Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого Павліченка С.В.

суддів: Куцина М.М., Собослоя Г.Г.

при секретарі Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
09 грудня 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс»
до ОСОБА_1 про визнання договору
укладеним , -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТзОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» звернулося до суду з позовом до
відповідача про визнання договору
укладеним.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1, є споживачем комунальних
послуг. Згідно рішення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
«Про визначення виконавців послуг» від
24 січня 2012 року №28 та рішення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради від 29.01.2013 року №19-ТОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» з 01 березня 2012 року
визнано виконавцем послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій.

На підставі акту прийому-передавання
будинок АДРЕСА_1 переданий в управління
та обслуговування ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс».

Перед початком надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, товариством
було здійснено всі вичерпні і залежні
від нього заходи, які спрямовані на
укладення договору «Про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» передбачений
чинним законодавством а саме:
здійснено публікацію даного договору в
друкованих виданнях, на офіційному
сайті товариства та неодноразово
пропонувалося відповідачу по справі
укласти письмовий договір про надання
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території,
підготовлений виконавцем послуг на
основі типового договору, зокрема 01
жовтня 2012 року йому було надіслано
пропозицію укласти договір разом з
двома його примірниками, однак від
підписання договору відповідач
відмовився.

У зв'язку з наведеним просив визнати
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій з ОСОБА_1 укладеним з 01.03.2012
року, стягнути з нього заборгованість
за надані послуги з 01.03.2012 року по
жовтень 2013 року в сумі 874,99 грн., 286,75 грн.
витрат на правову допомогу та судовий
збір.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 09 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» ставить питання про скасування
даного рішення та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на те, що позивачем
не надано жодного доказу отримання
відповідачем пропозиції укласти
договір, дату отримання, надання ним
послуг та з якого часу.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки він не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» є виконавцем
житлово - комунальних послуг житлового
будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1
яка розташована у вказаному житловому
будинку.

З претензії, яку позивач надав суду, як
доказ на обґрунтування ухилення
відповідача від укладання договору про
надання житлово-комунальних послуг,
вбачається, що відповідачу було
запропоновано укласти договір на
утримання будинку та прибудинкової
території.

Також відповідачу 01.10.2012 року було
надіслано пропозицію укласти договір
разом з двома його примірниками, однак
від підписання договору останній
відмовився.

Із зазначених обставин справи
вбачається спір між сторонами щодо
укладення договору про надання послуг
з утримання та обслуговування
будинків, споруд та прибудинкових
територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Обов'язок власника квартири укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг та оплачувати надані послуги
передбачено також п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
1992 року № 572.

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін, а тому в разі відмови споживача
послуг від укладення договору
виконавець послуг має право на судовий
захист в обраний ним спосіб.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 « Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» вбачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Зазначена позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
№6-110 цс12, №6-107 цс12, яка є обов'язковою
відповідно до ст.360-7 ЦПК України.

Судом першої інстанції не було
враховано вищезазначені вимоги закону
та обставини справи.

З огляду на вищевикладене, апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення, що
оскаржується, скасувати визнавши
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на основі типового договору
між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та ОСОБА_1
укладеним з 01.03.2012 року, стягнувши з
відповідача 874,99 грн. за надані
житлово-комунальні послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за період з 01.03.2012 року по
жовтень 2013 року, стягнувши 573,50 грн.
судового збору та 286,75 грн. витрат на
правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313,314 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 09 грудня 2013 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс»
до ОСОБА_1 про визнання договору
укладеним -задовольнити.

Визнати договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на основі
типового договору між ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» та ОСОБА_1, АДРЕСА_1 - укладеним з
01.03.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс»
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за період з 01.03.2012 року по
жовтень 2013 року у розмірі 874,99 грн.,
стягнути витрати пов'язані із оплатою
судового збору у розмірі 573,50 грн. та
витрати на правову допомогу у розмірі
286,75 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді