У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,
Горелкіної Н.А.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного банку Комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6, в особі
представника - ОСОБА_7, на рішення
Веселівського районного суду
Запорізької області від 07 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 14 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
указаним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 18 серпня 2008 року між
банком та ОСОБА_6 укладено договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 7 135,75 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 18 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

При укладанні договору сторони
керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
з якої договір приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем умов укладеного договору,
у зв'язку з чим станом на 29 березня 2013
року утворилась заборгованість у сумі
21 818,10 грн, яка складається із
заборгованості за кредитом - 7 381,40 грн,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 7 676,45 грн, 500 грн
штрафу (фіксована частина) та 1 015,15 грн
(процентна складова), банк просив позов
задовольнити.

Рішенням Веселівського районного суду
Запорізької області
від 07 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 14 січня 2014
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість у сумі 21 818,10 грн за
кредитним договором № б/н від 18 серпня
2008 року.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що кредитний договір є чинним,
тому позовні вимоги банку про
стягнення заборгованості підлягають
задоволенню, а сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у справі, не є підставою для
відмови в позові.

Проте з такими висновками погодитись
не можливо з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до
укладеного договору № б/н
від 18 серпня 2008 року ОСОБА_6 отримав
кредит у розмірі 7 135,75
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 18 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно з заявою від 18 серпня 2008 року,
підписаної ОСОБА_6, строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії карти. Порядок погашення
заборгованості - щомісячними
платежами.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що строк дії
платіжної картки продовжено, а тому
посилання відповідача на пропуск
строку позовної давності є
необґрунтованим.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України). ЦК України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (правова
позиція Верховного Суду України згідно
з постановою у справі № 6-126цс13).

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
заява про застосування позовної
давності відповідачем була подана до
суду першої інстанції 07 червня
2013 року, на яку суди не звернули
уваги та не надали належної їй оцінки.

Відповідно ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду належить
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 336, 342, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Веселівського районного суду
Запорізької області
від 07 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 14 січня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:
Н.А.
Горелкіна

О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Ю.Г.Іваненко