Справа № 359/1747/13-ц Головуючий у І
інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/3446/14 Доповідач у 2 інстанції
СержанюкКатегорія 52
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді -
Сержанюка А.С., членів колегії - суддів
Гуль В.В., Журби С.О., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 18 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль», третя особа -
генеральний директор Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» Кочанов Олексій Іванович
про скасування наказів про скорочення
посади та звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

03 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом, де просила поновити її
на роботі на посаді техніка з обліку та
діловодства служби наземного та
пасажирського обслуговування
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» з дати звільнення
05 лютого 2014 року, скасувати накази
№01-07-948 від 02.12.2013 року про скорочення
посади і №11-07/1-92/п від 05 лютого 2014 року
про її звільнення з роботи та стягнути
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу, починаючи з 05
лютого 2014 року по час фактичного
поновлення на роботі.

На обґрунтування своїх вимог
зазначала, що з 03 червня 2002 року
працювала на посаді техніка з обліку та
діловодства служби наземного та
пасажирського обслуговування у
відповідача.

Повернувшись на роботу із декретної
відпустки, відповідач повідомив 05
грудня 2013 року про заплановане
звільнення згідно наказу №01-07-948 від
02.12.2013 року про скорочення посади, а 05
лютого 2014 року - здійснив звільнення з
роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Вважає звільнення незаконним ,
оскільки дійсних змін в організації
виробництва та праці не було і про їх
проведення не було повідомлено.

Окрім цього, порушено порядок
звільнення, оскільки питання
звільнення не узгоджено із
профспілковою організацією.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 квітня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль», третя особа генеральний
директор Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» -
Кочанов Олексій Іванович про
скасування наказу №01-07-948 від 02 грудня
2013 року про скорочення посади, наказу
№11-07/1-92/п від 05 лютого 2014 року про
звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновлення
ОСОБА_2 на роботі з 05 лютого 2014 року на
посаді техніка з обліку та діловодства
служби наземного та пасажирського
обслуговування, стягнення на користь
ОСОБА_2 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, починаючи з 05
лютого 2014 року по час поновлення на
роботі, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
враховуючи те, що зміни в організації
виробництва і праці в Державному
підприємстві «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» дійсно мали місце, дії
відповідача по звільненню ОСОБА_2
вчинялись в повній відповідності до
вимог чинного законодавства, підстави
для задоволення вимог останньої, в тому
числі, про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
скасування наказів, відсутні.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги.

Посилається, при цьому, на те, що
рішення є незаконним та
необгрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
порушені норми процесуального та
матеріального права.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне заявлені
апеляційні вимоги задовольнити
частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_2, відповідно до наказу №Н-11-07-212/п
1 від 03 червня 2002 року, прийнята на
роботу на посаду техніка з обліку та
діловодства служби пасажирського
обслуговування, а 01 серпня 2007 року
наказом №Н-11-07-644/п 49 від 31 липня 2007 року
- переведена на посаду техніка з обліку
та діловодства служби наземного та
пасажирського обслуговування
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» ( а.с. 32, 33 ).

З грудня 2005 року до 20 листопада 2013 року
ОСОБА_2 знаходилась у відпустці у
зв'язку з вагітністю та пологами.

21 листопада 2013 року ОСОБА_2
запропоновано переведення на посаду
фахівця групи підготовки службової
діяльності відділу ВОХОР департаменту
ВОХОР служби авіаційної безпеки ( а.с.
10-11 ).

Згідно наказу №01-07-948 від 02 грудня 2013
року, в зв'язку з виробничою
необхідністю, в штатному розписі
служби наземного та пасажирського
обслуговування підрозділу
керівництво, з 15 березня 2014 року,
скорочено посаду техніка з обліку та
діловодства у кількості 1 одиниця.

З цим наказом ОСОБА_2 ознайомилась 05
грудня 2013 року, і, в той же час, вона
попереджена про заплановане
вивільнення 05 лютого 2014 року ( а.с. 5, 8, 34,
35 ).

Не виконавши вимоги ч. 2 ст. 49-1 КЗпП
України, згідно якої право на працю
вивільнюваним працівникам, серед
іншого, гарантується наданням іншої
роботи на тому ж підприємстві,
організації, Державне підприємство
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
наказом від 05 лютого 2014 року незаконно
здійснило звільнення ОСОБА_2 з роботи
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, посада техніка з обліку та
діловодства служби наземного та
пасажирського обслуговування, на
період звільнення, не була скорочена у
відповідності до наказу №01-07-948 від 02
грудня 2013 року, за яким скорочення мало
відбутися лише з 15 березня 2014 року.

Викладене свідчить і про порушення
відповідачем положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України при звільненні з роботи ОСОБА_2.

Державне підприємство «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» не дотрималось і
положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України,
звільнивши працівника з роботи без
попередньої згоди профспілкового
органу ( а.с. 83 ).

Зазначене рішення виборного органу
первинної профспілкової організації
про відмову в наданні згоди на
розірвання трудового договору є чітким
та обгрунтованим, відповідно, його
неможливо віднести до такого, що немає
обґрунтування згідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП
України.

Проте, ухвалюючи рішення за позовом, у
частині відмови у скасуванні наказу
про звільнення, поновленні на роботі,
стягненні середнього заробітку, суд
першої інстанції не врахував
викладеного, положень ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП
України, постанови Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18 грудня 2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі».

У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 235
КЗпП України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно п. 13 вказаної постанови,
резолютивна частина рішення повинна
мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі,
що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215-217
ЦПК.

У відповідності до положень ст. 235 КЗпП
України, суд апеляційної інстанції,
враховуючи викладене, вважає за
необхідне задовольнити зазначені
позовні вимоги, які визнані
обґрунтованими.

При цьому, згідно «Порядку обчислення
середньої заробітної плати»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, та виходячи із середньомісячного
заробітку в розмірі 2 111,41 грн. ( а.с. 192 ) і
кількості місяців вимушеного прогулу,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу - за період з 05 лютого по 04
серпня 2014 року ( 06 місяців ), який
необхідно стягнути з відповідача на
користь позивача, становить 12 668,46 грн. (
2 111,41 х 6 ).

За таких обставин, рішення місцевого
суду, у цій частині, підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, у відповідності до положень
ст. 309 ЦПК України, про задоволення
заявлених позовних вимог.

Відповідно, із Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
необхідно стягнути на користь держави
судовий збір згідно положень ст. 4
Закону України «Про судовий збір», ст. 88
ЦПК України, розмір якого становить 365,40
( 121,8 х 2 + 121,8 х 2 х 50 : 100 ) грн.

А тому, зазначені вище доводи апелянта
у частині рішення, що підлягає до
скасування, на переконання
апеляційного суду, знайшли своє
підтвердження під час розгляду
апеляційних вимог.

На переконання апеляційного суду, дії
відповідача щодо працевлаштування
ОСОБА_2 та надані суду докази на їх
підтвердження, у силу викладеного, не
спростовують висновки про порушення
прав та інтересів позивача при
звільненні, вимог ч. 2 ст. 49-1 КЗпП
України та обґрунтованість заявлених
позовних вимог у цій частині.

Що ж до рішення в іншій частині, то воно,
на переконання суду другої інстанції,
має залишитись без змін у
відповідності до положень ст. 308 ЦПК
України, оскільки ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Окрім цього, дія наказу №01-07-948 від
02.12.2013 року про скорочення посади, яку
займала ОСОБА_2, відтермінована до
періоду, в який та не працювала на
підприємстві, відповідно, її права та
інтереси не були порушені.

Господарське законодавство, зокрема,
положення ст. 64 ГК України, наділяють
підприємство самостійно визначати
свою організаційну структуру,
встановлювати чисельність працівників
і штатний розпис.

За таких обставин, апеляційна скарга у
частині зазначеного наказу, на
переконання апеляційного суду,
задоволенню не підлягає.

Відтак, рішення місцевого суду про
відмову у скасуванні наказу №01-07-948 від
02.12.2013 року про скорочення посади, на
переконання апеляційного суду, є
законним та обґрунтованим.

А тому, зазначені у апеляції доводи
щодо рішення суду у цій частині, суд
відносить до числа формальних, а
відтак, вони не можуть бути підставою
для скасування або зміни рішення суду
першої інстанції згідно положень ст. 308
ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено при ухваленні цієї частини
рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,
третя особа - генеральний директор
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» Кочанов Олексій
Іванович про скасування наказів про
скорочення посади та звільнення з
роботи, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, в частині відмови у скасуванні
наказу про звільнення з роботи,
поновленні на роботі, стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, скасувати і ухвалити за цими
вимогами нове рішення.

Скасувати наказ №11-07/1-92/п від 05 лютого
2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді
техніка з обліку та діловодства служби
наземного та пасажирського
обслуговування Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль».

Стягнути з Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 12 668,46
грн., а на користь держави судовий збір
- 365,40 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
В.В. Гуль

С.О. Журба