Номер провадження: 22-ц/785/6172/14
Головуючий у першій інстанції Чебан Н.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Сегеди С.М.

-Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
- державний нотаріус
Білгород-Дністровської державної
нотаріальної контори Кушнір Ірина
Валентинівна про визнання недійсним
заповіту від 12 жовтня 2010 року,
складеного його батьком - ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

28 лютого 2014 року позивач звернувся з
позовом до суду . Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач вказує , що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько ОСОБА_7, який 12 жовтня
2010 року склав заповіт, у якому
заповідав 25/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних
частках, житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_2,
автомобіль марки ВАЗ, модель 21124, 2006
року випуску - ОСОБА_5 Позивач вважає
заповіт недійсним , оскільки ОСОБА_7 на
час складання заповіту не
усвідомлював значення своїх дій і не
міг керувати ними.

Відповідачі позов не визнали, вказуючи,
що заповідач на час складання заповіту
розумів значення своїх дій.

Нотаріус у суді першої інстанції
участь не брала.

Рішенням суду першої інстанції
від 13 травня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог: державний нотаріус
Білгород-Дністровської державної
нотаріальної контори Кушнір І. В. про
визнання заповіту недійсним -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п. 1 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15.05.2012 року № 648/0/4-12 "Щодо
обов'язкових для всіх судів України
правових позицій" надані роз'яснення.
Так, відповідно до частини першої
статті 225 ЦК України правочин, який
дієздатна особа вчинила в момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнано недійсним за позовом цієї
особи, а в разі її смерті - за позовом
інших осіб, чиї цивільні права та
інтереси порушено.

Висновок про тимчасову недієздатність
сторони такого правочину слід робити,
перш за все, на основі доказів, які
свідчать про внутрішній, психічний
стан особи в момент вчинення правочину.
Хоча висновок експертизи є лише одним
із доказів у такій справі і йому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами, будь-які зовнішні
обставини (показання свідків про
поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Отже, оскільки у висновку проведеної у
справі експертизи не вказано про
абсолютну неспроможність учасника
правочину в момент складення заповіту
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а лише зазначено, що
існуючі на той час порушення його
психічної діяльності істотно впливали
на його здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, що
саме по собі не є підставою для
визнання складеного в такому стані
заповіту недійсним із підстав,
передбачених частиною першою статті 225
ЦК України (постанова від 29 лютого 2012
року N 6-9цс12).

Згідно Листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування"
ухвалюючи рішення про визнання
недійсним заповіту з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні
враховувати, що для визнання такого
правочину недійсним предметом
доказування є та обставина, що
особа-заповідач у момент складання
заповіту не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними
(ухвала колегії суддів ВССУ від 02
листопада 2011 року в справі N 36-29047св11).
Висновок судово-психіатричної
експертизи у такій категорії справ є
лише одним із доказів, якому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 12 жовтня 2010 року ОСОБА_7
склав заповіт, серія ВРВ №546037, який
посвідчений державним нотаріусом
(а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Позивач
звертаючись до суду обґрунтовує його
тим, що на час складання заповіту
волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і
не відповідало його внутрішній волі,
даний правочин він вчинив в момент,
коли не усвідомлював значення своїх
дій та не міг керувати ними.

01 серпня 2011 року позивач звертався до
суду з аналогічним позовом про
визнання заповіту недійсним з підстав,
визначених ст.225 ЦК України, оскільки на
момент складання заповіту батько
позивача ОСОБА_7 не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
так як був в депресивному стані з
психічними розладами після прийняття
ліків (а.с.49-51).

В межах розгляду вказаного позову була
призначена судово-психіатрична
експертиза.

Згідно висновку посмертно судово -
психіатричної експертизи від 04.02.2013р.
ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час
складання заповіту 12 жовтня 2010 року був
здатний розуміти значення своїх дій і
керувати ними та психічними
захворюваннями не страждав (47-48).

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було
відмовлено (а.с.52-53).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15.10.2013 року рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 липня 2013 року скасоване, позовна
заява ОСОБА_4 була залишена без
розгляду. Судова колегія мотивувала
свою ухвалу тим, що позивач сповіщений
належним чином про час та місце
слухання справи не з'явився в судове
засідання. У зв'язку з викладеним на
підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК позивні вимоги
ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Позивач при розгляді справи заявив
клопотання про призначення по справі
повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи, на
вирішення якої просив поставити
питання:- Чи здатний був
ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними під час складання
заповіту 12 жовтня 2010 року, - чи страждав
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
психічним захворюваннями.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні клопотання ОСОБА_4 про
призначення повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи
обґрунтовано виходив з того, що вже
існує експертиза, яка проводилася з
зазначених питань, позивач не зазначив
у чому є сумніви у правильності
висновку експерта, не вказано
істотність порушення процесуальних
норм, які регламентують порядок
призначення і проведення експертизи.

На підставі доказів, які були
досліджені судом першої інстанції в
відповідності до ст. 10,11, 60 ЦПК України,
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку , що відсутні
будь-які докази про те, що на час
підписання заповіту ОСОБА_7 не розумів
у повній мірі значення своїх дій, не
усвідомлював їх наслідків та не міг
керувати ними.

Судова колегія не бере до уваги довід
апелянта , що спадкодавець не міг
усвідомлювати під час підписання
заповіту значення своїх дій та
керувати ними, так як вживав
сильнодіючі медичні препарати,
оскільки при огляді на дому лікарем не
встановлена наявність психічних
розладів у спадкодавця, а також те, що
він розумів значення своїх дій. Під час
укладення заповіту дієздатність
ОСОБА_7 також була встановлена
державним нотаріусом , яка посвідчила
справжність вчинених ним дій.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 травня 2014 року - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

С.М. Сегеда

І.А.
Артеменко