Справа №305/1748/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю представника - Артимич М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника за
довіреністю М.М.Артимича, який діє в
інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
на рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 12 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором, мотивуючи його
тим, що відповідно до кредитного
договору №014/4039/82/35621 від 11 жовтня 2007
року, ОСОБА_3, був наданий кредит у сумі
250 000 гривень, терміном до 10.10.2019 року зі
сплатою 13,5% річних за користування
кредитними коштами. У відповідності до
додаткових угод №014/4039/82/35621/1 від 10.08.2010
року, до вказаного кредитного договору
позичальнику ОСОБА_3 було змінено умови
погашення кредиту та визначено дату
останнього погашення кредиту - 10.10.2027
року. Кредитні кошти були призначені
для використання на споживчі цілі. В
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором,
між банком та іпотекодавцями ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки
№014/4039/82/35621 від 16.10.2007 року. Предметом
іпотеки за договором є житловий
будинок з надвірними спорудами,
загальною площею 173 кв.м., житловою
площею 101 кв.м., який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1. Умови кредитного
договору банком було виконано в
повному обсязі, кошти в сумі 250 000
гривень були перераховані по
кредитному договору та видані
позичальнику. Позичальник зі свого
боку порушив умови п.п.1.3,5.1 кредитного
договору щодо здійснення щомісячного
погашення кредиту та відсотків в
розмірі та строки, зазначеному у
графіку погашення кредиту та
платіжному календарі. Так, станом на
05.08.2013 року заборгованість ОСОБА_3 перед
банком по кредитному договору згідно з
розрахунком заборгованості, складає 400
729,24 грн., а саме 222 166,68 грн. - залишок
заборгованості за кредитом, включаючи
7843,97 грн. простроченого боргу; 55 709,86 грн.
заборгованість за відсотками,
включаючи 53 984,27 грн. простроченого
боргу; 122 852,70 грн. - розрахована пеня за
прострочку кредиту та відсотків за
період з 16.10.2010 року по 05.08.2013 року. А
тому, позивач просив суд винести
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість по кредитному договору
в сумі 400 729,24 грн., в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути з
відповідачів, солідарно, судові
витрати по справі.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 12 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№014/4039/82/35621 від 11 жовтня 2007 року в
розмірі 277 876, 54 грн. та 2 778,76 грн. судових
витрат. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням першої
інстанції, представник ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» подав апеляційну скаргу,
якою просить рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 12 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції ухвалив рішення
необґрунтовано з порушеннями норм
матеріального та процесуального права,
неповно та неправильно встановивши
обставини, які мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсності та фактичним обставинам
справи, а тому вважає, що рішення
підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
апелянта_апеляційну скаргу підтримав,
просив рішення скасувати та
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, колегія приходить
до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору за №014/4039/82/35621 від
11 жовтня 2007 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 250
000,00 грн., терміном до 10.10.2019 року зі
сплатою 13,5 % річних за користування
кредитними коштами. У відповідності до
додаткових угод №014/4039/82/35621/1 від 10.08.2010
року, до вказаного кредитного договору
позичальнику ОСОБА_3 було змінено умови
погашення кредиту та визначено дату
останнього погашення кредиту - 10.10.2027
року.

В забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором було укладено договір
іпотеки №014/4039/82/35621 від 16 жовтня 2007
року. За договором іпотеки
іпотекодавцями ОСОБА_3 і ОСОБА_4
передано Банку в іпотеку належне їй на
праві приватної власності нерухоме
майно заставною вартістю 173 кв.м.,
житловою площею 101 кв.м., який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей визначених родовими ознаками.

Як вбачається із зведеного
меморіального ордеру за № 9/82/35621 від
17.10.2007 року - ОСОБА_3 отримала 250 000
гривень.(а.с. 19).

Відповідно до п.6.5 кредитного
договору Банк має право достроково
стягувати заборгованість за кредитом,
нараховані відсотки за користування
кредитом та штрафні санкції, у випадках
невиконання Позичальником умов
договору або договорів застави, інших
договорів, що забезпечують погашення
кредиту.

Вимогою про дострокове виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_3 повідомлялася про те,
що за нею рахується заборгованість по
кредитному договору та надано строк
для добровільного погашення боргу.
Копії повідомлень про вручення
поштових відправлень, підтверджують,
що дані попередження боржником були
отримані.(а.с.20-22).

У відповідності до ст.554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову
відповідальність.

Ст.625 ЦК України передбачає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Однак, суд першої інстанції при
винесені оскаржуваного рішення
відмовив у стягненні суми нарахованої
пені, мотивуючи тим, що позивачем
ніби-то пропущено річний строк
позовної давності, встановлений п.1 ч.2
ст. 258 ЦК України для звернення до суду з
даною позовною вимогою.

З таким твердженням суду не можна
погодитися, оскільки, кредитний
договір №014/4039/82/35621 від 11 жовтня 2007
року, укладений між Банком та
позичальником ОСОБА_3, має визначену
остаточну дату погашення кредиту -
10.10.2027 року, а отже, відноситься до
зобов'язань з визначеним строком
виконання і відповідно до положень ч.5
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності за такими зобов'язаннями
починається зі спливом строку
виконання, а тому, в даному випадку не
може йти мова ні про яке пропущення
строку позовної давності щодо вказаної
позовної вимоги Банку.

Крім того,суд не мотивував коли
наступив початок перебігу позовної
давності і якщо таким суд вважав момент
пред'явлення вимоги про виконання
зобов'язання, то вимоги були направлені
відповідачам 03.06.2013 року, а позов
поданий - 08.08.2013 року.

У відповідності до п.12.7 кредитного
договору №014/4039/82/35621 від 11 жовтня 2007
року до правовідносин, пов'язаних з
укладанням та виконанням цього
договору, застосовується загальний
строк позовної давності тривалістю у
три роки, що не суперечить нормам ст. 257
та ч.1 ст. 259 ЦК України.

Таким чином, пеня за прострочку
кредиту та відсотків у розмірі 122 852,70
грн. нарахована Банком у відповідності
до чинного законодавства та положень
кредитної угод.

Крім того, відмова у задоволенні
позовної вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки, судом
першої інстанції мотивована тим, що
дана вимога є передчасною, так як судом
задоволено вимоги позивача про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором. Однак, з цим
твердженням суду погодитися не можна.

У відповідності положень ч.1ст.20
ЦК України та ст.9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором,
включаючи одночасне заявлення вимог
про стягнення заборгованості з
позичальника з вимогою про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет потеки, належний
іпотекодавцю, який не є позичальником,
належить виключно позивачеві.

Як вбачається - за вищевказаною
кредитною угодою іпотекодавцями
одночасно виступають дві особи, як
співвласники іпотечного майна, а саме,
безпосередньо позичальник ОСОБА_3 та
майновий поручитель ОСОБА_4, суд у
відповідності до норм чинного
законодавства та судової практики мав
або задовольнити одночасно дві вимоги
Банку стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості),
або керуючись положеннями ч.2 ст.42
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
повинен був зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, однак суд ухвалив
рішення лише про стягнення з ОСОБА_3
суми заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права, та недоведеності
позивачем позову є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316,
319 ЦПК України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю М.М. Артимича -
задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 12 грудня 2013
року, - скасувати, ухвалити по справі
нове рішення, яким позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№014/4039/82/35621 від 11.10.2007 року в розмірі 400
729,24 грн., яка складається з 222 166,68 грн. -
заборгованість за кредитом; 55 709,86 -
заборгованість за відсотками; 122 852,70
грн. - пеня за прострочку кредиту та
відсотків.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №014/4039/82/35621 від
11.10.2007 року в розмірі 400 729,24 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
заставною вартістю 360 000,00 грн., а саме -
житловий будинок з надвірними
спорудами, загальною площею 173,0 кв.м.,
житловою площею 101,0 кв.м., який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві спільної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3 441,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: