Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №
185/4746/14-ц

провадження № 2/185/2180/14

13 червня 2014 року м.
Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Бабій С.О., при
секретарі Сліпченко С.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом Комунального
підприємства «Павлограджитлосервіс»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за оплату з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2014 р. позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яким просить
суд стягнути з відповідачів
заборгованість за послуги з утримання
будинків та прибудинкової території в
сумі 2854,89 грн., а також витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що відповідно
до рішення виконавчого комітету
Павлоградської міської ради № 590 від
23.06.2010 року та № 417 від 26.06.2013 р.
виконавцем послуг з утримання будинків
та прибудинкової території визначено
КП "Павлограджитлосервіс". Послуги з
утримання будинків та прибудинкової
території надаються з 02 серпня 2010 року.
Відповідачі зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу
України, п.7 "Правил користування
приміщенням житлових будинків
Комунальне підприємство
„Павлограджитлосервіс", відповідно до
„Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитками",
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 08.10.1992 року № 572
-власники, наймачі, члени сім'ї наймача
та орендарі жилих приміщень
зобов'язані своєчасно вносити плату за
обслуговування будинку і
прибудинкової території, незалежно від
наявності договірних відносин. Однак,
боржник квартирну плату за послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території підприємству не сплачує,
хоча щомісяця отримує рахунки -
повідомлення про сплату боргу за
квартирну плату, але добровільно
сплатити борг відмовляється. В
результаті чого станом на 01.05.2014 року
утворилась заборгованість перед
підприємством в сумі 2854 грн. 89 коп.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов,
спираючись на доводи, викладені в
позовній заяві, докази, наявні у справі,
та пояснення, надані в судовому
засіданні.

Відповідачі у судовому засіданні позов
не визнали, посилаючись на те, що з між
ними та позивачем договір про надання
комунальних послуг укладено не було із
причин, залежних від позивача,
відповідачі від укладення договору не
ухилялись. Докази фактичного надання
позивачем послуг за місцем проживання
відповідачів та доказів щодо підстав
та розміру тарифів на послуги позивача
останнім не надано.

Суд, заслухавши думку представника
позивача, відповідачів, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, прийшов до
висновку, що у позові слід відмовити
повністю, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу
України, наймач зобов'язаний своєчасно
вносити квартирну плату та плату за
комунальні послуги.

У відповідності до ст.20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", п.7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитками,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №572 від 08.10.1992 року,
власники, наймачі, члени сім'ї наймача
та орендарі жилих приміщень
зобов'язані своєчасно вносити плату за
обслуговування будинку і
прибудинкової території у строки,
встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.3 ст.11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутністю таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Ст.ст.20,21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлений обов'язок виконавця
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором, а споживача
- укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
на основі типового договору. Ст.26
вказаного Закону визначено істотні
умови договору між
виконавцем/виробником та споживачем та
визначено, що договір може містити інші
умови за згодою сторін. Договір не може
містити умов, що вводять додаткові види
оплати послуг, не передбачені типовими
договорами на надання
житлово-комунальних послуг,
затвердженими Кабінетом Міністрів
України. Договір на надання
житлово-комунальних послуг набирає
чинності з моменту його укладення.
Процедура погодження договору
відбувається протягом одного місяця з
дня внесення проекту договору однією
із сторін.

При цьому, у відповідності до чинного
законодавства України сторони не
можуть відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови лише при
укладенні господарських договорів (ч.4
ст. 179 Господарського кодексу України),
до яких договір, укладений між
позивачем та відповідачем, не
відноситься.

Судом встановлено, що між сторонами
відсутній письмово укладений договір
про надання послуг, в зв'язку з чим суд
вважає, що між сторонами виникли
правовідносини безпосередньо з актів
цивільного законодавства, що регулюють
відносини з приводу надання та
отримання житлово-комунальних послуг.

За рішенням виконавчого комітету
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області №590 від
23.06.2010 року, позивача визначено
виконавцем послуг з утримання будинків
та прибудинкової території (а.с.13).
Рішенням виконавчого комітету
Павлоградської міської ради від 26.08.2008
№ 1069 встановлено, що розмір тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій
встановлюється по кожному будинку
окремо, залежно від кількісних
показників фактичного надання послуг
(а.с.10). Зазначеним рішенням також було
затверджено тарифи на послуги по
кожному будинку, проте позивачем не
надано таких тарифів щодо будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Павлоградської міської ради від 14.12.2011
№ 1094 затверджено типовой перелік
послуг, що входить до тарифу, порядок та
періодичність їх надання (а.с.10).

За рішенням виконавчого комітету
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області №417 від
26.06.2013 року, позивача визначено
виконавцем послуг з утримання будинків
та прибудинкової території (а.с.9).

Зазначені рішення є чинними, у
встановленому порядку не скасовані, а
згідно ст.144 Конституції України
рішення органів місцевого
самоврядування є обов'язковими до
виконання на відповідній території.

Проте, позивач не надав на
підтвердження своїх вимог доказів
того, за якими саме затвердженими
тарифами він надає послуги
відповідачам (додатки до рішень
органів місцевого самоврядування), а
так само доказів надання відповідачам
за місцем проживання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території, інформації про склад та
обсяг цих послуг (поточний ремонт
конструктивних елементів,
внутрішньобудинкових систем
гарячого і холодного водопостачання,
водовідведення, прибирання
прибудинкової території, технічне
обслуговування внутрішньобудинкових
систем гарячого і холодного
водопостачання, водовідведення,
дератизація, освітлення місць
загального користування,
обслуговування димовентиляційних
каналів, тощо).

За відсутності таких доказів суд був
позбавлений можливості перевірки
вірності нарахування відповідачам
плати за затвердженими в установленому
порядку тарифами у відповідності до ч.2
ст. 162 ЖК України.

При ухваленні рішення суд оцінює
докази з урахуванням вимог ст..ст. 58, 59
ЦПК України про їх належність та
допустимість. Інформація про стан
особового рахунку НОМЕР_1, відкритого
на ім'я ОСОБА_3, а не відповідачів, також
не може бути визнана судом достатнім та
належним доказом наявності у
відповідачів зобов'язань перед
позивачем.

Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть вважатися
встановленими в цивільній справі, якщо
такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК
України обов'язок доказування певних
обставин лежить на стороні, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою
для відмови у його задоволенні, а
недоведеність заперечень тягне за
собою протилежний результат. У
відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК, за якою
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, судом було
роз'яснено обов'язок позивача щодо
надання доказів у справу, у зв'язку із
чим неодноразово оголошувалися
перерви у судовому засіданні.
Клопотань про забезпечення,
витребування доказів тощо сторонами у
справі не заявлялось.

За такого, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не доведені, тому в
позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11,57, 60, 88, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом.

Суддя С.О. Бабій