АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1029/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 26 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
30 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіць М. І. суддівОхріменко
Н. І. , Качан О. В. при секретаріПосипайко
А.І. з участю прокурора
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу прокуратури Черкаської області
на рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року по справі за позовом прокуратури
м.Умані Черкаської області в інтересах
держави, в особі Уманської міської ради
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення витрат
на стаціонарне лікування осіб, які
потерпіли від злочину, -
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2013 року прокурор міста
Умані Черкаської області в інтересах
держави в особі Уманської міської ради
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення витрат
на стаціонарне лікування осіб, які
потерпіли від злочину, посилаючись на
те, що 4 серпня 2010 року на 209 км+65 м а/д
Київ-Одеса водій автомобіля «MAN 26.463» з
напівпричіпом «KOGEL» ОСОБА_6, виїхавши на
смугу гальмування для здійснення
виїзду на міст, в порушення пунктів 2.3(6),
12.1 ПДР не був уважний, не врахував
дорожню обстановку, не вибрав безпечну
швидкість, не справився з керуванням,
внаслідок чого здійснив зіткнення в
задню частину причепа «SCHWARZMULLER PA2/E»
автомобіля «RENAULT MAGNUM» під керуванням
ОСОБА_7, який в порушення пункту 15.9 (в)
ПДР здійснив зупинку свого автомобіля
в неустановленому місці під мостом для
висадки пасажира, де зупинку
заборонено. У результаті
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобіля «MAN 26.463» ОСОБА_8 та пасажир
автомобіля «RENAULT MAGNUM» ОСОБА_9 отримали
тілесні ушкодження середнього ступеня
тяжкості, що спричинили тривалий
розлад здоров'я. Постраждалі були
доставлені в травматологічне
відділення КП «Уманська міська
лікарня», де їм була надана необхідна
ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 4 серпня 2010 року по 27 серпня
2010 pоку, вартість лікування за даний
період часу, згідно довідки № 22 від 31
жовтня 2013 pоку, виданої КП «Уманська
міська лікарня», становить 2 433 грн. 86
ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 4 серпня 2010 року по 11 серпня
2010 pоку, вартість лікування за даний
період часу, згідно довідки № 22 від 31
жовтня 2013 pоку, виданої КП «Уманська
міська лікарня», становить 740 грн. 74 коп.
Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доведена у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
Постановами Уманського міськрайонного
суду від 12 березня 2013 року та 7 червня 2013
року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від
кримінальної відповідальності за ч. 1
ст. 286 КК України, на підставі Закону
України «Про амністію у 2011 році» від 8
липня 2011 року, та залишено без розгляду
цивільний позов прокурора Черкаської
області в інтересах Уманської міської
лікарні про стягнення коштів, які
затрачені на лікування потерпілих, у
розмірі 2 585 грн. 40 коп. Уманська міська
лікарня є комунальним закладом, який
фінансується з місцевого бюджету, а
кошти, витрачені на лікування
потерпілих, винними особами самостійно
не відшкодовано, тому прокурор вважав
необхідним захистити інтереси держави,
шляхом вжиття прокуратурою міста
заходів прокурорського реагування.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор
Черкаської області, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
Уманської міської ради 3174 грн. 60 коп.
витрат КП «Уманська міська лікарня» на
лікування потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_8 по
1587 гривень 30 копійок з кожного.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду не
обмежуючись доводами апеляційної
скарги, а виходячи з вимог заявлених в
суді першої інстанції, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частиною третьою цієї статті
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог місцевий
суд виходив з того, що обвинувальний
вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не був
постановлений і відповідно до ч.1 ст. 62
Конституції України вони є
невинуватими у вчиненні кримінально
караного діяння, а тому відсутні
правові підстави для стягнення з них
понесених лікувальним закладом витрат
на лікування потерпілих, однак з даним
висновком суду не можна погодитись з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 4 серпня 2010 року
на 209 км+65 м а/д Київ-Одеса водій
автомобіля «MAN 26.463» з напівпричіпом
«KOGEL» ОСОБА_6, виїхавши на смугу
гальмування для здійснення виїзду на
міст, в порушенні пунктів 2.3(6), 12.1 ПДР не
був уважний, не врахував дорожню
обстановку, не вибрав безпечну
швидкість, не справився з керуванням,
внаслідок чого здійснив зіткнення в
задню частину причепа «SCHWARZMULLER PA2/E»
автомобіля «RENAULT MAGNUM» під керуванням
ОСОБА_7, який в порушення пункту 15.9 (в)
ПДР здійснив зупинку свого автомобіля
в неустановленому місці під мостом для
висадки пасажира, де зупинку
заборонено.

У результаті дорожньо-транспортної
пригоди пасажир автомобіля «MAN 26.463»
ОСОБА_8 та пасажир автомобіля «RENAULT MAGNUM»
ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості, що
спричинили тривалий розлад здоров'я.

ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 4 серпня 2010 року по 27 серпня
2010 pоку, вартість лікування за даний
період часу, згідно довідки № 22 від 31
жовтня 2013 pоку, виданої КП «Уманська
міська лікарня», становить 2 433 грн. 86
коп.

ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 4 серпня 2010 року по 11 серпня
2010 pоку, вартість лікування за даний
період часу, згідно довідки № 22 від 31
жовтня 2013 pоку, виданої КП «Уманська
міська лікарня», становить 740 грн. 74 коп.

Постановами Уманського міськрайонного
суду від 12 березня 2013 року та 7 червня 2013
року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від
кримінальної відповідальності за ч. 1
ст. 286 КК України, на підставі Закону
України «Про амністію у 2011 році» (п.
4,ч.1ст. 6 КПК 1960р.).

Відповідно до вимог ст. 931 КПК України
1960 р. та ст. 1206 ЦК України кошти,
витрачені закладом охорони здоров'я на
стаціонарне лікування потерпілого
стягуються судом при постановленні
вироку за позовом закладу охорони
здоров'я, органу Міністерства фінансів
України або прокурора з винної у
злочині особи. Тобто у кримінальному
судочинстві відшкодування витрат на
стаціонарне лікування потерпілого
може покладатися тільки на особу, вина
якої у вчиненні злочину встановлена
обвинувальним вироком суду (у тому
числі без призначення покарання, із
звільненням від покарання, з умовним
засудженням чи засудженням з
відстрочкою виконання вироку).

У всіх інших випадках, передбачених ч. 4
ст. 931 КПК 1960 р., таке відшкодування
провадиться в порядку цивільного
судочинства.

У такому ж порядку відшкодовуються
витрати на стаціонарне лікування
особи, яка постраждала від злочинного
діяння, в разі закриття кримінальної
справи чи відмови у порушенні справи за
обставин, передбачених пп. 4, 6 ч. 1 ст. 6,
ст. 7, 72, 8, 9 і 10 КПК 1960р..

Відповідно до роз'яснень, які дав
Пленум Верховного Суду України в п. 8
постанови від 7 липня 1995 р. N 11 "Про
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування особи, яка потерпіла від
злочину, та судових витрат", у разі
вчинення злочину групою осіб витрати
на стаціонарне лікування потерпілого
стягуються відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК
1960р. з кожного засудженого окремо з
урахуванням ступеня їхньої вини та
майнового стану. Тобто законодавством
передбачено дольовий порядок
стягнення, а не солідарний.

Стягнення коштів здійснюється на
підставі Порядку обчислення розміру
фактичних витрат закладу охорони
здоров'я на стаціонарне лікування
потерпілого від злочинного діяння та
зарахування стягнених з винних осіб
коштів до відповідного бюджету і їх
використання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 липня 1993 р. N 545 з наступними
змінами.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування
постановленого судом першої інстанції
рішення є неправильне застосування
норм матеріального права які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Підсумовуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини по
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги прокурора
випливають з фактичних обставин, що
встановлені по справі та ґрунтуються
на вищезазначених приписах чинного
законодавства, а тому позов підлягає до
задоволення і з відповідачів по справі
на користь Уманської міської ради
необхідно стягнути 3174 грн. 60 коп. витрат
КП «Уманська міська лікарня»
затрачених на лікування потерпілих
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в дольовому порядку,
тобто по 1587 гривень 30 копійок з кожного.

Крім того у відповідно до положень ст. 88
ЦПК України з відповідачів по справі
необхідно стягнути судові витрати по
справі по сплаті судового збору по 120
гривень 80 копійок з кожного.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 309, 314, 316, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокуратури м.Умані
Черкаської області задоволити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року по даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов прокуратури м.Умані Черкаської
області в інтересах держави в особі
Уманської міської ради до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення витрат на
стаціонарне лікування осіб, які
потерпіли від злочину задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь
Уманської міської ради, КОД 26535796,
рахунок № 2295 в УДК ГУДКУ в
Черкаській області, МФО 854018, 3174 гривні 60
копійок витрат КП «Уманська міська
лікарня», затрачених на лікування
потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в дольовому
порядку, тобто по 1587 гривень 30 копійок з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь
держави судові витрати по справі по
сплаті судового збору по 120 гривень 80
копійок з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :