Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1242/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М.

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
діють в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_5 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 20 січня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
Територіально відокремленого
безбалансового відділення №10007/0215
філії - Запорізьке обласне управління
АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті
особи - Рада опіки та піклування
виконкому Михайлівської селищної ради,
Михайлівський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Запорізькій області, про
виселення з житлового приміщення із
зняттям з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ
№10007/0215 філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» звернулося до
суду із вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначали, що
20.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний
банк» в особі Михайлівського
відділення №3006 та ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №1452, згідно з умовами якого
позичальник отримав кредит в сумі 175 000
грн.. З метою забезпечення виконання
кредитного договору 20.12.2007 року між
банком та ОСОБА_3 було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Михайлівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
№4131.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 21.03.2012
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.

09.08.2013 року позивач направив
відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
вимогу про добровільне звільнення
житлового приміщення, яка отримана
ними 14.08.2013 року. Проте відповідачі у
встановлений законом місячний строк
житловий будинок не звільнили.

Позивач, посилаючись на зазначені
обставини та ст.ст. 33, 40 Закону України
«Про іпотеку», просив суд виселити всіх
мешканців: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку за
цією адресою.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 20 січня 2014
року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5
з житлового будинку АДРЕСА_1 зі зняттям
з реєстраційного обліку.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ №10007/0215 філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» витрати на сплату судового
збору в сумі 76 грн. 47 коп. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи і наявним доказам, просять
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 20.12.2007 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України»
(правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України») та
ОСОБА_3 укладено договір
відновлювальної кредитної лінії №1452,
згідно якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 175 000 грн., зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 16,5% річних.

Забезпеченням виконання позичальником
зобов'язання за даним договором є
іпотека житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
іпотечного договору від 20.12.2007 року
(а.с.10-13).

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 21.03.2012
року, що набрало законної сили,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії №1452
від 20.12.2007 року в розмірі 156 670 грн. 88 коп..

Визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів продажу банком як
іпотекодержателем предмета іпотеки
будь-якій особі покупцеві ( а.с.29).

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст.33, ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40
вищеназваного закону звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи містяться
повідомлення-вимоги про виселення
відповідачів протягом тридцяти днів.
Дані вимоги були отримані
відповідачами 14.08.2013 року, про що
свідчать поштові повідомлення, проте
вони в добровільному порядку не
звільнили житлове приміщення (а.с. 4-9).

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідачів, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відповідачам надсилалась письмова
вимога про добровільне звільнення
спірного житлового будинку у місячний
термін, але ця вимога залишена без
виконання на час звернення до суду
понад місяць, що є підставою для
примусового виселення відповідачів із
жилого приміщення як наслідок
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про
невручення ОСОБА_6 письмової вимоги про
звільнення житлового будинку, оскільки
він 14.08.2013 року перебував на території
Російської Федерації не можна взяти до
уваги, оскільки згідно пункту 114 Правил
надання послуг поштового зв'язку,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 17 серпня 2002 року
№ 1155, передбачено, що адресовані
фізичним особам рекомендовані
повідомлення про вручення поштових
відправлень вручаються особисто
адресату (одержувачу), а у разі його
відсутності - повнолітнім членам сім'ї
за умовами пред'явлення ними документа,
що посвідчує особу.

Зі зворотних поштових повідомлень
вбачається, що письмові вимоги Банку
про виселення були вручені
повнолітньому члену сім'ї, а отже
ОСОБА_6 вважається належним чином
повідомленим про необхідність
виселення з предмету іпотеки.

Твердження апелянтів про те, що Банком
не доведено, що в направлених ним
листах містились вимоги про звільнення
житлового приміщення, є неприйнятними,
оскільки Законом України «Про іпотеку»
передбачено направлення письмової
вимоги боржникам, спосіб направлення
такої вимоги не зазначено.

Є також неприйнятним доводи
апеляційної скарги щодо порушення
житлових прав малолітньої дитини при
вирішенні даного спору.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 44
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 № 5, згідно зі
статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17
Закону України «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п.п. 5.2, 5.3 іпотечного договору
зазначено, що він проводиться за згодою
дружини - ОСОБА_4 та за попередньою
згодою органів опіки та піклування
(а.с.12).

Рішенням ради опіки та піклування при
виконкомі Михайлвської селищної ради
№3 від 27.11.2007 року надано згоду ОСОБА_3,
ОСОБА_4 передати в іпотеку житловий
будинок АДРЕСА_1 в якому проживає
малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначено, що такий правочин
відповідає інтересам сім'ї та батькам
роз'яснено, що відповідно до ст. 177 СК
України неналежне виконання батьками
своїх обов'язків щодо управління
майном дитини є підставою для
покладання на них обов'язку
відшкодувати завдану матеріальну
шкоду (а.с.54).

Крім того, під час розгляду цивільної
справи за позовом банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
відповідачі визнали позовні вимоги в
повному обсязі ( а.с.28 зворот). Рішення
суду не оскаржували.

Інші доводи апеляційної скарги є
повторенням обставин, якими
відповідачі обґрунтовував свої
заперечення, всебічна оцінка яким була
дана судом першої інстанції, і
зводяться лише до особистої незгоди з
висновками суду щодо їх оцінки

З мотивів, викладених вище,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не було порушено норм
цивільного процесуального закону,
висновки суду відповідають обставинам
справи, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Підстав для скасування або зміни
судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
діють в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 20 січня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: