АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2022/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Пироженко (С.А.) С.
А. Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
30 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретарі Анкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05 червня
2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Черкаської міської
ради про визнання права власності на
майно в порядку спадкування ,-
в с т а н о в и л а :
30 січня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, Черкаської
міської ради про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати
ОСОБА_8, що підтверджується повторним
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
12 червня 2013 року. Після смерті матері
ІНФОРМАЦІЯ_2 року відкрилась спадщина у
вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1,
яка належала їй на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року. На день
смерті ОСОБА_8 проживала та була
зареєстрована в даній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько - ОСОБА_9,
що підтверджується повторним
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від
12 червня 2013 року. Після смерті батька
ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилась спадщина у
вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що
належала померлому на підставі
договору міни від 12 лютого 1995 року, який
на день смерті проживав та був
зареєстрований у вказаній квартирі.
Позивач зазначає у позові, що померлі
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є його рідними
батьками, але заповіту на своє майно не
залишили. На день смерті ОСОБА_8,
проживали та були зареєстровані разом
з нею за однією адресою у АДРЕСА_2, він -
ОСОБА_7 - син, ОСОБА_5 - син і чоловік -
На день смерті ОСОБА_9 проживали та були
зареєстровані разом з ним за
вищевказаною адресою сини: ОСОБА_7 та
Позивач та відповідач, будучи рідними
дітьми померлих фактично вступили в
управління та володіння спадковим
майном, а тому є такими, що прийняли
спадщину, оскільки проживали разом з
батьками до їх смерті відповідно до
вимог ЦК України 1963 року, який діяв на
момент відкриття спадщини.
Позивач вказує, що в кінці 2013 року він
звернувся до Першої нотаріальної
контори, щоб розпочати процедуру
оформлення спадкових прав після смерті
батьків, але нотаріус повідомив, що
необхідно зібрати пакет документів для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом, оскільки він
вважається таким, що фактично вступив у
спадщину, заяву про прийняття подавати
не потрібно. Також було роз'яснено, що
необхідно правовстановлюючий документ
на квартиру та технічний паспорт. В
зв'язку з чим, позивач вирішив
викликати відповідача до нотаріуса та
надіслав лист з повідомленням про
вручення на адресу відповідача щодо
приїзду до нотаріуса для вирішення
питання спадщини, оскільки на той час
всі документи знаходилися у
відповідача, а договір міни взагалі був
втрачений. Лист був проігнорований та
отриманий ОСОБА_6 за закінченням
терміну зберігання. Тому ОСОБА_7
змушений був відновлювати документи в
01 листопада 2013 року позивач отримав
дублікат договору міни від 12 лютого 1995
року на квартиру АДРЕСА_1 у
нотаріальному архіві, оскільки
відповідач не давав йому навіть
правовстановлюючого документу.
Належним чином засвідчений дублікат
договору міни він зареєстрував в
реєстраційній службі, а тому згідно
витягу з ДРРПнНМ від 10 січня 2014 року
ОСОБА_7 є власником 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1. Оригінал правовстановлюючого
документу в дійсності був втрачений,
але ні батьками, ні ним не був
відновлений на день їхньої смерті. Їх
право власності на частини квартири
підтверджується договором міни від 12
лютого 1995 року, його ж право на частку
квартири підтверджується дублікатом
договору міни від 12 лютого 1995 року,
виданого 01 листопада 2013 року.
Під час реєстрації права власності на
частку квартири він також подав
документи для реєстрації права
власності на померлих батьків з умовою,
щоб успадкувати майно в нотаріальному
порядку. Однак, 19 листопада 2013 року він
отримав відповідь за № 828/07-16, в якій
державна реєстраційна служба
відмовила йому в оформленні 1/4 частини
квартири на ОСОБА_8 та 1/4 частину на
ОСОБА_9, оскільки реєстрацію здійснити
за співвласниками квартири, які є
померлими неможливо. Згідно норм
чинного законодавства таке право мають
лише певні визначені категорії осіб,
але не померлі особи. Тому на даний час
позивач не може і в нотаріальному
порядку оформити спадкові права після
смерті батьків, оскільки
правовстановлюючий документ був
втрачений, дублікат відновлений лише у
2013 році. На вказаній підставі щодо
втрати оригіналу документу на квартиру
нотаріус йому також відмовив у
вчиненні нотаріальних дій з
вищевикладених підстав.
В зв'язку з даними обставинами позивач
звернувся до суду з даним позовом та
просив визнати за ним, ОСОБА_7 право
власності в порядку спадкування за
законом на спадщину у вигляді 1/4
частини квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_8, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року на
підставі договору міни від 12 лютого 1995
року за р.3-784. Визнати за ним, ОСОБА_7
право власності в порядку спадкування
за законом на спадщину у вигляді 1/4
частини квартири АДРЕСА_3, яка належала
ОСОБА_9, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року на
підставі договору міни від 12 лютого 1995
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 червня 2014 року визнано
за ОСОБА_6 право власності в порядку
спадкування за законом на спадщину у
вигляді 1/8 частини квартири АДРЕСА_4,
яка належала ОСОБА_8, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_2 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування за законом на
спадщину у вигляді 1/8 частини квартири
АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_9, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, в зв'язку з чим просить
рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 червня 2014 року змінити
та викласти в наступній редакції:
визнати за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування за законом на
спадщину у вигляді 1/8 частини квартири
АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_8, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_2 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784. В
частині інших вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги, та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції зміні, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не повністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, та визнаючи за
позивачем право власності в порядку
спадкування за законом на спадкове
майно у виді 1/8 частини квартири
АДРЕСА_4, яка належала померлим батькам
позивача, суд першої інстанції виходив
з їх доведеності, пославшись, що
позивач є сином померлих, а тому є
спадкоємцем першої черги за законом
відповідно до вимог цивільного
законодавства. Суд дійшов висновку, що
після смерті батьків відкрилась
спадщина на 1/4 частину квартири кожного
з батьків, тому позивач і відповідач
мають право на отримання даної
спадщини в рівних частинах.

Колегія суддів вважає, що повністю з
таким висновком суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки судом не
повно та всебічно досліджено матеріали
справи, не враховано доводів
відповідача щодо позбавлення прав на
спадкування позивачем після смерті
батька.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 року) при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти , дружина і батьки
померлого.

Частиною 1 ст. 528 ЦК УРСР ( 1963 року )
усунення від спадщини визначено, що не
мають права стати спадкоємцями ні за
законом, ні за заповітом особи, які
навмисно позбавили життя спадкодавця
або кого - небудь з спадкоємців зробили
замах на їх життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не звернув належної уваги на
доводи представника відповідача щодо
неможливості спадкувати майно після
смерті батька ОСОБА_6, і визнаючи за
ОСОБА_6 право власності в порядку
спадкування за законом на спадщину у
виді 1/8 частини даної квартири, яка
належала померлому ОСОБА_9, суд не
застосував положення ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР,
діючої не момент відкриття спадщини
після смерті батька , померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ( ст. 1224 ЦК України
згідно чинного законодавства ) та
дійшов помилкового висновку про те, що
позивач має право на спадкове майно
після смерті батька - ОСОБА_9

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що
згідно даних повторного свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 12 червня 2013
року, ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8

Згідно даних повторного свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 від 12 червня 2013
року, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько
сторін - ОСОБА_9

Після їх смерті відкрилась спадщина на
спадкове майно померлих батьків, в тому
числі і на частину квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до договору міни від 20
лютого 1995 року сторонам та їх померлим
батькам належало по 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно даних довідки КП «Соснівська
служба утримання будинків» № 4027 від 16
липня 2013 року вбачається, що на момент
смерті спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_5
були зареєстровані в АДРЕСА_2

В 2013 році позивач звернувся до Першої
Черкаської нотаріальної контори для
оформлення спадщини після смерті
батьків, однак реалізувати своє право
не зміг, оскільки всі
правовстановлюючі документи на дану
квартиру знаходяться у відповідача, а
нотаріусом відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті батьків, в зв'язку
з чим звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, вбачається, що
суд першої інстанції прийшов
правильного висновку, задовольнивши
позовні вимоги позивача про визнання
за ним права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
матері на спадщину у вигляді 1/8 частини
квартири АДРЕСА_4, яка належала
померлій матері - ОСОБА_8

Однак, при задоволенні позовних вимог
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом на спадщину у
вигляді 1/8 частини даної квартири, яка
належала батькові - померлому ОСОБА_9,
суд першої інстанції допустився
порушення норм матеріального права.

За змістом ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР 1963 року ( ч.
1 ст. 1224 ЦК України) підставою для
позбавлення права на спадкування є
умисне позбавлення життя спадкодавця
чи будь-якого з можливих спадкоємців
або вчинення замаху на їхнє життя.
Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї
статті, є кримінально караними, то вони
повинні бути підтверджені вироком
суду, постановою про закриття
кримінальної справи з нереабілітуючих
підстав, які є самостійною та
достатньою підставою для усунення від
права на спадкування.

Коло осіб, позбавлення життя яких
усуває особу від права на спадкування,
є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст.
528 ЦК УРСР ( ч. 1 ст. 1224 ЦК) , це
спадкодавець та можливі спадкоємці.

Згідно вироку Ізюмського районного
місцевого суду Харківської області від
16 липня 2002 року ОСОБА_7 визнаний винним
в тому, що він умисно вбив свого батька -
ОСОБА_9, та засуджений за ч. 1 ст. 115 КК
України до 11 років позбавлення волі.

Згідно довідки про звільнення, ОСОБА_7
відбував покарання в установах
Державної кримінально-виконавчої
служби по 30 серпня 2011 року.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції при розгляді справи
безпідставно не взяв до уваги доводи
представника відповідача про
вищевказані обставини справи, не
з'ясував та не повно і всебічно
дослідив обставини справи та не
застосував ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР 1963 року (
ст. 1224 ЦК України ), прийшовши до
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання за ним права власності на
майно, яке належало його батьку -
ОСОБА_10 , так як правових підстав на
спадкування після смерті батька
позивач позбавлений.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_5 підлягає до задоволення, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення, оскільки, визнаючи за
позивачем право власності на 1/8 частину
квартири, яка належала померлому
ОСОБА_10, судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про зміну
рішення суду першої інстанції та
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_6, відмовивши йому у задоволенні
позовних вимог про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом на спадкове
майно у вигляді 1/8 частини квартири
АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_9, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Черкаської
міської ради про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування змінити в частині
задоволення позовних вимог щодо
визнання за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування за законом на
спадщину у вигляді 1/8 частини квартири
АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_9, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784
скасувати, ухвалити нове рішення в цій
частині.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його
позовних вимог до ОСОБА_5, Черкаської
міської ради про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом на спадщину у
вигляді 1/8 частини квартири АДРЕСА_4,
яка належала ОСОБА_9, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі договору
міни від 12 лютого 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-784.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :