АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7791 /2014
інстанції - ЗінченкоС.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: ОСОБА_3 про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини;

за апеляційною скаргою та доповненнями
до апеляційної скарги представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 23 квітня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 23.04.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: ОСОБА_3 про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_7,
подала апеляційну скаргу та доповнення
до неї, в яких просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що про смерть ОСОБА_8,
якою на користь ОСОБА_4 було складено
заповіт, позивач довідався в грудні 2012
року, під час розгляду Солом'янським
районним судом м.Києва цивільної
справи про визнання заповіту,
складеного ОСОБА_8 на його ім'я,
недійсним. Також апелянт вказує, що у
зв'язку з тим, що із заповідачем ОСОБА_4
спільно не проживав і відповідно про її
смерть довідався запізно, то і не зміг
вчасно звернутись до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, у зв'язку з чим Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину.
Виходячи з вказаного, представник
ОСОБА_7 вважає, що пропустив він строк
на подачу заяви про прийняття спадщини
з поважних причін, а тому і звернувся до
суду з даним позовом.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Третя особа ОСОБА_3
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_5,
представники Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори та
Головного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Від Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори
надійшла заява про розгляд справи за
відсутності її представника.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
13.12.2000 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
складено заповіт, яким квартиру
АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_4 (т.1 а.с.10).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.45
спадкової справи).

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, заведеної 10.05.2012 року Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою щодо майна померлої ОСОБА_8,
ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини 19.12.2012 року через поштове
відділення ( а.с.60 - 61 спадкової справи).

08.01.2013 року Дев'ятою Київською
державною нотаріальною контрою було
повідомлено ОСОБА_4 про неможливість
видачі йому свідоцтва про право на
спадщину за заповітом через пропуск
ним встановленого законом
шестимісячного терміну для прийняття
спадщини ( а.с.69спадкової справи).

26.12.2013 року ОСОБА_9 звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини померлої ОСОБА_8 (т.2
а.с.14), зазначає, що вона є рідною
сестрою померлої. 26.12.2013 року їй було
повідомлено також про неможливість
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину за законом через пропуск
встановленого законом шестимісячного
терміну для прийняття спадщини ( а.с.18
спадкової справи).

Відповідно до змісту спадкової справи,
24.02.1995 року ОСОБА_8 було складено
заповіт на ОСОБА_10 (а.с. 53 спадкової
справи), який було скасовано заповітом
від 13.10.1995 року на ім'я ОСОБА_11 (а.с. 54
спадкової справи), якій було скасовано
заповітом від 13.12.2000 року на ім'я ОСОБА_4

На теперішній час правовстановлюючі
документи щодо спадщини померлої
ОСОБА_8 будь - кому не видано.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в
якому просив призначити йому
додатковий строк для прийняття
спадщини, посилаючись на те, що він
пропустив даний строк з поважних
причин. Суд першої інстанції розцінив
ці причини пропуску строку як
неповажні.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини. Позивач
ОСОБА_4 зазначає, що він звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини 18.12.2012 року. В
матеріалах спадкової справи дійсно
міститься зазначена заява ОСОБА_4 (а.с.
61).

Але, в матеріалах спадкової
справи (а.с. 49) міститься також і заява
ОСОБА_4 від 01.06.2012 року про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_8 Підпис
ОСОБА_4 в даній заяві засвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_13
Дана заява про прийняття спадщини
подана своєчасно, у визначений законом
шестимісячний строк. Але представник
позивача пояснила суду апеляційної
інстанції про те, що зазначена заява
про прийняття спадщини подана була не
ОСОБА_4, а іншою невідомою особою.За
таких обставин суд апеляційної
інстанції позбавлений можливості
належно оцінити зазначений доказ і
виходить виключно з пояснень
представника позивача про те, що
зазначена заява від 01.06.2012 року була
подана не ОСОБА_4

Що стосується причин пропуску
позивачем строку для прийняття
спадщини, то як вбачається з позовної
заяви ОСОБА_4, письмових пояснень
представника позивача, що містяться в
матеріалах справи, позивач, як на
підставу позову, посилається на те, що з
ОСОБА_8 він не проживав і про її смерть,
як і про існування заповіту на його
користь, довідався під час
ознайомлення в Солом'янському
районному суді м. Києва з матеріалами
справи №2609/25877/12 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, КП «Київське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», про визнання
заповіту недійсним, встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності за законом.

Відповідно до вимог ч 3 ст. 1272 ЦК
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадщину» від 30.05.2008 року визначено,
що, вирішуючи питання про визначення
особі додаткового строку, суд
досліджує поважність причини пропуску
строку для прийняття спадщини. При
цьому необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не надано належних
доказів, які б свідчили про поважність
причин пропуску ним строку для
прийняття спадщини. Суду не надано
жодного доказу на підтвердження
наявності об'єктивних, непереборних та
істотних труднощів, які б завадили
ОСОБА_4 на протязі шести місяців
направити до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Позивачем не було надано суду першої
інстанції доказів, які б свідчили про
наявність в нього об'єктивних,
непереборних та істотних труднощів у
спілкуванні, щонайменше підтриманні
побутових зв'язків з померлою ОСОБА_8 за
її життя. Не було надано таких доказів
і суду апеляційної інстанції.

Судом не можуть бути визнані поважними
такі причини пропуску строку для
подання заяви про прийняття спадщини
як необізнаність позивача про дію
заповіту, складеного на його ім'я, про
смерть спадкодавця, оскільки ці
причини не пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
посилання позивача ОСОБА_4 на
необізнаність щодо смерті заповідача
та існування заповіту не можуть бути
визнані поважними причинами пропуску
строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів не бере до уваги
сімейний та матеріальний стан
позивача, його стан здоров'я та стан
здоров'я осіб, з якими він разом
проживає, оскільки дані обставини не
впливають на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, виходячи з причин пропуску
строку для прийняття спадщини,
зазначених у позові самім позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Суд
першої інстанції розглянув справу в
межах заявлених ОСОБА_4 позовних вимог
і на підстав зібраних по справі
доказів.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відповідачі - Головне управління
юстиції у м. Києві та Дев'ята київська
державна нотаріальна контора до яких
пред'явив позов ОСОБА_4 є неналежними
відповідачами, оскільки зазначені
відповідачі не є особами, які мають
відповідати за позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини. Крім того, будь - яких вимог до
вказаних відповідачів позивачем не
заявлено.

Належними відповідачами у даній справі
повинні бути особи, які мають право на
спадщину та які її прийняли. Позов
пред'явлено ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка
заявляла вимоги щодо спадкового майна,
але не довела свого права на спадщину.
Свідоцтва про право власності на
спадщину будь - кому видано не було.
Спадщина на теперішній час не
оформлена. Відповідна територіальна
громада не залучена до участі у справі,
тоді як саме їй може належати право на
спадкове майно померлої.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу та доповнення до
апеляційної скарги представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 23 квітня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: