Справа № 521/8500/13-ц
Провадження №2/521/2223/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Малиновський районний
суд м Одеси у складі:

головуючого - судді Роїк Д.Я.,

при секретарях - Чайковській О.В.,
Гречко І.О., Кобзар Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про усунення від права на
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Малиновського районного суду м. Одеса з
позовом до ОСОБА_2, третіх осіб - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в якому просить суд постановити
рішення, яким усунути відповідача від
права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_6.
Вона спадкоємиця першої черги, а між
спадкодавцем ОСОБА_6 та іншим
спадкоємцем - ОСОБА_2 склалися
неприязні стосунки ще задовго до
смерті спадкодавця. ОСОБА_2 навіть
непрямо погрожувала спадкодавцю,
ОСОБА_6 в своїх листах, датованих 18.10.1982
року.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 ніколи не
допомогала ОСОБА_6, який багато разів
опинявся в лікарні і регулярно визивав
швидку допомогу, і навіть не цікавилася
станом його здоров'я.

З 2008 року ОСОБА_6 переніс багато
приступів хвороб із високим ризиком
для життя, що включали оперативне
втручання та перебування на
стаціонарі, і з того часу потребував
постійного стороннього нагляду.

За життя ОСОБА_6 позивач доглядала за
ним, готувала йому їжу, прала білизну та
одяг, водила на прогулянки та інші.

Відповідач ОСОБА_2 під час хвороби
батька ухилялася від надання йому
допомоги на утримання його у лікарнях
та на придбання ліків. Більш того,
ОСОБА_2 не приймала будь-якої участі в
організації поховання ОСОБА_6, всі
витрати було покладено на позивача.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 на підставі
ч.5. ст.1224 ЦК України необхідно усунути
від права на спадкування, оскільки за
життя ОСОБА_6, який через похилий вік та
тяжку хворобу був у безпорадньому
стані, відповідачка ухилялася від
надання ОСОБА_6 допомоги.

Також у позові позивач зазначає, що
відповідач ОСОБА_2 пропустила строки
подання заяви про прийняття спадщини,
та не може претендувати на спадкове
майно.

На підставі наведеного, позивач
просила суд задовольнити позов та
усунути ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом після смерті
батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала,
заперечувала проти задоволення позову,
вважаючи твердження позивача
неправдивими, незаконними та
безпідставними, та надала до суду
заперечення, у яких зазначила, що вона є
рідною донькою померлого спадковця від
першого шлюбу, та є спадкоємицею першої
черги за законом. Спадщину вона прйняла
та має законне право на спадкування за
законом.

На спростування тверджень позивача
ОСОБА_2 зазначила, що її померлий батько
був активною, фінасово незалежною
людиною, працював до останнього дня на
Державному підприємстві «Одеський
морський торгівельний порт» на
керівний посаді, не перебував у
безпорадньому стані, не був хворим, не
потребував нагляду та сторонньої
допомоги, та не звертався до неї із
проханням про надання будь-якої
допомоги.

Даним позовом позивач ОСОБА_1
намагається усунити її від права на
спадкування аби незаконно збільшити
свою частку у спадковому майні, в
зв'язку з чим на теперішній час
відносно позивача відкрите
кримінальне провадження.

3-і особи по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися, про час
та дату розгляд справи були належним
чином повідомлені, причину неявки суду
не повідомили.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення представника позивача,
пояснення відповідача, з'ясувавши
дійсні обставини справи, дослідивши
зібрані по справі докази та письмові
матеріали цивільної справи, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню
не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно довідки,
виданої відділом реєстрації актів
цивільного стану Одеського обласного
управління юстиції № 489-09-47 від 01.02.2005
року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4,
про що в книзі реєстрації актів про
народження у відділі реєстрації актів
цивільного стану Київського районного
управління юстиції м. Одеси проведений
відповідний запис за № 162. Батьками
ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
28.04.1989 року відділом ЗАГС Жовтеневого
району м. Одеси зареєстровано шлюб між
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, про що зроблено запис
№ 219. Після укладення шлюбу дружині
присвоєне прізвище ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
20.06.1975 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_1, про що зроблено запис
№ 1439. Після укладення шлюбу дружині
присвоєне прізвище ОСОБА_1.

Від шлюбу є діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
відділу держаної реєстрації актів
цивільного стану у м. Одесі Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено
відповідний запис № 8511.

Відповідно до положень статті 1220 ЦК
України, спадщина відкривається в
наслідок смерті людини або оголошення
її померлою.

Треті особи по справі - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, це діти позивачки та померлого
спадкодавця від другого шлюбу.

ОСОБА_2 є донькою померлого спадкодавця
від першого шлюбу.

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2
відповідно до положень ст. 1261 ЦК
України є спадкоємцями першої черги за
законом .

05.10.2012 року за заявами ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, державним нотаріусом Шостої
Одеської державної нотаріальної
контори Лангольф Ю.Д., що знаходиться у
Приморському районі м. Одеси за
адресою: вул.Середньофонтанська 19Б,
було відкрито спадкову справу №614/2012.

Відповідач ОСОБА_2 пропустила строк
прийняття спадщини однак, 05.06.2013 року
рішенням Припорського районного суду
м. Одеси ОСОБА_2 було надано додатковий
строк на подання заяви до Шостої
Одеської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини, яка
відкрилась після смерті її батька
ОСОБА_6, визнавши причину його пропуску
поважною.

04.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду в
Одеської області була підтверджена
законність прийнятого Приморським
районним судом м. Одеси рішення про
надання ОСОБА_2 додаткового строку на
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 звернулася до Шостої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та
відповідно положень ст. 1268 ЦК України
вважається такою, що прийняла спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 стосовно усунення від
права на спадкування ОСОБА_2, після
смерті її батька, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1-5 ст. 1224 ЦК України
передбачено наступні підстави для
усунення від права на спадкування, а
саме:

1. Усунення, яке відбувається
автоматично в силу закону та не
потребує судового рішення про усунення
від права на спадкування. Випадки цього
виду усунення закон визначає у ч.1 та 2
ст.1224 ЦК України - за негативні дії щодо
спадкодавця; у ч.3 ст.1224 ЦК України - за
невиконання обов'язків щодо
спадкодавця, в тому числі при
підтвердженні певної обставини судом;
у ч.4 ст.1224 ЦК України - через відміну
певного правового статусу по
відношенню до спадкодавця.

2. Усунення, яке відбувається в силу
судового рішення про усунення від
права на спадкування за законом (ч.5
ст.1224 ЦК України).

Правовою підставою для застосування
судом ч.5 ст. 1224 ЦК України є сукупність
таких обставин:

1. Спадкоємець за законом ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві.

2. Спадкодавець через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

3. Спадкодавець потребував допомоги.

Для задоволення позовної заяви
необхідно встановити дані обставини
відносно кожного із спадкодавців та
відповідача.

Таким чином, лише при одночасному
настанні вищезазначених обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину.

У відповідності до ч.3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Відповідно до положень
статей 57, 58, 59 ЦПК України, докази мають
бути належними та допустимими,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Стосовно твердження позивача про
знаходження на час життя ОСОБА_6 у
безпорадному стані, суд прийшов до
наступних висновків.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та лікування, згідно абз. 3 ч. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування».

Як вбачається з пояснень, наданих в
судовому засіданні представником
позивача, ОСОБА_6 знаходився у
безпорадньому стані, потребував
постійного нагляду, потребував
фінасової допомоги на ліки та
лікування.

З припущень представника позивача,
відповідач ухилялася від надання
допомоги безпомічному батьку, не
цікавилася його життям, не надавала
грошей на поховання ОСОБА_6, але жодного
доказу на підтвердження зазначених
представником позивача обставин суду
взагалі надано не було.

На підтвердження вказаного,
представник позивача надав суду
листування відповідача ОСОБА_2 та її
батька ОСОБА_6, вважаючи, що воно може
бути доказам неприязних стосунків між
ОСОБА_6 та відповідачем.

Відповідно ст. 31 Конституції України,
кожному гарантується таємниця
листування. Частиною 1 статті 306
Цивільного кодексу України зазначено
що листи, телеграми тощо є власністю
адресата.

Згідно із положень ч.ч. 4, 5 ст. 306 ЦК
України та положенням статей 57, 58, 59, 60, 64
ЦПК України кореспонденція може бути
залученою до справи за умов, якщо у неї
містяться докази, що мають істотне
значення для вирішення справи.

Тому, суд критично відноситься до
листування, яке надав суду представник
позивача. Дитяча переписка та
спілкування відповідача ОСОБА_2 та її
батька ОСОБА_6 датоване 1982 роком не має
жодного відношення до предмету
доказування та не може свідчити про
будь-які сучасні події, на які
посилається позивач, як на підставу для
задоволення позовних вимог.

Більш того, твердження позивача щодо
матеріального стану її покійного
чоловіка не відповідає дійсним
обставинам справи, бо згідно довідки
ЖКС «Фонтанський №9» від 06.09.2012 року,
наданої у якості доказів представником
позивача, ОСОБА_1 мешкала разом із
чоловіком ОСОБА_6 однією родиною та
знаходилася на його утриманні.

Також до суду були надані розрахунки
витрат на поховання ОСОБА_6, але вказані
довідки не можуть свідчити про те, що
данні витрати були зроблені із власних
заощаджень позивача та не стосуються
предмету доказування.

Будь-яких доказів того, що спадкодавець
звертався до доньки від першого шлюбу -
відповідачки ОСОБА_2 із проханнями по
допомогу, а вона ухилялася від її
надання такої допомоги, суду стороною
позивача надано не було.

Натомість, у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 надала документи,
які залучені до матеріалів цивільної
справи у якості доказів, що
спростовують твердження позивача
ОСОБА_1, а саме: лист відділу кадрів
Державного підприємства «Одеський
морський торгівельний порт» від 10.01.2014
року за №02-7/09, згідно якого ОСОБА_6
працював в Державному підприємстві
«Одеський морський торгівельний порт»
з 12.03.1969 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, включно, на
посаді інженера-будівельника та
отримував зарабітню платню, виключений
із списків особового складу
підприємства у зв'язку зі смертю. Також,
джерелом доходів ОСОБА_6 була і його
пенсія.

Крім того, згідно данних, наданих на
запит державного нотаріуса Лангольф
Ю.Д., з фінансових установ Марфінбанку,
Укргазбанку, Укрєксімбанку,
Приватбанку, на рахунках, відкритих на
ім'я ОСОБА_6 зберігалися вклади
загальною сумою 100000.00 долларів США.

Згідно інформації Державного
експортно-імпортного банку України,
наданих державному нотаріусу Лангольф
Ю.Д., що відкрила спадкову справу №614/2012,
спадкодавець ОСОБА_6 у період з 2011 року
по 2012 року вносив на рахунок готівкою
грошові кошти на загальну суму 33 тисячі
доларів США, тобто, саме у тій період, на
який вказує позивач, як на скрутний для
її чоловіка.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
пояснила, що позивач ОСОБА_1
намагається усунити її від права на
спадкування аби незаконно збільшити
свою частку у спадковому майні, адже
раніше позивач вже приховала від
державного нотаріуса, що відкрив
спадкову справу №614/2012, про існування в
померлого ще однієї доньки. 03.07.2013 року
за заявою ОСОБА_2 слідчим відділом
Прморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеської області було порушено
кримінальне провадження №0007446 за
фактом шахрайських дій з боку родичів
її батька, які ввели її в оману щодо її
участі в заповіті її покійного батька,
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190
КК України.

У рамках кримінального провадження
№007446 від 03.07.2013 року, ухвалами
слідчого судді Приморського районного
суду м. Одеси на рахунки померлого
спадкодавця накладені арешти.

У зв'язку з вказаними обставинами, суд
критично відноситься до тверджень
позивача, бо матеріальний стан
спадкодавця не можливо визнати
скрутним як і не можливо визнати і те,
що ОСОБА_6 перебував у безпорадньому
стані, потребував сторонньої допомоги,
оскільки такі твердження не
підтверджуються належними доказами.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року № 7 зазначено, що при
встановленні судом факту ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця потрібно
враховувати поведінку особи і
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливостей для цього та свідоме
невиконання такою особою встановленою
законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто, ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.
Відсутність спілкування між
спадкоємцем та спадкодавцем або не
прийняття участі у похованні не є
предметом доказування за вищевказаною
нормою та не може слугувати підставою
для усунення від права на спадкування
за законом.

Відповідно до положень ч. 2. ст. 61 ЦПК
України не потребує доказуванню те, що
вже є встановленим судом. Отож,
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 05.06.2013 року та ухвалами
Апеляційного суду Одеської області від
04.09.2013 року та 08.08.2013 року встановлено,
що ОСОБА_2 має законне право на
спадщину, що відкрилася після смерті її
батька ОСОБА_6, тому їй було надано
додатковий строк для прийняття
спадщини, також цей факт у іншому суді
не заперечувала сама ж позивач.

Згідно з положень ст. 1268 ЦК України
вважається що спадщину відповідач
ОСОБА_2 прийняла.

На підставі наведеного у суду не має
жодних встановлених законом підстав
для усунення спадкоємиці першої черги -
рідної доньки померлого ОСОБА_6 від
першого шлюбу ОСОБА_2 від права на
спадкування.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 7, 10, 11, 57,58,59, 60, 61,64, 212-215, ЦПК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування», суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх
осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від
права на спадкування - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції, шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: