Комінтернівський районний суд
Справа № 504/2225/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області в складі :

судді
Доброва П.В.

при секретарі
Ємельяненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Комінтернівське
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернулася до суду з дійсним
позовом 9.07.2013 року та в обґрунтування
позовних вимог послалася на наступне.

В квітні місяці 2012 року відповідач
ОСОБА_2 згідно усної домовленості
позичив у неї 16800 гривень, які
зобов'язався повернути у травні 2012
року. В травні 2012 року відповідач
ОСОБА_2 не повернув їй позичені гроші.

В серпні місяці 2012 року позивач
звернулася до Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області, де в ході опитування
позивач ОСОБА_2 підтвердив факт, що він
позичав гроші у позивачки.

Крім того, відповідач ОСОБА_3
підтвердила, що її син позичив гроші у
позивача та надала боргову розписку
від 31.05.2013 року, якою зобов'язалася
повернути гроші позичені відповідачем
ОСОБА_2

В зазначений термін і до теперішнього
часу відповідачі свого зобов'язання не
виконали.

За таких обставин позивач вимушена
звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду
заяву, в якій позовні вимоги не визнала
та просила суд розглянути справу за її
відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_4 вимоги не визнала та
просила суд в позові відмовити,
пояснив, що ОСОБА_2 гроші у ОСОБА_1 не
позичав та письмової розписки про
одержання грошей не надавав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми .

В судовому засіданні ОСОБА_2 не
підтвердив отримання грошей від
ОСОБА_1 за договором позики.

Позивачем ОСОБА_1 ані письмової
розписки позичальника про отримання
ним грошових коштів, ані інших
документів, які б засвідчували
передання нею ОСОБА_2 грошових коштів
суду не надала.

Посилання позивача на розписку від
31.05.2013 року, виконану ОСОБА_3 на
підтвердження заборгованості ОСОБА_2
перед ОСОБА_1 не може свідчити про
виникнення грошового зобов'язання та
не підтверджує факт передачі грошових
коштів від ОСОБА_1 - ОСОБА_2, також в
зазначеній розписці не вказаний розмір
грошового зобов'язання, що
унеможливлює його виконання.

За таких обставин суд вважає, що
вимоги позивача щодо стягнення
заборгованості не знайшли свого
підтвердження під час судового
засідання, а отже є обґрунтованими та
не можуть бути задоволені.

На підставі ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка, зокрема, полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, фізична особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її
майна. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Виходячи з викладеного суд також
відмовляє у задоволенні вимоги
позивачки щодо стягнення моральної
шкоди, оскільки судом при розгляді
справи не встановлено заподіяння
моральної шкоди ОСОБА_1 порушенням її
прав, неправомірними діями або
бездіяльністю відповідачів.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 23, 1046, 1047, 1167 ЦК України,
ст.ст.10, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості ОСОБА_1 - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя: