку судового розгляду
виявилося, що заяву було прийнято з
порушенням правил підсудності;

3) після задоволення відводів
(самовідводів) неможливо утворити
новий склад суду для розгляду справи;

4) ліквідовано суд, який розглядав
справу.

Згідно з ст. 117 ЦПК України спори між
судами про підсудність не
допускаються. Справа, передана з одного
суду до іншого в порядку, встановленому
статтею 116 цього Кодексу, повинна бути
прийнята до провадження судом, якому
вона надіслана.

Зі змісту викладеного випливає
імперативне правило про те, що справа
передана з одного суду до іншого в
порядку, встановленому статтею 116 цього
Кодексу, повинна бути прийнята до
провадження судом, якому вона
надіслана.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвала Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 07 лютого 2014
року, якою згідно п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК
України передано справу для розгляду
за підсудністю до Дніпровського
районного суду м. Києва, не
оскаржувалась та набрала законної
сили. З огляду на положення ст. 117 ЦПК
України суд першої інстанції був
зобов'язаний прийняти її до свого
провадження.

Суд першої інстанції на зазначені
положення процесуального закону уваги
не звернув, справу до свого провадження
не прийняв, перевищивши надані йому
процесуальним законом повноваження,
дав оцінку ухвалі суду першої
інстанції про передачу справи для
розгляду за підсудністю, що набрала
законної сили, та помилково повернув
справу до Києво-Святошинського
районного суду Київської області для
розгляду за підсудністю.

З огляду на викладене, ухвала
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 березня 2014 року не може вважатися
такою, що постановлена з додержанням
вимог процесуального закону, а тому
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року - скасувати
та направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді