У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про стягнення кредитної
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 20 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 14 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 28 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримав
кредитні кошти у розмірі 200 тис. доларів
США. На забезпечення виконання умов
кредитного договору між ними того ж дня
укладено договір іпотеки, предметом
якого є: кондитерський цех літ. «Б»,
загальною площею 251,3 кв. м; кафе літ. «Г»,
загальною площею 257,9 кв. м; склад літ.
«Д», загальною площею 75,8 кв. м,
розташовані по АДРЕСА_1, які належать
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У результаті
порушення умов кредитного договору за
ним утворилася заборгованість у
розмірі 190 190,76 доларів США, що
еквівалентно 1 421 542 грн. 82 коп.
Ураховуючи викладене та те, що
відповідачі на письмові вимоги не
реагували, позивач просив звернути
стягнення на заставлене нерухоме
майно.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 20 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 лютого 2014 року, у
задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
просить скасувати судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
й направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не доведено факту
видачі ОСОБА_3 грошових коштів за
кредитним договором, оскільки
відповідно до висновків
почеркознавчої експертизи на заяві про
видачу готівки міститься не його
підпис, а, відтак, не довів і наявності
кредитної заборгованості та підстав
для звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте таким висновком судів погодитись
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 28 квітня 2007 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір на суму 200
тис. доларів США, що еквівалентно 1 010
тис. грн. Відповідно до п. 1.5 кредитного
договору банк надає позичальнику
кредит шляхом зарахування кредитних
коштів на його поточний рахунок.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору сторони того ж дня
уклали договір іпотеки, предметом
якого є: кондитерський цех літ. «Б»,
загальною площею 251,3 кв. м; кафе літ. «Г»,
загальною площею 257,9 кв. м; склад літ.
«Д», загальною площею 75,8 кв. м,
розташовані по АДРЕСА_1 та належать
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди, дійшли до передчасного висновку
про недоведення позивачем факту видачі
ОСОБА_3 кредитних коштів, оскільки у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
належним чином не перевірили та не дали
оцінки виписці з поточного рахунку
відповідача, відповідно до якої йому на
рахунок було зараховано 200 тис. доларів
США і з квітня 2007 року по липень 2008 року
він здійснював часткове погашення
кредиту, зокрема сплатив банку 55 383,09
доларів США, що може бути розцінено як
підтвердження отримання кредитних
коштів та наявності обов'язку з
погашення цього кредиту.

Крім того, суди першої та апеляційної
інстанцій не врахували того, що, крім
кредитного договору, ОСОБА_3 уклав із
банком договір іпотеки, яким
підтвердив та забезпечив своє
зобов'язання зі сплати отриманих
кредитних коштів і такий договір
недійсним не визнано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» судам роз'яснено, що у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

На наведене суди уваги не звернули та
не встановили фактичних обставин
справи, від яких залежить правильне
вирішення справи, та норми права, які
регулюють ці правовідносини, не
перевірили доводів та наданих
сторонами доказів та фактично
ухилились від вирішення спору по суті,
оскільки поклавши в основу рішення
суду висновок почеркознавчої
експертизи, не дали йому оцінки у
сукупності з іншими доказами та
поведінці ОСОБА_3

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 20 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 14 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська