Справа № 341/2149/13-ц
Провадження № 22-ц/779/667/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої: Шалаути Г.І.

суддів: Шишка А.І., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря: Вилки І.В.,

з участю сторін: представника апелянта
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує
особисте немайнове право на свободу та
особисту недоторканість, на
недоторканність особистого та
сімейного життя, на недоторканність
житла, захист честі та гідності
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 28 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

16 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач на
протязі тривалого часу домагається від
неї фізичної близькості, інтимних
відносин. Не бажаючи мати такі з
відповідачем вона просила відповідача
припинити свої домагання та дати їй
спокій. Однак, відповідач на прохання
не реагує, втручається в її особисте
життя, намагається проникнути до її
житла. ОСОБА_4 постійно переслідує її по
місцю проживання, у зв'язку з чим вона
змушена прогулюватись з малолітньою
дитиною в іншому населеному пункті,
позбавлена можливості підтримувати
відносини з родичами. З приводу
протиправних дій відповідача вона
зверталась до Галицького РВ УМВС
України в Івано-Франківській області
із заявою припинити його протиправні
дії, по наслідках розгляду якої йому
було винесено офіційне застереження.

Також відповідач в своєму листі від 15
травня 2013 року, який адресовано їй та
Службі у справах дітей Галицької РДА
поширив недостовірну, неправдиву
інформацію щодо неї, а саме, що вона, як
мати, неналежним чином виконує свої
батьківські обов'язки щодо малолітньої
дочки ОСОБА_6, в присутності якої вживає
спиртні напої, водить коханців, які
вживають спиртні напої разом з нею, все
це супроводжується криками та
нецензурною лайкою до ранку, дитину
виставляє з дому, не цікавиться життям
дитини. Дані відомості є неправдивими
та спростовуються актом соціального
інспектування №22 від 09.07.2013 року.

Своїми діями відповідач зводить на неї
наклепи, наклепи, поширює щодо неї
іншим особам неправдиву інформацію,
яка ганьбить її, принижує честь та
гідність в очах родичів, друзів,
сусідів та спричинила їй моральні
переживання, які виразилися в
порушенні нормальних життєвих
зв'язків. Тривалий час вона перебуває в
стані емоційного пригнічення і
дискомфорту, погіршився стан її
здоров'я.

Враховуючи наведене, просила суд: 1)
зобов'язати відповідача припинити дії,
які порушують її особисті немайнові
права на свободу, та особисту
недоторканість, на недоторканість
особистого та сімейного життя, на
недоторканість житла, у зв'язку з чим
зобов'язати відповідача не втручатись
в її особисте життя, не підходити до неї
з аморальними вимогами та домаганнями
фізичної близькості; 2)визнати
відомості, поширені в листі-претензії
від 15 травня 2013 року відповідачем про
те, що вона в присутності
неповнолітньої дочки систематично
вживає спиртні напої, які
супроводжуються криками та
нецензурною лайкою до ранку, водить
коханців, дитину виставляє з дому, не
цікавиться життям дитини -
неправдивими та такими, що порочать її
честь та гідність; 3) зобов'язати
відповідача спростувати недостовірну
інформацію, розповсюджену відносно неї
шляхом вибачення перед нею та шляхом
усного повідомлення відповідачем про
її недостовірність на засіданні
виконкому Бурштинської міської ради
Галицького району, Івано-Франківської
області; 4) стягнути на її
користь з відповідача 20 000 грн.
моральної шкоди та вирішити питання
розподілу судових витрат.

Рішенням Галицького районного суду від
28 січня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
посилається на те, що воно ухвалене з
порушенням норм процесуального і
матеріального права, за
невідповідності висновків суду
обставинам справи та наданим доказам.
Зазначає, що порушення норм
процесуального права полягає в тому, що
суд неповно, не всесторонньо дослідив
обставини справи, не дав правильної
оцінки показам свідків ОСОБА_7 (мамі
позивачки), ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
підтверджували, що відповідач постійно
порушує особисті немайнові права
позивачки - право на її особисту
недоторканність та недоторканність її
житла та постійно втручається в
особисте життя позивачки.

Також представник апелянта зазначив,
що, відмовляючи в позові в частині
визнання відомостей, поширених в
листі-претензії від 15 травня 2013 року
відповідачем недостовірними, суд
першої інстанції не з'ясував, які
особисті права чи законні інтереси
ОСОБА_4 реалізовував, звертаючись із
такою заявою до Служби у справах дітей
Галицької РДА Івано-Франківської
області. Також суд не дав оцінки
висновку Галицького РВ УМВС України в
Івано-Франківській області від 18.05.2013
року, зробленому по результатах
перевірки заяви - повідомлення гр.
ОСОБА_2, про винесення ОСОБА_4
офіційного застереження та
психологічній характеристиці
малолітньої ОСОБА_10, виданій ДНЗ
ясла-садок №2 «Берізка» Бурштинської
селищної ради та висновку Служби у
справах дітей Галицької РДА
Івано-Франківської області, складеного
за результатами перевірки
повідомлення гр. ОСОБА_4, згідно якого
факт невиконання ОСОБА_2 своїх
батьківських обов'язків щодо
малолітньої доньки ОСОБА_10 не знайшов
свого підтвердження.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційної інстанції
доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача доводи
апеляційної скарги вважає надуманими
та пояснив, що до квартири позивача
відповідач мав намір зайти один раз
15.05.2013 року з метою вирішити питання
узаконення ним свого батьківства
відносно її малолітньої дочки ОСОБА_6,
однак, двері у квартиру позивачка не
відчинила, а подзвонила своїм батькам,
які за її проханням викликали
працівників міліції. Отримавши
офіційне застереження, після цього
випадку, відповідач не турбував
позивачку, а став вирішувати питання
узаконення батьківства щодо дитини
ОСОБА_10 в судовому порядку. Його дії не
носили систематичного характеру, а
позов вважає недоведеним. Просить
апеляційну скаргу позивачки відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, знаходить
апеляційну скаргу необгрунтованою та
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 2004 по 2007 роки
позивачка працювала офіціантом у кафе
в смт. Бурштин, яке належало
підприємству «Віконт», керівником
якого був відповідач. Будучи сімейним
чоловіком, відповідач протягом
тривалого часу підтримував інтимні
відносини з позивачкою, проти яких вона
не заперечувала та вважала їх
прийнятними.

19.09.2009 року позивачка народила дочку
ОСОБА_6. Відповідач, вважаючи себе
батьком дитини, матеріально
підтримував позивачку, однак, офіційно
не подав до органів РАЦСу заяви про
визнання себе батьком після народження
дитини, а тому прізвище дитини та
по-батькові її у свідоцтві про
народження записані зі слів матері.
Близькі стосунки сторони підтримували
до 2011 року. З часом відносини між ними
погіршилися, позивачка стала уникати
відповідача, а в нього виникло бажання
узаконити своє батьківство щодо дитини
шляхом написання спільної заяви разом
з позивачкою в органи РАЦС, про що він
повідомив позивачку в усній формі.
Позивачка, маючи намір влаштувати своє
особисте життя, не бажала писати таку
заяву та не хотіла зустрічатися з ним.
15.05.2013 року відповідач написав письмове
звернення до неї та до Служби у справах
дітей Галицької РДА Івано-Франківської
області, в якому виклав відомості про
те, що йому стало відомо про
неправомірну поведінку позивачки щодо
малолітньої дитини - ОСОБА_10, а саме: що
вона розпиває спиртне з чоловіками за
місцем свого проживання у присутності
дитини, все це супроводжується криками,
нецензурною лайкою, що вона не дбає про
дитину, не цікавиться нею, тощо, та
повідомив про свій намір оформити
офіційно своє батьківство щодо дитини -
ОСОБА_10. Того ж дня 15.05.2013 року він
намагався попасти у квартиру до
позивачки та грюкав у двері, однак вона
його не впустила та викликала міліцію,
яка по наслідках перевірки винесла
відповідачу офіційне застереження.
Після чого доказів продовження
неправомірних дій з боку відповідача
позивачка не надала (також у поданій
позовній заяві нею чітко не зазначено,
коли мали місце такі дії, в який спосіб
проявилися та якими доказами можуть
бути підтверджені), а тому факт
системності неправомірних дій
відповідача не доведений.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що оскільки
неправомірні дії відповідача,
спрямовані на порушення особистих
немайнових прав позивачки, не носили
системного характеру та після
отримання офіційного застереження з
боку органів внутрішніх справ 15.05.2013
року були припинені, спір щодо
батьківства відповідача почав
вирішуватися в судовому порядку, то
правових підстав зобов'язувати його
припиняти такі дії, стягувати моральну
шкоду, колегія суддів не вбачає, а
також, виходячи з характеру
правовідносин, які склалися між
сторонами, не вважає за доцільне.

Щодо вимог про спростування
недостовірної інформації, поширеної
відповідачем в письмовій формі в адрес
Служби у справах дітей Галицької РДА
Івано-Франківської області та в адрес
самої позивачки, то колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що така інформація
заявлена відповідачем в порядку ст. 40
Конституції України компетентному
органу, який вправі перевірити її та
прийняти відповідне рішення. Таку
інформацію слід розцінювати не як
поширення недостовірної інформації, а
як індивідуальне звернення особи
(відповідача), отримане внаслідок
особистих спостережень за іншою особою
(позивачкою) та суб'єктивної оцінки її
поведінки за нормальних стосунків між
ними, коли він міг зустрічатися та
спілкуватися з дитиною, на яку він
вважає, що має право, в порівнянні з
ненормальними стосунками, коли він
позбавлений такого права та позивачка
не сприяє його вирішенню .

У абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 27.02.2009 року
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, що суди повинні мати на
увазі, що у випадку, коли особа
звертається до компетентних органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, коли такий орган
компетентний перевірити таку
інформацію і надати відповідь та коли в
ході перевірки така інформація не
знайде свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки в такому випадку має місце
реалізація особою конституційного
права - права на звернення до органів
державної влади чи органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, що зобов'язані
розглянути це звернення (ст. 40
Конституції України), а не поширення
недостовірної інформації.

З огляду на викладене, колегія не
вбачає підстав для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 323, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 28 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
Г.І. Шалаута

судді:
А.І. Шишко

Я.Ю. Ковалюк