Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання дій
неправомірними, зобов'язання внести
зміни та доповнення до договору і
нарахувати проценти на вклад

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 6 березня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») про визнання дій
неправомірними, зобов'язання внести
зміни та доповнення до договору і
нарахувати проценти на вклад.

Зазначав, що 16 серпня 2013 року між ним та
банком було укладено договір
строкового вкладу, за яким він передав
банку 1000 грн на три місяці на умовах
сплати 16 % річних. Строк вкладу
закінчився 16 листопада 2013 року у
вихідний день, тому кошти було
повернуто відповідно до умов договору
у перший робочий для банку день - 18
листопада 2013 року. Разом з тим, проценти
за користування вкладом за останній
день перед його поверненням - 17
листопада 2013 року нараховано за
ставкою для вкладів «на вимогу», а не за
ставкою, визначеною у договорі від 16
серпня 2013 року. Крім того, нарахування
процентів за депозитом здійснено
починаючи із 19 серпня 2013 року, а не 17
серпня 2013 року - наступного після
надходження коштів до банку дня.

Посилаючись на указані обставини,
ОСОБА_3 просив визнати неправомірними
дії банку щодо недонарахування та
виплати не у повному обсязі процентів
за користування депозитними коштами;
зобов'язати банк внести зміни та
доповнення до договору банківського
вкладу: доповнити розділ «Дані за
вкладом: реченням «День повернення
вкладу - 17 листопада 2013 року»; уточнити
терміни у змісті пунктів 4, 8: «день по
закінченні строку» замість «день
закінчення строку»; викласти п. 2 у
такій редакції: «Проценти на вклад по
ставці, вказаній у розділі «Дані за
вкладом», нараховуються від
календарного дня, наступного за днем
надходження вкладу у банк, до
календарного дня, який передує дню його
повернення вкладникові. Якщо день
повернення вкладу припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день у банку, проценти на
вклад по ставці, вказаній у розділі
«Дані за вкладом», нараховуються до
календарного дня, який передує першому
робочому дню зі спливом встановленого
договором строку»; викласти п. 6 у такій
редакції: «Якщо в день по закінченні
строку вкладу, а у випадку, коли день по
закінченні строку вкладу (день
повернення вкладу) припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день у банку, в перший
робочий день по закінченні строку
вкладу ви не заявили банку про бажання
забрати свої кошти (повернути вклад),
вклад автоматично продовжується ще на
один строк. Новий строк вкладу
починається з дня по закінченні
попереднього строку вкладу, а у
випадку, коли день по закінченні
попереднього строку вкладу припадає на
неробочий день (неробочі дні), з першого
робочого дня по закінченні строку
вкладу»; донарахувати проценти за
вкладом за фактичні дні користування
коштами 17, 18 серпня 2013 року та 17
листопада 2013 року за ставкою 16 % річних;
винести окрему ухвалу про усунення
причин і умов, що сприяють порушенню
законності у діяльності ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 6 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором
(ч. 1 с. 1058 ЦК України).

Встановлено, що 16 серпня 2013 року між
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено договір строкового вкладу, за
яким вкладник передав банку 1000 грн на
три місяці на умовах сплати 16 % річних.

Строк закінчення вкладу припав на 16
листопада 2013 року, вихідний день
(субота). Кошти було повернуто
вкладнику у перший робочий для банку
день - 18 листопада 2013 року.

Проценти за користування вкладом 17
листопада 2013 року нараховано за
ставкою на вклад «за вимогою» у розмірі
1 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено,
що у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

За ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення
договору сторони виходили з того, що
така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин
зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або
звичаїв ділового обороту не випливає,
що ризик зміни обставин несе
заінтересована сторона.

Закон пов'язує можливість зміни
договору безпосередньо не з наявністю
істотної зміни обставин, а з наявністю
чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК
України, при істотній зміні обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині внесення змін до договору
банківського вкладу, суд першої
інстанції, із висновками якого
обґрунтовано виходив апеляційний суд,
враховуючи розмір вкладу та строк
користування ним, дійшов правильного
висновку про те позивач не навів
обставин, які б підтверджували
сукупність і наявність таких чотирьох
умов, за яких неправильне нарахування
процентів за останній день
користування вкладом призвело до
істотного порушення його майнових
інтересів, чи значною мірою позбавило
того, на що він розраховував.

Крім того, за рішенням суду може бути
змінений діючий договір на вимогу
однієї зі сторін, оскільки таке рішення
суду про задоволення позову передбачає
необхідність виконання договору його
сторонами за зміненими умовами. Строк
дії договору банківського вкладу від 16
серпня 2013 року закінчився, тому
підстави для застосування ст. ст. 651, 652
ЦК України до спірних правовідносин
відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України,банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Умовами укладеного між сторонами
договору банківського вкладу
передбачено (п. 2), що нарахування
процентів на суму вкладу починається
із першого робочого дня після
надходження грошей до банку та
здійснюється за кожний календарний
день. За день, коли вклад повертається,
проценти не нараховуються.

Перевіряючи правильність нарахування
процентів за вкладом ОСОБА_3, суди
виходили із того, що проценти
нараховано починаючи із 17 серпня 2013
року - наступного після надходження
коштів до банку дня.

Доводів щодо незаконності
оскаржуваних судових рішень у цій
частині заявником не наведено, тому
підстав для їх скасування у цій частині
немає.

Разом з тим, не можна погодитися із
висновками судів щодо визначення
строку закінчення вкладу.

Відповідно до п. п. 4, 6 договірних
положень, дія договору припиняється
після виплати усієї суми вкладу разом
із процентами, належними відповідно до
умов договору. Якщо закінчення строку
вкладу припадає на вихідний день, то
виплата суми вкладу здійснюється в
перший робочий для банку день.

Якщо після закінчення строку вкладу не
заявлено про бажання забрати кошти,
вклад автоматично продовжується ще на
один строк. Новий строк вкладу
починається з дня, наступного за датою
закінчення попереднього строку складу.

Враховуючи те, що перебіг тримісячного
строку вкладу сплив 16 листопада 2013 року
у вихідний день, а кошти за вкладом
повернуто у перший робочий для банку
день - 18 листопада 2013 року, саме ця дата
за змістом п. п. 4, 6 договору юридично є
днем закінчення строку вкладу,
максимальною межею нарахувань за
вкладом та початковою точкою відліку
нового строку дії договору.

Заявою від 14 листопада 2013 року ОСОБА_3
відмовився від продовження договору (а.
с. 58).

Наведені обставини свідчать про те, що
договір банківського вкладу на новий
строк не продовжився, а день 17
листопада 2013 року охоплюється періодом
нарахування 16 % річних за депозитом, що
судами залишено поза увагою.

Нарахування процентів за користування
вкладом із порушенням умов договору
само по собі є неправомірними діями
банку, порушене право позивача у такому
разі захищається шляхом проведення
розрахунків у відповідності із
договірними положеннями. Визнання
неправомірними дій відповідача як
окремий спосіб захисту за таких
обставин не потребується, тому в цій
частині оскаржувані судові рішення
необхідно залишити без змін.

З урахуванням викладеного, ухвалу
апеляційного суду необхідно скасувати
у частині вирішення спору про
нарахування процентів за користування
вкладом 17 листопада 2013 року із
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6
березня 2014 року скасувати у частині
вирішення спору про нарахування
процентів за користування вкладом
17 листопада 2013 року, справу
у цій частині передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Печерського
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 6 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська