АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2341/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Новік Д. І. Доповідач - Свистунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Книш К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року та на додаткове
рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 29
січня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по кредиту,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», звернувся до
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області із позовною
заявою до відповідача про стягнення
заборгованості по договору кредиту.

Посилаючись на те, що 20 грудня 2007 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПростоФінанс» та
відповідачем - ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №6, відповідно
до умов якого ТОВ «ПростоФінанс» надав
відповідачеві, як позичальнику,
кредитні кошти у сумі 124 420 гривень 00
копійок, а відповідач ОСОБА_2
зобов'язувався в порядку та на умовах,
що визначені кредитним договором,
повертати кредит, виплачувати проценти
за його користування, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором та
додатком № 1 до нього - графіком
платежів. 18 травня 2012 року між ТОВ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
(надалі - договір відступлення),
відповідно до якого ТОВ «Кредитні
ініціативи» зобов'язувалось передати
грошові кошти в розпорядження ТОВ
«ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс»
зобов'язувалось відступити ТОВ
«Кредитні Ініціативи» свої права
грошових вимог до боржників за
кредитними договорами, перелік яких
міститься в додатку №1 до договору
відступлення. Таким чином, Товариством
з обмеженою відповідальністю
«ПростоФінанс» було відступлено право
грошової вимоги за кредитним договором
№ 6 від 20 грудня 2007 року
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
Ініціативи» (надалі - позивач).
Відповідно до зазначеного договору
відступлення, сторони свої
зобов'язання повністю виконали - ТОВ
«Кредитні Ініціативи» передало
грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс»
відступило свої права грошової вимоги
до боржників за Кредитними Договорами,
перелік яких міститься в додатку №1 до
договору відступлення. Первинний
кредитор ТОВ «ПростоФінанс» свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав, надавши відповідачеві ОСОБА_2,
кредит у сумі 124 420 гривень 00 копійок.
Відповідно до умов кредитного договору
та договору відступлення, позивач ТОВ
«Кредитні ініціативи» вправі вимагати
дострокового погашення кредиту у разі
невиконання чи неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору.
У порушення умов кредитного договору,
відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконав, в результаті
чого станом на 10 липня 2013 року має
прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 73 819 гривень 27
копійок, по відсотках - 17 014 гривень 87
копійок, заборгованості за комісією 4 603
гривні 54 копійки, неустойки (штрафу) - 18
924 гривні 66 копійок, а всього 114 362 гривні
34 копійки, що підтверджується
розрахунком заборгованості. В зв'язку з
врегулюванням спору в досудовому
порядку відповідач письмово
повідомлявся про необхідність сплати
заборгованість за кредитним договором,
однак жодних дій на погашення
заборгованості від нього не відбулось,
тому позивач просить стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за кредитом в розмірі 114
362 гривні 34 копійки та сплачений при
подачі позову судовий збір в розмірі 1143
гривні 62 копійки.

Рішенням Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року
задоволені позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого та проживаючого
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (, р/р 2001,
адреса 07400, Київська область, м. Бровари,
бульвар Незалежності, 14) суму
заборгованості за кредитом в розмірі 114
362 гривні 34 копійки (сто чотирнадцять
тисяч триста шістдесят дві гривні
тридцять чотири копійки) та сплачений
судовий збір при подачі позову в
розмірі 1143 гривні 62 копійки (одну
тисячу сто сорок три гривні шістдесят
дві копійки).

Додатковим рішенням Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року вирішено
питання стосовно суми коштів, яка
підлягає стягненню окремо за кожною
позовною вимогою.

В апеляційних скаргах
відповідач посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення від 28 листопада 2013
року та додаткового рішення від 29 січня
2014 року, у зв'язку з чим ставить питання
про їх скасування та ухвалення нового,
яким відмовити у задоволенні позову
ТОВ «Кредитні ініціативи» у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судових рішень в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а рішення від 28 листопада
2013 року та додаткове рішення від 29
січня 2014 року суду першої інстанції
скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, що між 20 грудня 2007 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПростоФінанс» та
відповідачем - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
9-10) було укладено кредитний договір
№6 (а.с. 4-6), відповідно до умов
якого ТОВ «ПростоФінанс» надав
відповідачеві в строк до 10 гривня 2012
року (п. 1.1. договору), як позичальнику,
кредитні кошти у сумі 124 420 гривень 00
копійок для придбання останнім
автомобіля (п. 1.2 договору), а відповідач
ОСОБА_2 зобов'язувався в порядку та на
умовах, що визначені кредитним
договором, повертати кредит,
виплачувати проценти за його
користування, сплачувати неустойки та
інші передбачені платежі в сумі, строки
та на умовах, що передбачені кредитним
договором та додатком № 1 до нього -
графіком платежів (а.с. 7).

Посилання апеляційної скарги про те, що
право вимоги спірних коштів не
підкріплено доказами, а тому потрібно
вважати, що не існувало права за
захистом якого позивач звернувся до
суду не можна взяти до уваги, як
необґрунтовані.

У відповідності до ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення. Боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

У відповідності до ст. 518 ЦК України
боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення про
заміну кредитора. Якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, він має право
висунути проти вимоги нового кредитора
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
пред'явлення йому вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення йому
вимоги новим кредитором, - на момент
його виконання.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язань
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом, при
цьому зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс»
та позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи»
(а.с. 16, 17) було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
(надалі - договір відступлення) (а.с. 11-15,
51), відповідно до якого ТОВ «Кредитні
ініціативи» зобов'язувалось передати
грошові кошти в розпорядження ТОВ
«ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс»
зобов'язувалось відступити ТОВ
«Кредитні Ініціативи» свої права
грошових вимог до боржників за
кредитними договорами, перелік яких
міститься в додатку №1 до договору
відступлення (а.с. 18), та відповідно
витягу з вказаного додатку і вимог до
відповідача ОСОБА_2 за кредитним
договором № 6.

Таким чином, Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПростоФінанс» було
відступлено право грошової вимоги за
кредитним договором № 6 від 20
грудня 2007 року позивачу - Товариству з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
Ініціативи».

Відповідно до зазначеного договору
відступлення, сторони свої
зобов'язання повністю виконали - ТОВ
«Кредитні Ініціативи» передало
грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс»
відступило свої права грошової вимоги
до боржників за Кредитними Договорами,
перелік яких міститься в додатку №1 до
договору відступлення.

Первинний кредитор ТОВ «ПростоФінанс»
свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, надавши
відповідачеві ОСОБА_2 кредитні кошти у
сумі 124 420 гривень 00 копійок та вказані
обставини представником відповідача в
судовому засіданні були визнані та не
оспорювались, тому доказуванню
відповідно до ст. 61 ЦПК України не
підлягають.

Відповідно до умов кредитного договору
та договору відступлення, позивач ТОВ
«Кредитні ініціативи» вправі вимагати
дострокового погашення кредиту у разі
невиконання чи неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору.

Судом першої інстанції, здійснено
висновок про те, що у порушення умов
кредитного договору, відповідач ОСОБА_2
свої зобов'язання належним чином не
виконав, в результаті чого станом на 10
липня 2013 року має прострочену
заборгованість за кредитом в розмірі -
73 819 гривень 27 копійок, по відсотках - 17
014 гривень 87 копійок, заборгованості за
комісією 4 603 гривні 54 копійки,
неустойки (штрафу) - 18 924 гривні 66
копійок, а всього 114 362 гривні 34 копійки,
та зазначив, що вищевказане
підтверджується наданим до позовної
заяви розрахунком заборгованості (а.с.
19).

Однак, відповідач та його представник,
в ході розгляду справи заперечували
проти зазначеного та вважали, що борг
відповідача перед позивачем сплачений
у повному обсязі. Як вбачається з
матеріалів справи, та пояснень
представника відповідача, суд першої
інстанції закінчив розгляд справи та
перейшов до судових дебатів, не
зважаючи на його заперечення та
клопотання щодо можливості надання
часу для представлення суду доказів, у
підтвердження відсутності боргу. У
суді апеляційної інстанції
представником відповідача було надано
копії квитанцій, що підтверджують
здійснення банківських операцій щодо
зарахувань коштів відповідно до
наданих квитанцій, де платник: ОСОБА_2,
банк платника: ПАТ КБ «ПриватБанк»,
банк отримувача: ПАТ «Профін Банк»,
отримувач: ТОВ «ПростоФінанс». Згідно
до наданих чеків, сума що сплачена
відповідачем в рахунок заборгованості
за кредитним договором складає - 179 569,63
грн. за період сплати з 10.01.2008 року по
10.12.2012 року. Тоді як сума, що підлягала
стягненню за позовом складає - 114 362 грн.
34 коп. станом на 10 липня 2013 року.

Крім того, доказами вчинення дій, що
направлені на виконання відповідачем
умов договору є також і його заява
направлена на адресу ТОВ
«ПростоФінанс» від 16.04.2014 року (а.с.168) з
питання отримання документу про повне
виконання ним усіх грошових
зобов»язань, як кредитора.

Дійсно, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, з метою врегулюванням
спору в досудовому порядку, письмово,
листом від 25 липня 2013 року повідомляв
відповідача про необхідність сплати
заборгованість за кредитним договором
(а.с. 20-21), однак, зазначений лист не
містить інформації щодо нових
реквізитів банку необхідних для
здійснення платежів з боку
відповідача. А як вбачається з наданих
квитанцій, відповідач здійснював усі
платежі у відповідності до умов
укладеного ним Договору кредиту від
20.12.2007 року.

Колегією суддів було здійснено
перевірку зазначеної обставини та
відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від
16.07.2014 року, на виконання ухвали суду
від 24.06.2014 року про надання інформації
щодо здійснення банківських операцій
щодо зарахувань коштів відповідно до
наданих квитанцій, де платник - ОСОБА_2,
було отримано копію чека від 08.06.2011 року
на суму 3000 грн. де платник саме є
відповідач у справі, банк отримувача:
ПАТ «Профін Банк», отримувач: ТОВ
«ПростоФінанс», код платника: 33694552, р/р
платника: 9901, МФО: 305299, р/р
отримувача: 0000, МФО: 334594, що
відповідає реквізитам укладеного
кредитного договору. Крім того,
відповіддю банківської установи
зазначено, що інші квитанції оплати
надати не мають змоги, тобто, відповідь
банку не містить зазначення щодо
відсутності самого факту оплати.

Представник позивача, заперечуючи
проти доводів апелянта щодо повного
погашення ним боргу, також і з тих
підстав, що надані суду чеки не
відповідають Інструкції про касові
операції в банках України, не надав
суду належних доказів, у розумінні
ст.ст. 59,60 ЦПК України, а тому, колегія
суддів не може взяти їх до уваги, а
відтак, висновки суду першої інстанції
є такими, що здійснені при неповному
з'ясуванні обставин у справі та
підлягають скасуванню.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції, що відповідачем у справі
жодних дій на погашення заборгованості
з 13 березня 2012 року не відбулось (а.с. 64),
відповідно до наданої представником
позивача довідки про грошові
надходження за кредитним договором
підлягає скасуванню у зв'язку з
недоведеністю. А відтак, і рішення суду
першої інстанції, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права також підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У зв»язку з тим, що судом апеляційної
інстанції скасовано оскаржуване
рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року, відповідно, втрачає
силу і додаткове рішення, що ухвалено
судом першої інстанції 29 січня 2014 року.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що доводи
апеляційної скарги щодо спливу
позовної давності не відповідають
дійсності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Частиною 1 статті 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, при цьому
відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

У відповідності до ст. 262 ЦК України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, при
цьому якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Суд, приймає до уваги той факт, що
відповідно до п. 1.1 кредитного договору
від 20 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ
«ПростоФінанс» та відповідачем ОСОБА_2,
встановлено термін виконання
зобов'язання (строк дії договору) як 10
грудня 2012 року, а з позовом позивач
звернувся до суду 19 серпня 2013 року,
згідно відмітки поштамту на конверті
(а.с. 24), тобто строк позовної давності
для звернення до суду з позовною заявою
не пропущений, що також
підтверджується приведеними вище та
встановленими в судовому засіданні
обставинами.

Суд першої інстанції правильно дійшов
до висновку, що строк для подання
позову до суду не був пропущений
позивачем і тому не вбачається його
застосування для відмови в задоволенні
позовних вимог ТОВ «Кредитні
ініціативи», яке є належним позивачем
при розгляді даної цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність протоколу судового
засідання від 29.10.2014 року не
відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи,
секретарем судового засідання
складена довідка про відсутність
сторін від 29.10.2014 року.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, а також те,
що судове рішення, що ухвалене при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими і які призвели до
невідповідності висновків суду
обставинам справи - підлягає
скасуванню, колегія апеляційного суду
вважає, що згідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є усі правові підстави для
скасування рішення від 28 листопада 2013
року та додаткового рішення від 29 січня
2014 року, та ухвалення нового рішення,
про відмову у задоволенні позовних
вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України
колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року та
додаткове рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по кредиту - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді