У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Болеар
Мед» про стягнення заробітної плати,
компенсації за час вимушеного прогулу,
визнання недійсним наказу про
звільнення та поновлення на роботі за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Болеар
Мед» та касаційною скаргою
представника товариства з обмеженою
відповідальністю «Болеар Мед» -
Колошкіна Ігоря Анатолійовича, на
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 25 березня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 12 грудня 2011 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ
«Болеар Мед» на користь ОСОБА_3
невиплачену заробітну плату у розмірі
84 524 грн. Визнано недійсним наказ ТОВ
«Болеар Мед» від 30 грудня 2009 року та
поновлено ОСОБА_3 на посаді менеджера з
оптової торгівлі відділу збуту ТОВ
«Болеар Мед». Стягнуто з ТОВ «Болеар
Мед» на користь ОСОБА_3 компенсацію за
весь час вимушеного прогулу у розмірі 34
884 грн 19 коп. Розподілено судові
витрати.

У червні 2012 року ТОВ «Болеар Мед»
звернулося до суду із заявою про
перегляд рішення Франківського
районного суду м. Львова від 25 березня
2011 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами. Нововиявленою обставиною
зазначало факт отримання 8 червня 2012
року доказів повідомлення позивачем
під час судового розгляду неправдивих
відомостей, на яких ґрунтується
оскаржуване рішення, а саме твердження
ОСОБА_3 про перебування його на момент
звільнення в статусі одинокого батька,
у той час, коли з 8 грудня 2009 року й по
теперішній час позивач перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, тобто
не є одиноким батьком у розумінні
роз'яснень п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
6 листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» і
поняття одинокої матері (батька) та ст.
18-1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» та вимог
іншого законодавства, у зв'язку з чим
застосована судом в оскаржуваному
рішенні передбачена ч. 3 ст. 184 КЗпП
України заборона звільнення за
ініціативою роботодавця на позивача не
поширюється.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 22 жовтня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 1 квітня 2013 року, у задоволенні
заяви ТОВ «Болеар Мед» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2013 року
ухвалу Франківського районного суду м.
Львова від 22 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 1 квітня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 5 вересня 2013 року заяву ТОВ
«Болеар Мед» про перегляд рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
задоволено. Скасовано рішення
Франківського районного суду
м. Львова від 25 березня 2011 року та
зазначено про втрату з моменту
постановлення даної ухвали законної
сили ухвали апеляційного суду
Львівської області від 12 грудня 2011
року. Справу призначено до судового
розгляду.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 18 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року ухвалу
Франківського районного суду м. Львова
від 5 вересня 2013 року та рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 18 листопада 2013 року скасовано,
заяву ТОВ «Болеар Мед» про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 25 березня 2011 року залишено
без задоволення.

В окремих касаційних скаргах ТОВ
«Болеар Мед» та його представник -
Колошкін І.А., посилаючись на порушення
судами норм процесуального права,
просять скасувати оскаржуване судове
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Постановлюючи ухвалу про залишення
заяви ТОВ «Болеар Мед» про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 25 березня 2011 року без
задоволення, апеляційний суд виходив
із того, що хоча ОСОБА_3 зареєстрував 8
грудня 2009 року шлюб із ОСОБА_5 та
втратив статус одинокого батька на час
його звільнення - 30 грудня 2009 року,
проте дана обставина не могла
потягнути ухвалення у справі іншого за
змістом судового рішення, оскільки
підставою для визнання наказу про
звільнення за прогул недійсним,
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу
стало доведення позивачем відсутності
порушень трудової дисципліни, а не
наявність (відсутність) статусу
одинокого батька у позивача. Тобто
однією з підстав для визнання наказу
про звільнення недійсним стало
доведення позивачем порушень
трудового законодавства при
звільненні, незалежно від наявності чи
відсутності у нього статусу одинокого
батька.

Разом із тим при постановленні ухвали
апеляційний суд допустив порушення
вимог процесуального закону.

Так, перегляд судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами має
здійснюватись із дотриманням вимог
статей ст. ст. 361 - 365 ЦПК України, які
визначають підстави і порядок
перегляду, коло суб'єктів звернення із
заявою про перегляд судових рішень,
об'єкти перегляду, а також компетенцію
(процесуальні повноваження) судів, які
здійснюють такий перегляд.

Отже, за чітким змістом ч. 1 ст. 363 ЦПК
України заява про перегляд судового
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами по суті розглядається лише
тим судом, який ухвалив рішення, яке
переглядається. Апеляційний суд такого
рішення не ухвалював.

Відповідно до ст. 365 ЦПК розгляд заяви
здійснюється судом за правилами,
встановленими цим Кодексом для
провадження у суді тієї інстанції, яка
здійснює перегляд. Розглянувши заяву,
суд може скасувати судове рішення, що
переглядається, і прийняти нове судове
рішення або залишити заяву про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами без
задоволення.

Судове рішення за наслідками
провадження за нововиявленими
обставинами може бути оскаржено в
порядку, встановленому цим Кодексом
для оскарження судових рішень суду
відповідної інстанції. З набранням
законної сили новим судовим рішенням
втрачають законну силу судові рішення
інших судів у цій справі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
після скасування рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами і
ухвалення судом першої інстанції
рішення має перевірити його законність
по суті та прийняти рішення за
результатами розгляду апеляційної
скарги відповідно до положень ст. 307
ЦПК України.

Відтак, повноважень скасовувати таке
рішення і постановлювати
процесуальний документ з приводу
розгляду заяви про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
відмовляти у її задоволенні, тобто
розглядати по суті апеляційний суд
немає.

Оскільки, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та залишаючи заяву
про перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення суду першої
інстанції без задоволення, апеляційний
суд допустив порушення порядку
вирішення вказаного питання та вийшов
за межі своїх повноважень, то
оскаржувану ухвалу необхідно
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи належить
врахувати наведене та мати на увазі, що
за встановлення апеляційним судом
відсутності передбачених ЦПК України
підстав для скасування рішення у
зв'язку з новоявленими обставинами,
необхідно виходити з того, що у цьому
випадку суд, який розглядав заяву про
перегляд, мав постановити ухвалу про
залишення такої заяви без задоволення
(ч. 2 ст. 365 ЦПК України).

При цьому для суду апеляційної
інстанції визначальним у такому
випадку є не форма прийнятого судом
першої інстанції процесуального
документа, а те, яке судове рішення
підлягало ухваленню за таких обставин.

Ураховуючи викладене та положення п. 2
ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана
ухвала апеляційного суду не може
вважатись законною та підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «Болеар
Мед» та його представника - Колошкіна
Ігоря Анатолійовича, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська