АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 16 липня 2012 року,

встановила:

ОСОБА_3 у лютому 2012 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
укладено договір позики 9 грудня 2009
року, за яким ОСОБА_3 надано ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 180000 грн. на строк
один рік.

Посилаючись на невиконання
зобов»язання, ОСОБА_3 просив стягнути з
ОСОБА_4 позику в сумі 180000 грн., відсотки
за користування грошовими коштами в
сумі 6139 грн. 73 коп., пеню в сумі 10242 грн. 74
коп., інфляційні в сумі 9720 грн. та
моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Заочним рішенням Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 16 липня
2012 року позов задоволено частково,
постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 позику в сумі 180000 грн.,
відсотки за користування грошовими
коштами в сумі 6139 грн. 73 коп., пеню в сумі
10242 грн. 74 коп., інфляційні в сумі 9720 грн.,
в решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить
заочне рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 16 липня
2012 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити,

№22ц-17 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.

Категорія:19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів, керувався положеннями
ч.1 ст.1046 ЦК України та виходив з того, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинено договір
позики 9 грудня 2009 року.

Встановивши, що ОСОБА_4
зобов»язання повернути грошові кошти в
сумі 180000 грн. у строк до 9 грудня 2010 року
не виконано, суд першої інстанції
відповідно до вимог, встановлених ст.526,
ч.2 ст.625 ЦК України, дійшов висновку про
зобов»язання ОСОБА_4 сплатити грошові
кошти в сумі 180000 грн. з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення з 10 грудня 2010 року по 28
січня 2012 року, пеню за час прострочення
з 28 січня по 10 червня 2011 року у розмірі 2
облікових ставок Національного банку
України від суми позики за кожен день
прострочення, три відсотки річних від
простроченої суми.

Разом з тим суд першої інстанції
зазначив, що підстав для стягнення
моральної шкоди немає.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна
повністю.

На підставі ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
/позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів /суму позики/ або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

До матеріалів справи приєднаного
договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позики від
9 грудня 2009 року та розписка ОСОБА_4, за
змістом яких ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 180000 грн., а
останній зобов»явся повернути грошові
кошти у строк до 9 грудня 2010 року
(а.с.10-11).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору ж умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його суми не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 під
час розгляду справи апеляційним судом
посилався на те, що договір між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 позики від 9 грудня 2009 року не
укладений, грошові кошти ним від ОСОБА_3
не одержано.

Пунктом 2 договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
позики від 9 грудня 2009 року,
передбачено, що позика передається
позикодавцем готівкою в момент
підписання цього договору.

Водночас ОСОБА_4 надано розписку про те,
що 9 грудня 2009 року позичив у ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 180000 грн. згідно
договору позики.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

На підставі висновку судової
почеркознавчої експертизи
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України у Чернівецької
області від 15 травня 2014 року №634-к,
призначеної ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 18 грудня 2013
року, встановлено, що рукописні записи,
що виконані латинськими літерами в
договорі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позики
від 9 грудня 2009 року ймовірно виконані
не ОСОБА_4, а іншою особою.

Наведене спростовує висновки суду
першої інстанції про укладення ОСОБА_3
та ОСОБА_4 договору позики від 9 грудня
2009 року та передачу ОСОБА_3 грошових
коштів ОСОБА_4 в сумі 180000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

За таких обставин заочне рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 16 липня 2012 року підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.2
ч.1 ст.309 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

За правилами, встановленими ч.2 ст.1051 ЦК
України, якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у п.12 постанови від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" не може
доводитися свідченням свідків
виконання зобовязань, що виникли з
правочину. Випадки, коли свідчення
свідків допускаються як засіб
доказування факту вчинення правочину,
прямо визначені у Цивільному кодексу
України, зокрема у частині другій
статті 937 ЦК України, частині третій
статті 949 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали місце
зобов»язання з правочинів, які не
стосуються предмету позову у даній
справі (а.с.114-115).

За обставин відсутності у матеріалах
справи доказів укладення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 договору позики від 9 грудня 2009
року та передання ОСОБА_3 грошових
коштів ОСОБА_4 в сумі 180000 грн. підстав
для покладення на ОСОБА_4 обов»язку
сплатити позивачу грошові кошти немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 16 липня
2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: