АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві про примусове
проникнення до житла боржника ОСОБА_1,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Оболонського районного суду
м.Києва від 17 квітня 2014 року,-

встановила:

13.03.2013 року Оболонським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
на виконання рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 жовтня
2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 авансу в сумі 197 023,60
грн., штрафу у розмірі 15940 грн., витрат
на правову допомогу в сумі 447,20 грн.,
судового збору сумі 1700 грн., витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 120 грн.

18.03.2013 р. державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві Ковальчук Т.П.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

17.04.2014 р. головний державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві Диких  О.О.
звернувся до суду з поданням про
надання дозволу на примусове
проникнення до житла боржника -
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
метою проведення описку майна
боржника, на яке може бути звернуто
стягнення, ним було здійснено виходи
за місцем знаходження вищевказаної
квартири, проте потрапити до квартири
25.06.2013 р., 05.08.2013 р. 27.03.2014 р. та 03.04.2014 р. для
її опису не вдалося.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року подання
задоволено. Допущено примусове
проникнення до житла боржника ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, посилаючись на її
незаконність та необґрунтованість.

Зазначила, що подання не містить
посилань, в чому саме полягає
необхідність примусового проникнення
до житла. Державним виконавцем не
надано суду доказів про те, що ним
вживалися заходи з метою виявлення
коштів боржника в банках та інших
фінансових установах та про їх
відсутність. До подання не надано
документів, які підтверджують факт не
допуску державного виконавця до житла
боржника.

В судовому засіданні представник
стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просила
апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу
суду першої інстанції залишити без
змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відхилення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного
виконавця про примусове проникнення до
житла боржника, суд першої інстанції
керувався п.9 ч.3 ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» та виходив
з того, що рішення суду про стягнення
грошових коштів з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 в розмірі 215 230,80 грн. в
добровільному порядку боржником не
виконане, остання не реагує на законні
вимоги державного виконавця для
здійснення опису майна.

Колегія судів погоджується з таким
висновком суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 13.03.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 215 230,80
грн. (а.с. 153).

Відповідно до положень ст.4 Закону
України «Про виконавче провадження»,
заходами примусового виконання рішень
є звернення стягнення на майно
боржника.

В ході проведення виконавчих дій щодо
розшуку майна боржника було виявлено,
що за боржником зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 135).

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та
примусовій реалізації.

З метою проведення опису вказаного
нерухомого майна державним виконавцем
було здійснено виходи 27.03.2014 р. та 03.04.2014
р., проте потрапити до квартири для
проведення її опису було неможливо, що
підтверджується відповідними актами
за участю понятих (а.с. 88-89).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право безперешкодно
входити до приміщень та сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, при необхідності примусово
відкривати їх.

Доводи апелянта щодо відсутності в
поданні посилання на мету примусового
проникнення до житла та норми закону,
якими обґрунтовується така вимога, не
заслуговують на увагу, оскільки
державним виконавцем вказана мета
проникнення до житлі - здійснення опису
майна, а також посилання на ч.1 ст. 50 та
п.4 ч.3 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження».

Матеріали справи містять докази
повідомлення боржника про
необхідність надання допуску до
приміщення, які виконані не були.

Також судова колегія не погоджується з
доводами апелянта, що державним
виконавцем не надано підтвердження
відсутності в боржника коштів чи
іншого майна для задоволення вимог
стягувача, оскільки як вбачається з
матеріалів виконавчого провадження,
державним виконавцем були виконані всі
необхідні дії щодо встановлення та
розшуку майна боржника, що
підтверджується запитами до органів
державної влади, установ та
організацій.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
подання державного виконавця про
примусове проникнення до житла
боржника.

Керуючись ст. 303, 304, 307,312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8162/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Скрипник О.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.