У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до Товарної біржі
«Центральна», ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя
особа - Публічне акціонерне товариство
«Альфа-банк», про визнання недійсним
біржового контракту купівлі-продажу
транспортного засобу (агрегату),
оформленого Товарною біржею
«Центральна Українська біржа»,
відновлення права власності на
транспортний засіб, стягнення грошових
коштів, витребування транспортного
засобу та повернення його у власність

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із заявою, в якій просила
визнати причину пропуску строку
пред'явлення виконавчого листа до
виконання поважною та поновити їй
вказаний строк.

На обґрунтування заяви посилалась на
те, що після отримання 24
лютого 2012 року копії листа
Рівненського міського суду
Рівненської області про направлення
справи для розгляду до апеляційного
суду Рівненської області як сторона у
справі чекала повідомлення від суду
апеляційної інстанції про час та місце
розгляду апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»).

Вказала, що у серпні 2013 року зверталася
до ОСОБА_5 із претензією про повернення
належного їй на праві власності
транспортного засобу, а також до ВРЕР
ДАІ із заявою про здійснення
перереєстрації транспортного засобу
на підставі рішення суду, де їй
повідомили, що перереєстрація можлива
за умови надання оригіналів
реєстраційних документів та
транспортного засобу для огляду.

ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_5
добровільно не повернув їй
транспортний засіб, а всі вжиті заходи
захисту порушених прав виявилися
безрезультатними, у зв'язку з чим вона 30
жовтня 2013 року звернулася до суду
першої інстанції із заявою про видачу
виконавчого листа.

Отримавши 07 листопада 2013 року
виконавчий лист, дізналась, що рішення
суду першої інстанції набрало законної
сили 21 березня 2012 року, а строк
пред'явлення виконавчого листа до
виконання сплинув 21 березня 2013 року.

Вказує, що строк пропущено з поважних
причин, оскільки ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 21 березня
2012 року про визнання неподаною та
повернення апеляційної скарги ПАТ
«Альфа-Банк» на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
27 грудня 2011 року вона не отримувала і
остання на її адресу судом не
направлялась, тому просила
задовольнити заяву у повному обсязі.

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 28
листопада 2013 року заяву ОСОБА_3
задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк для
пред'явлення до виконання виконавчого
листа, виданого Рівненським міським
судом у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Товарної біржі «Центральна»,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ
«Альфа-банк», про визнання недійсним
біржового контракту купівлі-продажу
транспортного засобу (агрегату),
оформленого Товарною біржею
«Центральна Українська біржа»,
відновлення права власності на
транспортний засіб, стягнення грошових
коштів, витребування транспортного
засобу та повернення його у власність
та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання права власності.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 16 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено, ухвалу
Рівненського міського суду
Рівненської області від 28 листопада 2013
року скасовано та постановлено нову
ухвалу про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні заяви про поновлення
пропущеного строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи
свої доводи порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та залишити в силі ухвалу
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення адвоката ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на касаційну скаргу, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, постановляючи
ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3,
керувався положеннями ст. 371 ЦПК
України та дійшов висновку про
поважність причин пропуску строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
ухвалу місцевого суду та постановляючи
нову ухвалу про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні заяви, керувався вимогами
ст. 371 ЦПК України, ст. ст. 22, 24 Закону
України «Про виконавче провадження» та
виходив із того, що наведені
ОСОБА_3 причини пропуску строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання не є поважними, оскільки
заявниця в період з 05 березня 2012 року
(дата ознайомлення із матеріалами
справи) до 30 листопада 2013 року
(дата подання заяви про видачу
виконавчого листа) до суду апеляційної
чи першої інстанції не зверталася за
отриманням інформації щодо руху
справи, проте факт перебування справи в
провадженні суду апеляційної
інстанції їй був достеменно відомий;
при цьому суд апеляційної інстанції
також зазначив, що місцевий суд,
розглядаючи заяву ОСОБА_3, не звернув
уваги, що остання в оригіналі
виконавчого листа вказана як боржник,
постановивши за цих обставин окрему
ухвалу відносно працівників
Рівненського міського суду
Рівненської області.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає, що зазначеним
вимогам ухвала суду апеляційної
інстанції не відповідає з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 14 листопада 2009
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено
біржовий контракт купівлі-продажу
транспортного засобу (агрегату), а саме:
автомобіля марки Рено, модель Магнум 440,
2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 27
грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 до
Товарної біржі «Центральна», ОСОБА_5,
ОСОБА_3, третя особа - ПАТ «Альфа-Банк»,
про визнання недійсним біржового
контракту купівлі-продажу
транспортного засобу (агрегату),
оформленого Товарною біржею
«Центральна Українська біржа»,
відновлення права власності на
транспортний засіб, стягнення грошових
коштів, витребування транспортного
засобу та повернення його у власність
задоволено.

Визнано недійсним біржовий контракт
купівлі-продажу транспортного засобу
(агрегату), укладений 14 листопада 2009
року від імені продавця ОСОБА_3 членом
біржі «Центральна Українська біржа»
приватним підприємцем ОСОБА_7 та від
імені покупця ОСОБА_5 членом біржі
«Центральна Українська біржа» ТОВ
Фірма «МТВ» в особі ОСОБА_8

Відновлено право власності на
транспортний засіб марки: RENAULT модель:
MAGNUM 440, тип: ТЗ вантажний-С сідловий
тягач, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2,
колір: білий, 2002 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
грошові кошти в розмірі 50 грн, а
вищезазначений транспортний засіб
витребувано у ОСОБА_5 та повернуто у
власність ОСОБА_3

Відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
права власності (а.с. 78-81).

Вказане рішення місцевого суду є
чинним, оскільки ухвалою апеляційного
суду Рівненської області від 21 березня
2012 року апеляційну скаргу ПАТ
«Альфа-Банк» визнано неподаною та
повернуто заявнику.

30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із заявою про видачу виконавчого
листа, який отримала 07 листопада 2013
року, та дізналась, що рішення суду
першої інстанції набрало законної сили
21 березня 2012 року, а строк
пред'явлення виконавчого листа до
виконання сплинув 21 березня 2013 року
(а.с. 103).

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року
з наступного дня після набрання
рішенням законної сили.

Як статтею 371 ЦПК України, так і
частиною 2 статті 24 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення строку
пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання.

Позивач ОСОБА_3, скориставшись правом,
наданим їй чинним законодавством
України, у листопаді 2013 року звернулася
до місцевого суду із заявою про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, виданого на підставі
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 грудня 2011
року (а.с. 105, 106).

Із досліджених судом касаційної
інстанції матеріалів справи
встановлено, що рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від
27 грудня 2011 року, яке набрало законної
сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 50 грн та
витребувано у ОСОБА_5 і повернуто у
власність ОСОБА_3 спірний транспортний
засіб.

Таким чином, за вказаним рішенням суду
ОСОБА_3 є як стягувачем в частині
витребування у ОСОБА_5 і повернення у
свою власність спірного транспортного
засобу, так і боржником в частині
стягнення з неї на користь ОСОБА_5
грошових коштів в розмірі 50 грн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
ухвалу місцевого суду та постановляючи
нову ухвалу про відмову в задоволенні
заяви ОСОБА_3, на порушення вимог ст. ст.
212-214, 303, 304 ЦПК України на вищевикладене
уваги не звернув та не врахував, що
ОСОБА_3 зверталася до суду із заявою про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, виданого на підставі
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 грудня 2011
року, за яким вона є стягувачем.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За викладених обставин ухвала
апеляційного суду Рівненської області
від 16 січня 2014 року не може бути
обґрунтованою та законною, а тому
підлягає скасуванню із направленням
справи на новий судовий розгляд до
апеляційного суду з підстав,
встановлених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 16 січня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк