УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 27 січня
2014 року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 23
листопада 2005 року ОСОБА_4 отримав
кредит у розмірі 4 300 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 48 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом і з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_4 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Посилаючись на те, що внаслідок
невиконання відповідачем своїх
грошових зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість
ув розмірі 26 508 грн 18 коп., яка
складається з: 3 371 грн 75 коп. -
заборгованість за кредитом; 21 397 грн 95
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; а також штрафів:
500 грн - штраф (фіксована частина) і 1 238
грн 49 коп. - штраф (відсоткова складова),
яку просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 24
769 грн 70 коп. заборгованості за
кредитним договором, а в решті вимог
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 247 грн 69
коп. сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 25 березня
2014 року рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» штрафу в розмірі 1 738
грн 49 коп. скасовано і ухвалено нове
рішення, яким позов в цій частині
задоволено та скасовано в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судового збору в розмірі
247 грн 69 коп. і ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
стягненні з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового
збору в розмірі 247 грн 69 коп., а в решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого в цій частині
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість
перед ПАТ КБ «ПриватБанк»; оскільки
ОСОБА_4 із заявою про припинення
спірного договору не звертався, його
дія згідно із п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг
продовжувалася з 23 листопада 2006 року, а
тому строк позовної давності позивачем
не пропущено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
штрафу та стягнення з відповідача
судових витрат, апеляційний суд дійшов
висновку про те, що чинним
законодавством надано можливість суду
зменшити розмір неустойки, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, а не відмовити в її
стягненні, а також того, що відповідач
має пільги щодо сплати судового збору,
оскільки є інвалідом І групи.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої
інстанції встановлено, що 23
листопада 2005 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 4 300
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 48 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 Правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле «MONTH»).

Таким чином, висновок судів про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
договір автоматично лонгується, без
з'ясування того, коли закінчилась дія
картки, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Оскільки допущені судами при вирішені
цієї справи порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року та
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 25 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.П. Касьян О.М. Ситнік