Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області, управління
Держкомзему у м. Одесі, державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру», ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
треті особи: управління капітального
будівництва Одеської міської ради,
публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», відкрите
акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління-18» про
визнання недійсними розпорядження,
договору купівлі-продажу, державного
акта та скасування його реєстрації,
витребування земельної ділянки за
касаційними скаргами управління
капітального будівництва Одеської
міської ради, Одеської міської ради та
прокуратури Одеської області на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року прокурор м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради звернувся до суду з
позовом до Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, управління Держкомзему у м.
Одесі, державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» (далі -
ДП «Центр ДЗК»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому
просив: поновити йому строк позовної
давності; визнати недійсним
розпорядження Овідіопольської
районної державної адміністрації від 16
грудня 2003 року № 904 «Про включення
земельної ділянки, якою користується
ВАТ «БМУ-18» до переліку земель
несільськогосподарського призначення,
що підлягають продажу в 2003-2004 роках»;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу цієї земельної
ділянки, укладений 23 грудня 2003 року між
Овідіопольською районною державною
адміністрацією Одеської області та
відкритим акціонерним товариством
«БМУ-18» (далі - ВАТ «БМУ-18»), посвідчений
приватним нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
ОСОБА_12, зареєстрований за № 6924;
визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЯЖ № 474111 на право
власності на вказану земельну ділянку,
кадастровий номер :32:008:0009, виданий
на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, зареєстрований
04 листопада 2008 року в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі Одеською
регіональною філією ДП «Центр ДЗК» за
№ 0; скасувати реєстрацію права
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
на зазначену земельну ділянку та
витребувати її на користь Одеської
міської ради. Свої вимоги прокурор
обґрунтовував тим, що на підставі
подання Одеської обласної ради
постановою Верховної Ради України від
07 лютого 2002 року № 3064-111 «Про зміну меж
міста Одеси», що набула чинності з 01
березня 2002 року, затверджено межі м.
Одеси, і спірну земельну ділянку
включено в межі м. Одеси та визначено
адресу: АДРЕСА_1. Відповідно до акта про
встановлення меж м. Одеси по суміжності
з Овідіопольським районом Одеської
області та передачу межових знаків від
31 серпня 2002 року проведено
встановлення в натурі меж м. Одеси, якою
зазначені погоджені межі та закріплені
межовими знаками. Оскаржуване
розпорядження та договір
купівлі-продажу земельної ділянки
прийнято і укладено після акта від
31 серпня 2002 року, а тому вони є
незаконними, оскільки спірна земельна
ділянка передана в безстрокове,
безкоштовне користування управління
комунального будівництва Одеського
міськвиконкому під забудову
мікрорайону «Південний А-Д».

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 28 лютого 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним
розпорядження Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області від 16 грудня 2003
року № 904 «Про включення земельної
ділянки, якою користується ВАТ «БМУ-18»,
до переліку земель
несільськогосподарського призначення,
що підлягають продажу в 2003-2004 роках».
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1520 га АДРЕСА_1, укладений
23 грудня 2003 року між Овідіопольською
районною державною адміністрацією
Одеської області та ВАТ «БМУ-18»,
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу ОСОБА_12,
зареєстрований за № 6924. Визнано
недійсним та скасовано державний акт
серії ЯЖ № 474111 на право власності на
вказану земельну ділянку, кадастровий
номер :32:008:0009, виданий на ім'я
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, зареєстрований
04 листопада 2008 року в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі Одеською
регіональною філією ДП «Центр
державного земельного кадастру», за №
10. Скасовано реєстрацію права
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на спірну
земельну ділянку. Витребувано
зазначену земельну ділянку з
незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
на користь Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 28 лютого 2013 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах прокуратура
Одеської області, Одеська міська рада
та управління капітального
будівництва Одеської міської ради
порушують питання про скасування
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року та просять
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції повністю не
відповідає.

Судами встановлено, що розпорядженням
Ради Міністрів Української РСР від 25
листопада 1986 року № 653-р прийнято
пропозицію Держагропрому УРСР про
вилучення з користування колгоспів/за
згодою загальних зборів колгоспників,
радгоспів, лісгоспзагів та інших
землекористувачів 4149,05 га земель і
надання їх підприємствам, установам та
організаціям під будівництво
зрошувальних і осушувальних систем,
житла, автошляхів, трубопроводів, ліній
електропередачі та для інших потреб на
умовах і в розмірах згідно з додатками.

На підставі цього розпорядження
управлінню комунального будівництва
Одеського міськвиконкому передано в
безстрокове, безкоштовне користування
земельну ділянку площею 24,5 га під
забудову мікрорайону «Південний А-Д»
та у 1986 році видано державний акт на
право безстрокового і безоплатного
користування землею серії В
№ 032045, зареєстрований у книзі записів
державних актів на право користування
землею за № Р-7-86.

Розпорядженням Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області від 16 грудня 2003 року №
904 земельна ділянка по АДРЕСА_1
включена до переліку земель
несільськогосподарського призначення,
які підлягають продажу в 2003-2004 роках.

23 грудня 2003 року між Овідіопольською
районною державною адміністрацією та
ВАТ «БМУ-18» укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
площею 0,1520 га, розташованої по АДРЕСА_1
на території Таїровської селищної
ради. На підставі цього договору 30
грудня 2003 року Овідіопольська районна
державна адміністрація видала
ВАТ «БМУ-18» державний акт серії ОД №
040109.

Згодом на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26 липня 2004 року
ОСОБА_13 отримав державний акт серії ОД
№ 028891 на право власності на зазначену
вище земельну ділянку, який був виданий
Одеським міським управлінням
земельних ресурсів.

09 лютого 2005 року укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки між ОСОБА_14
та ОСОБА_15, на підставі якого останній 11
липня 2005 року отримав державний акт
серії ЯБ № 295480, виданий Одеським
міським управлінням земельних
ресурсів.

У подальшому на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 15 червня 2007 року право власності на
спірну земельну ділянку перейшло до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/7 частини кожному.
На підставі вказаного договору
управлінням Держкомзему у м. Одесі
видано державний акт серії ЯЖ
№ 474111 на право власності спірної
земельної ділянки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність
позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
сплив строк позовної давності для
звернення до суду за захистом прав і
законних інтересів Одеської міської
ради, та водночас прокурором, який діяв
в інтересах останньої, не наведено
поважних причин пропуску.

Проте повністю з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з позовної заяви,
прокурор м. Одеси, як на причину
пропуску строку позовної давності,
посилався на те, що про факт
незаконного відчуження
Овідіопольською районною державною
адміністрацією земельної ділянки
площею 0,1520 га АДРЕСА_1, яка знаходиться
в межах м. Одеси, йому стало відомо лише
у липні 2012 року за наслідками
проведення прокуратурою перевірки за
зверненням Одеської міської ради (а.с.
26-29).

З огляду на викладені обставини,
прокурор просив поновити строк
позовної давності та визнати поважними
причини його пропуску відповідно до ч. 5
ст. 267 ЦК України.

Таким чином, у силу ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності у такому
разі починається від дня, коли прокурор
довідався або міг довідатися про
порушення інтересів держави.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
11 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
установивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Оскільки при пропуску строку позовної
давності у позові може бути відмовлено
за безпідставністю вимог, суд з'ясовує
не лише причини пропуску строку, а й усі
обставини справи, права та обов'язки
сторін.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову з підстав пропущення позовної
давності, вищевказані норми права та
роз'яснення не врахував, визнав
зазначені прокурором причини як
неповажні, при цьому в рішенні не навів
висновків щодо доведеності позовних
вимог, відтак дійшов передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду апеляційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги управління
капітального будівництва Одеської
міської ради, Одеської міської ради та
прокуратури Одеської області
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникСудді: В.І.
Амелін С.О. Карпенко І.К. Парінова О.В.
Попович