Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/942/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Музика О. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

08.04.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Новоукраїнського районного суду
Кіровоградської області від 13 січня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила
позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення
солідарно заборгованості за
договорами позики у сумі 12931 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 2
червня 2011 року між нею і ОСОБА_3
укладено договір позики грошових
коштів у сумі 5000 грн. з яких відповідач
мала повернути 2500 грн. до грудня місяця
2011 року, а 3000 грн. - за її вимогою, що
підтверджується розпискою. 16 червня 2011
року між ними укладено ще один договір
позики грошових коштів у сумі 5000 грн. на
строк до кінця серпня місяця 2011 року.
Свої зобов'язання за договорами
позивач виконала, що підтверджується
розписками, але відповідач ОСОБА_3
кошти на її вимоги не повернула.
Позивач має право вимагати сплати
процентів за користування її коштами
та сплату їй трьох відсотків річних,
відповідно до ст. 625 ЦК України. ОСОБА_3
отримала позики в інтересах сім'ї, а
тому зобов'язаними повернути кошти
являється обоє з подружжя ОСОБА_4.

Рішенням Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської
області від 13 січня 2014 року позов
задоволено частково. Суд стягнув з
відповідачів солідарно на користь
позивача заборгованість у сумі 6135 грн.
та компенсацію судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подала апеляційну скаргу в
якій просить скасувати рішення і
ухвалити нове рішення, яким стягнути
солідарно з відповідачів на її користь
10 500 грн. позики, 1737 грн. процентів, 694
грн. - три проценти річних та судові
витрати по справі. В обґрунтування
апеляційної скарги позивач послалася
на те, що висновок суду про дублюючий
характер розписки про позику 5000 грн. є
невірним, спростовується фактом
наявності у позивача двох різних
розписок ОСОБА_3 і суперечить змісту ч. 1
ст. 1051 ЦК України.

Сторони, повідомлені належним чином
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явилися, а
позивач надіслала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності.

У зв'язку з цим, відповідно до ч. 2 ст.
197 ЦПК України, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив, що 2
червня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було
укладено договір позики, за умовами
якого відповідач отримала від позивача
5500 грн. і зобов'язався повернути їй 2500
грн. у грудні 2011 року. Свої зобов'язання
за договором відповідач не виконала.

Суд встановив, що цей договір
ОСОБА_3 уклала в інтересах сім'ї, а тому
дійшов висновку, що, відповідно до ч. 4
ст. 65 СК України, він створює обов'язки
для другого з подружжя - ОСОБА_4 В цій
частині рішення не оскаржується.

Також суд встановив, що друга
розписка на суму 5000 грн., яка написана в
червні 2011 року, без зазначення точної
дати, є дублюванням розписки від 2
червня 2011року, а отже грошові кошти за
нею позивачкою не передавались
відповідачу ОСОБА_3, а тому вимоги
позивача про їх повернення є
безпідставними.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте оскаржуване рішення неповною
мірою відповідає цим вимогам закону.

Згідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо розмір
договором не встановлений процентів,
їх розмір встановлюється на рівні
облікової ставки Національного банку
України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що за договором позики на
позичальникові лежить зобов'язання
повернути суму позики у строк та в
порядку, що передбачені договором.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Згідно розписки (а.с. 6), ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_2 в позику 5500 та
зобов'язалася повернути 2500 у грудні 2011
року.

Згідно розписки (а.с. 7), ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_2 в позику 5000 та
зобов'язалася повернути до восьмого
місяця.

Сторони по справі визнали, що обидві
розписки були складені у червня 2011 року
ОСОБА_3, а не ОСОБА_6, як вказано в них.

Крім того, сторони визнали, що позика
надавалася в національній валюті
України - гривні.

Таким чином у наданих позивачем на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовані позовні вимоги, розписках
зазначені сторони зобов'язання
(позикодавець та позичальник), грошова
сума, яка передається, строки
повернення та особистий підпис
позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів позики.

Проте суд першої інстанції дійшов
безпідставного і необґрунтованого
висновку, що за першою розпискою (а.с. 6)
було надано в позику у сумі 5000 грн., в
той час, як в самій розписці вказано
іншу суму - 5500 грн.: « 2500 + 3000 пять с
половиной тысяч».

Оцінюючи іншу розписку, на суму 5000
грн. (а.с. 7), суд, прийняв до уваги
показання свідків та дійшов висновку,
що її написано ОСОБА_3 на підтвердження
вже існуючого боргу перед ОСОБА_2 за
раніше укладеним договором позики.

Однак такого висновку суд дійшов з
порушенням норм ч. 2 ст. 1047, ст. 1050 ЦК
України.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК
України розписка про отримання в борг
грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, відповідно до ст. 1051 ЦК
України позичальнику надається право
оспорити договір позики у зв'язку з тим,
що грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця.

Однак, за правилом цієї статті
Кодексу, при оспорюванні позичальником
договору позики з підстави, що грошові
кошти не були ним одержані від
позикодавця, якщо договір позики
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші насправді не були
отримані позичальником, за виключенням
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем, або під
впливом тяжкої обставини. Проте в
позову відповідач не посилалася на
наявність таких обставин.

Вирішуючи спір та вважаючи
доведеними заперечення відповідачів
щодо безгрошовості договору позики 5000
грн., судом взято до уваги покази
свідків ОСОБА_7 і допитаної за
правилами допиту свідків ОСОБА_3, однак,
суд не звернув уваги те, що в даному
випадку такі показання свідків є
недопустимими доказами (ст. 59 ЦК
України).

Вирішуючи питання щодо розміру
заборгованості за договорами позики
суд безпідставно відхилив надані
відповідачами розписки ОСОБА_2 від 8
вересня 2012 року про отримання від
ОСОБА_3 2200 грн., від 10 лютого 2013 року про
отримання грошових коштів на загальну
суму 1200 грн. (а.с. 39) та від 14 березня 2013
року на суму 300 грн. Мотиви з яких суд
відхилив ці докази ґрунтуються лише на
невизнанні факту їх написання
позивачам і на припущеннях свідка
ОСОБА_7 що вони могли бути написані на
підтвердження виконання боргових
зобов'язань за придбання ОСОБА_2
комп'ютера в кредит для дітей
відповідачів.

Допущенні судом першої інстанції
порушення норм матеріального і
процесуального права мали наслідком
неповне та неправильне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що наявні в
матеріалах докази, розписки (а.с. 6, 7, 39,
40), достовірно підтверджують те, що у
червні 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було
укладено два договори позики грошових
коштів на суму 5500 грн. і 5000 грн.
відповідно.

За умовами першого договору позики
(а.с. 6) ОСОБА_3 зобов'язалася повернути
2500 грн. у грудні 2011 року. Строк
повернення решти, 3000 грн., сторонами не
встановлений, але відповідно до ч. 1 ст.
1049 ЦК України якщо договором не
встановлений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором. З такими
вимогами до відповідача ОСОБА_3 позивач
зверталася, зокрема шляхом звернення
до органів МВС України з приводу
протиправного заволодіння її
грошовими коштами за яким
здійснювалася перевірка, відбиралися
пояснення та відповідач зобов'язалася
повернути борг, про що вказано у
постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 16 грудня 2011
року (а.с. 8).

Свої зобов'язання за договором
ОСОБА_3 виконала частково, сплативши
ОСОБА_2 8 вересня 2012 року - 2200 грн., 10
лютого 2013 року - 1200 грн. та 14 березня 2013
року - 300 грн., а всього 3700 грн.

Згідно другого договору ОСОБА_3
зобов'язалася повернути позику в сумі
5000 грн. до восьмого місяця, тобто до 1
серпня 2011 року, але не виконала їх.

Таким чином загальна сума
несплаченої заборгованості перед
ОСОБА_2 за договорами позики становить
7800 грн.

Виходячи із норм ст. 1048 ЦК України,
укладенні між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договори
позики не являються безпроцентними.

Оскільки договори не містять умов
щодо розміру процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки
Національного банку України, а саме: за
період з 3 червня 2011 року по 22 березня 2012
року - 7,75% річних (постанова
Національного банку України від 9
серпня 2010 року № 377), з 23 березня 22012 року
по 9 червня 2013 року - 7,5% річних
(постанова Національного банку України
від 21 березня 2012 року № 102), з 10 червня 2013
року по 12 серпня 2013 року - 7% річних
(постанова Національного банку України
від 6 червня 2013 року № 209), а з 13 серпня 2013
року по 22 жовтня 2013 року, дату
пред'явлення позову, - 6,5% річних
(постанова Національного банку України
від 9 серпня 2013 року № 315).

Як вбачається із позовної заяви,
позивач здійснила розрахунок
процентів по договором від 2 червня 2011
року за останні 820 днів, а по другому
договору за останні 790 днів, які
передували даті складання позовної
заяви - 5 вересня 2013 року.

Отже, розрахунок процентів за першим
договором здійснено позивачем за
період з 9 червня 2011 року по 5 вересня 2013
року, а за другим - з 9 липня 2011 року по 5
вересня 2013 року.

З урахуванням повернутих
відповідачем ОСОБА_3 у різний час
грошових коштів у сумі 3700 грн. та
визначеного позивачем періоду
нарахування процентів, 820 днів, тобто з
9 червня 2011 року по 5 вересня 2013 року,
сума процентів за договором позики від
2 червня 2001 року, на стягнення яких має
право позивач, становить:

за період з 9 червня 2011 року по 22 березня
2012 року

5500/100х7,75/365х266 = 310,64 (грн.), де:

5500 - грн., сума боргу,

7,75 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

288 - кількість днів прострочення;

за період з 23 березня 2012 року по 7
вересня 2012 року

5500/100х7,5/365х168 = 189,86 (грн.), де:

5500 - грн., сума боргу,

7,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

168 - кількість днів прострочення;

за період з 8 вересня 2012 року по 9 лютого
2013 року

3300/100х7,5/365х155 = 105,10 (грн.), де:

3300 - грн., сума боргу,

7,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

155 - кількість днів прострочення;

за період з 10 лютого 2013 року по 13
березня 2013 року

2100/100х7,5/365х32 = 13,80 (грн.), де:

2100 - грн., сума боргу,

7,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

32 - кількість днів прострочення;

за період з 14 березня 2013 року по 9 червня
2013 року

1800/100х7,5/365х89 = 32,92 (грн.), де:

1800 - грн., сума боргу,

7,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

89 - кількість днів прострочення;

за період з 10 червня 2013 року по 12 серпня
2013 року

1800/100х7/365х64 = 22,09 (грн.), де:

1800 - грн., сума боргу,

7 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

64 - кількість днів прострочення;

за період з 13 серпня 2013 року по 5 вересня
2013 року

1800/100х6,5/365х24 = 7,69 (грн.), де:

1800 - грн., сума боргу,

6,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

24 - кількість днів прострочення,

а всього за період - 682 грн. 10 коп.

Враховуючи, що точну дату укладення
другого договору позики не визначено, а
лише встановлено, що він був укладений
у червня 2011 року, та з урахуванням
визначеного позивачем періоду
нарахування процентів , 790 днів, тобто з
9 липня 2011 року по 5 вересня 2013 року, сума
процентів за другим договором позики,
на стягнення яких має право позивач,
становить:

за період з 9 липня 2011 року по 22 березня
2012 року

5000/100х7,75/365х258 = 273,90 (грн.), де:

5000 - грн., сума боргу,

7,75 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

258 - кількість днів прострочення;

за період з 23 березня 2012 року по 9 червня
2013 року

5000/100х7,5/365х444 = 456,16 (грн.), де:

5000 - грн., сума боргу,

7,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

456,16 - кількість днів прострочення;

за період з 10 червня 2013 року по 12 серпня
2013 року

5000/100х7/365х64 = 61,37 (грн.), де:

5000 - грн., сума боргу,

7 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

61,37 - кількість днів прострочення;

за період з 13 серпня 2013 року по 5 вересня
2013 року

5000/100х6,5/365х24 = 21,37 (грн.), де:

5000 - грн., сума боргу,

6,5 - %, облікова ставка НБУ,

365 - кількість днів у році,

24 - кількість днів прострочення;

а всього за вказаний період - 812 грн. 80
коп.

Крім того, у зв'язку з несвоєчасним
виконанням грошових зобов'язань за
договорами позики, відповідно до ч. 2 ст.
625 ЦК України, позивач має право
вимагати від боржника сплати 3
процентів річних від простроченої
суми.

Договором позики від 2 червня 2011 року
встановлено зобов'язання ОСОБА_3
повернути 2500 грн. в грудні місяці 2011
року, але свої зобов'язання у цей період
не виконала.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України
строк, що визначений місяцями, спливає
у відповідне число останнього місяця
строку, а тому позивач має право
вимагати сплати трьох процентів річних
від простроченої суми за період з 1
січня 2012 року по 10 лютого 2013 року, дату
сплати цієї частини боргу, що становить
407 днів:

за період з 1 січня 2012 року по 8 вересня
2012 року:

2500/100х3/365х252 = 51,78 (грн.)

2500 - грн., сума боргу,

3 - розмір процентів,

365 - кількість днів у році,

252 - кількість днів прострочення;

за період з 9 вересня 2012 року по 10 лютого
2013 року:

300/100х3/365х155 = 3,82 (грн.), де:

300 - грн., сума боргу,

3 - розмір процентів,

365 - кількість днів у році,

155 - кількість днів прострочення,

а всього за вказаний період - 55 грн. 55
коп.

Стосовно решти суми боргу за цим
договором, 3000 грн., сторони не
встановили строк її повернення.

Як вказувалося вище вимоги щодо її
повернення позивач пред'явила
відповідачу ОСОБА_3 у грудні 2011 року,
але точну дату не встановлено, а тому, з
урахуванням змісту ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, простроченим строк повернення
цієї суми може вважатися з 1 лютого 2012
року і з цієї дати позивач має право
вимагати сплату трьох процентів річних
від простроченої суми, з урахуванням її
зменшення внаслідок часткової сплати
боргу:

за період з 1 лютого 2012 року по 10 лютого
2013 року:

3000/100х3/365х376 = 92 грн. 71 коп., де:

3000 - грн., сума боргу,

3 - розмір процентів,

376 - днів, строк прострочення;

за період з 11 лютого 2013 року по 14
березня 2013 року:

2700/100х3/365х33 = 7 грн. 32 коп., де:

2700 - грн., сума боргу,

3 - розмір процентів,

33 - днів, строк прострочення;

за період з 15 березня 2013 року по 5
вересня 2013 року:

2400/100х3/365х175 = 34 грн. 52 коп., де:

2400 - грн., сума боргу,

3 - розмір процентів,

376 - днів, строк прострочення,

а всього за цей період - 135 грн. 50 коп.

За договору позики грошових коштів у
сумі 5000 грн. сторони договору визначили
строк повернення позики до восьмого
місяця 2011 року. У визначений строк
ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконала, а
тому позивач має право вимагати сплати
трьох процентів річних від
простроченої суми боргу за весь період
прострочення, а саме з 1 серпня 2011 року
по 5 вересня 2013 року, тобто за 766 днів.
Твердження позивача про те що вона має
право на отримання трьох процентів
річних за 790 днів, які передують
визначеній нею кінцевій даті
нарахування, 5 вересня 2013 року, є
безпідставним.

Таким чином ця сума становить:
5000/100х3/365х766 = 314,79 грн.

З урахуванням вищевикладеного
колегія суддів дійшла висновку, що в
частині суми заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідачів на
користь позивача рішення суду підлягає
зміні.

В решті рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 13
січня 2014 року змінити в частині розміру
стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
7800 (сім тисяч вісімсот) грн. боргу, 1494
(одна тисяча чотириста дев'яносто
чотири) грн. 90 коп. процентів, 505 (п'ятсот
п'ять) грн. 89 коп. процентів згідно ст. 625
ЦК України, а всього 9800 грн. 79 коп.
компенсації судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: