Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/169/14
Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко
Суддя-доповідач: Стрелець
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 серпня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа: орган опіки та піклування -
виконавчий комітет Мелітополської
міської ради Запорізької області, про
розірвання шлюбу, усунення перешкод у
спілкуванні з дітьми,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа:
орган опіки та піклування - виконавчий
комітет Мелітополської міської ради
Запорізької області, про розірвання
шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні
з дітьми.

В обґрунтування позову зазначав, що
06.09.2006 р. між ним та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб, від якого вони
мають неповнолітніх ді тей - доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з
відповідачем не скла лось. Причиною
розпаду сім'ї є відсутність між ними
взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони
втратили почуття любові та поваги один
до одного, мають різні погляди на
сімейне життя. З 2009 року вони з
відповідачкою однією сім'єю не
проживають, спільне госпо дарство не
ведуть, фактично припинили подружні
відносини. Подальше спільне прожи
вання та збереження родини вважає
неможливим.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд розірвати шлюб та
зобов'язати відповідачку усунути
перешкоди у спілкуванні з дітьми шля
хом встановлення днів для побачення з
дітьми, оскільки він як батько бажає з
ними спілкувати ся та приймати участь в
їх вихованні, однак відповідачка у
добровільному по рядку вирішити
питання про його участь у спілкуванні
та вихованні з дітьми відмовля ється. А
також просить покласти судові витрати
на відповідачку. Уточнив позовну заяву,
відмовившись від вимог щодо надання
зустрічі з дітьми в дні народження.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 серпня 2013 року позов
задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, зареєстрований 06 вересня 2006
року від ділом державної реєстрації
актів цивільного стану по місту
Мелітополю реєстраційної служби
Мелітопольського міськраойнного
управління юстиції Запорізької
області, акто вий запис № 886. Прізвище
сторін після розірвання шлюбу залишено
без змін. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути
перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та
вихованні з неповнолітніми дітьми -
донькою ОСОБА_5, сином ОСОБА_6, шляхом
встановлення днів для побачення з
дітьми, а са ме: субота та неділя
кожного тижня з 08 годин 00 хвилин ранку
суботи до 20 години 00 хвилин вечора
неділі за місцем проживання батька
ОСОБА_4: АДРЕСА_1. а також проживання
дітей разом з батьком ОСОБА_4 за місцем
його проживання: АДРЕСА_1 з 30 грудня по 10
січня кожного року; проживання дітей
разом з батьком ОСОБА_4 за місцем його
проживання: АДРЕСА_1 з 30 травня по 30
червня кожного року. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 судо вий збір в
розмірі 229 гривен 40 копійок.

В апеляційній скразі ОСОБА_3 зазначає,
що судом не досліджено всі обставини,
які мають значення для справи, рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України
суд повинен розглядати справу протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції має бути розглянута
протягом двох місяців з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції
"Про захист прав людини і
основоположних свобод" кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України,
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Справа в провадженні апеляційного суду
знаходиться з листопада 2013 року. Після
отримання висновку органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області справа призначена
до розгляду на 08 квітня 2014 року. В
судове засідання сторони не з"явились,
апелянт надала заяву про розгляд
справи у її відсутність, позивач ОСОБА_4
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи в судове
засідання не з"явився причину неявки
суду не повідомив

Оскільки, визначений ст.303-1 ЦПК України
двохмісячний строк вирішення спору
закінчився, та враховуючи те, що в
матеріалах справи мають місце докази
належного повідомлення ОСОБА_4 про час
та місце проведення судового засідання
по розгляду апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_3, колегія суддів
вважає можливим здійснити перевірку
рішення суду першої інстанції у даній
справі в апеляційному порядку за
відсутності позивача, який
неодноразово в судові засідання не
з"являється.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд зазначених вимог закону не
дотримався.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернувся до суду 12.06.2013 року з
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3

01.07.2013 року ОСОБА_4 подав додаткову
позовну заяву про усунення перешкод у
спілкуванні з дітьми. Провадження по
даній справі судом відкрито 16 липня 2013
року.

29 липня 2013 року відповідач ОСОБА_3
звернулась до суду з клопотанням про
закриття провадження у справі з
посиланням на те, що 28 травня 2013 року
суддею Суворовського районного суду м.
Одеси відкрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 31 липня 2013 року у
задоволенні клопотання відповідача
ОСОБА_3 про закриття провадження по
справі відмовлено.

За правилами ч.1 ст. 126 ЦПК України, суддя
під час відкриття провадження у справі,
підготовки справи до судового розгляду
або суд під час її розгляду має право
постановити ухвалу про об'єднання в
одне провадження кількох однорідних
позовних вимог за позовами одного й
того самого позивача до одного й того
самого відповідача чи до різних
відповідачів або за позовом різних
позивачів до одного й того самого
відповідача.

У відповідності до роз'яснень п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009
року, відповідно до яких судам слід
мати на увазі, що оскільки від
належного вирішення питання про
прийняття, об"єднання і роз"єднання
позовів залежить своєчасний і
правильний розгляд заявлених вимог, то
ці процесуальні дії необхідно
проводити у точній відповідності з
правилами, встановленими статтями 123-126
ЦПК України ".

Прийнявши до розгляду додаткову
позовну заяву позивача ОСОБА_4 про
усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми суд зазначених вимог закону не
врахував, не пересвідчився чи можливо
розгляд цього позову з основним про
розірвання шлюбу.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу
суд не звернув увагу на те, що в іншому
суді вже відкрито провадження по
аналогічному позову між тими ж
сторонами. Не пересвідчився суд і про
те, чи ухвалено вже рішення в
Суворовському районному суді м. Одеси
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про розірвання шлюбу. До апеляційної
скарги ОСОБА_3 надала копію рішення
суду Суворовського районного суду м.
Одеси від 26 червня 2013 року про
розірвання шлюбу. Тобто на час
ухвалення оскаржуваного рішення суду
вже існувало рішення про розірвання
шлюбу між тими ж сторонами.

Переглядаючи заочне рішення суд першої
інстанції, якому відповідач не тільки
повідомила, а і надала копію рішення
Суворівського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2013 року про розірвання
шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не звернув
уваги на зазначене і відмовив в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині задоволення позову про
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК України
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі в цій частині
позову.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, суди мають враховувати
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
„Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України"
роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Так, чинним законодавством України
встановлений принцип повної рівності
обох батьків у питаннях виховання
дітей, і жоден із них не має будь-яких
переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для України
27 вересня 1991 року, держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав щодо
дитини.

Згідно із ст.153 СК України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157, 158 , 159 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

За заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір та дійшовши висновку
про участь батька у вихованні дітей,
суд першої інстанції, при цьому, не взяв
до уваги, що відповідно до вимог ч.ч. 5,6
ст. 19 СК України орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

За змістом п.74 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 866 від 24
вересня 2008 року, під час розгляду судом
спорів між батьками щодо виховання
дитини районна, районна у м.Києві та
Севастополі держадміністрація,
виконавчий орган міської, районної у
місті ради подає суду письмовий
висновок про способи участі одного з
батьків у вихованні дитини, місце та
час їх спілкування, складений на
підставі відомостей, одержаних службою
у справах дітей в результаті
проведення бесіди з батьками, дитиною,
родичами, які беруть участь у її
вихованні, обстеження умов проживання
дитини, батьків, а також на підставі
інших документів, які стосуються
зазначеної справи.

Всупереч зазначеним нормам
законодавства, суд першої інстанції не
зобов'язав орган опіки та піклування
надати свій письмовий висновок у даній
справі, обмежився актом обстеження
умов проживання позивача за адресою
АДРЕСА_1 від 30 липня 2013 року.

Втім, вирішуючи питання про порядок
участі батька у вихованні малолітніх
дітей, суд не взяв до уваги
психофізіологічні особливості дітей,
їх велику, у порівнянні з дорослою
людиною, вразливість, а також вік дітей,
наявність у них хвороб, що, відповідно,
потребує особливого догляду за ними,
крім того, як встановлено судом діти
разом з матір'ю мешкають в м. Одеса, а
батько проживає в м. Мелітополь
Запорізької області, тому встановлені
судом дні побачення, а саме: субота та
неділя кожного тижня з 08 години 00
хвилин ранку суботи до 20 години 00
хвилин вечора неділі за місцем
проживання батька ОСОБА_4 в м.
Мелітополі ніяким чином позитивно не
впливатимуть на інтереси дітей,
навпаки негативно впливають на
розвиток та стан здоров'я дітей, яких
кожної суботи та неділі слід возити з м.
Одеса до м. Мелітополь на побачення до
батька. Також не в інтересах дітей
судом встановлені і дні побачення за
місцем проживання батька, а саме в
АДРЕСА_1 дні побаченя з 30 грудня по 10
січня кожного року, та проживання дітей
разом з батьком ОСОБА_4 за місцем його
проживання з 30 травня по 30 червня
кожного року. Оскільки, як зазначає
мати дітей ОСОБА_3 діти ходять до школи
і тому такі дні побачень слід
встановлювати з урахуванням графіку
навчання дітей в школі. Всі ці
обставини залишились поза увагою суду .

Наведене свідчить про те, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення, у
порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
сприяв всебічному та повному
з"ясуванню обставин справи, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, не
дав відповідної правової оцінки
наявним у матеріалах справи доказам,
зокрема тому, що позивач не звертався
до органів опіки та піклування з заявою
про встановлення днів побачення з
дітьми, а в супереч вимогам закону
одразу звернувся до суду.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів
вважає, що, у порушення вимог ст. ст. 10,
212-214 ЦПК України, суд першої інстанції
при розгляді даної справи, належним
чином доводів позивача та заперечень
відповідача по суті позовних вимог не
перевірив..

З мотивів, викладених вище, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог про
усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми у запропонований позивачем
графік спілкування. Рішення суду про
розірвання шлюбу підлягає скасуванню з
закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307,309,310 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково..

Заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 серпня 2013 року в цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

в частині задоволення позовних вимог
про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 провадження по справі закрити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми у запропонований ним графік
спілкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: