Справа № 462/444/11
Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/2874/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 12 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" про звільнення майна з-під
арешту та виключення з акту опису та
арешту майна, -

в с т
а н о в и л а :

В січні 2010 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна", в якому просив
звільнити з-під арешту та виключити з
акту опису та арешту майна нежитлові
приміщення півпідвалу: 81-1, 81-2, 81-3, 81-4, 81-5,
82-1, 82-2, 82-3, 82-4 загальною площею 69,8 кв.м.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що в порядку
примусового виконання виконавчого
напису від 22.10.2007 р. про стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості перед ОСОБА_5, що
виникла за договором позики на суму 604346
грн. 23 коп., 23.10.2007 р. головним державним
виконавцем Залізничного ВДВС
Львівського МУЮ винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, а
26.10.2007 р. державним виконавцем описано і
накладено арешт на нежитлові
приміщення півпідвалу: 81-1, 81-2, 81-3, 81-4, 81-5,
82-1, 82-2, 82-3, 82-4 за адресою: АДРЕСА_1, які
належить боржнику ОСОБА_4 06.02.2008 р.
головним державним виконавцем
Залізничного ВДВС Львівського МУЮ
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого 13.12.2007 року, про
звернення стягнення на вказані
нежитлові приміщення, що передані в
іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» на підставі
договору іпотеки в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 перед ЗАТ «ОТП
Банк» на суму 184450 грн. 33 коп. 15.02.2008 р.
вказані виконавчі провадження були
об'єднанні у зведене виконавче
провадження. Позивач вважає, що арешт
та опис нежитлових приміщень порушує
права як співвласника вказаного майна,
яке було придбане відповідачкою
ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу
від 31.01.2006 р. під час перебування у
шлюбі з позивачем.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить рішення скасувати і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
права щодо визначення правового режиму
майна, оскільки, на думку апелянта,
виходячи з положень ст.60, ч.1 ст. 61 СК
України та ст. 320 ЦК України, майно
фізичної особи-підприємця, яке
придбане під час шлюбу, перебуває у
спільній сумісній власності подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач ОСОБА_3 дав свою
(нотаріально посвідчену) згоду на
заставу та підписання ОСОБА_4
кредитного договору та договору
іпотеки, де предметом іпотеки є
нежитлові приміщення загальною площею
69,8 кв.м., що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Як вбачається з договору № 1379
купівлі-продажу нежитлових приміщень
способом викупу ОСОБА_4 придбала їх як
суб»єкт підприємницької
діяльності-фізична особа. Таким чином,
суд першої інстанції вважав, що на
підставі ст.ст. 57, 61 СК України та 52 ЦК
України майно приватного підприємця чи
фізичної особи не є об»єктом спільної
сумісної власності подружжя, у зв»язку
з цим суд першої інстанції дійшов
висновку, що позов є безпідставним та
до задоволення не підлягає.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою Верховного Суду
України від 2 жовтня 2013 року (справа №
6-79 цс 13) у цивільній справі за позовом
Особа 1 до публічного акціонерного
товариства «Банк Кіпру», особи 1,
приватного підприємства «Вітер Плюс»
про визнання недійсним договорів та
визнання права власності року (справа
№ 6-79цс 13) було висловлено наступну
правову позицію:

«Стаття 57 СК України визначає перелік
видів особистої приватної власності
одного із подружжя та підстави її
набуття.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто,
застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК
України) та визнаючи право спільної
сумісної власності подружжя на майно,
суд повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів
норма ст. 60 СК України вважається
правильно застосованою.»

Згідно матеріалів справи між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_6 04.06.1999 року було зареєстровано
шлюб (а.с. 9) , який розірвано 30.05.2007 року
(а.с 10). Під час перебування в шлюбі
відповідачем ОСОБА_4, як суб»єктом
підприємницької діяльності-фізична
особа, були придбані нежитлові
приміщення півпідвалу загальною
площею 69,8 кв.м. під відповідними
літерами, а саме: « 81-1», « 81-2», « 81-3», «
81-4», « 81-5», «82-1», « 82-2», « 82-3», « 82-4», які
розташовані в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору № 1379
купівлі-продажу нежитлових приміщень
способом викупу від 31.01.2006 року (а.с.11-13).
В пункті 2.2 цього договору
передбачено, що розрахунки за
придбаний об»єкт здійснюються
покупцем шляхом безготівкового
перерахування всієї суми зі свого
поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого
у філії 6319/089 Залізничного відділення м.
Львова ВАТ «Ощадний банк України» на
розрахунковий рахунок продавця. Отже,
перерахування коштів продавцю повинно
було бути здійснено шляхом їх
перерахування з поточного рахунку
покупця-суб»єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи.

Таким чином, вищезазначені обставини
справи у їх об»єктивній сукупності
дають підстави для висновку, що спірне
нерухоме майно придбане відповідачем
ОСОБА_4 як фізичною особою-підприємцем,
хоча й під час шлюбу, але не за спільні
кошти подружжя чи внаслідок спільної
праці подружжя, а придбано за кошти
дружини, як суб»єкта підприємницької
діяльності, тобто джерелом набуття
спірного майна не були спільні сумісні
кошти або спільна праця подружжя.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про те, що спірне майно не є
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя, колегія суддів вважає
обґрунтованим і законним, а доводи
апеляційної скарги - такими, які не
спростовують правильності
оскаржуваного рішення

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Залізничного районнного суду
м. Львова від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.