У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

Юровської Г.В.,
Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлобуд-Плюс» до ОСОБА_4 про
тлумачення змісту довіреності, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Житлобуд-Плюс» (далі
- ТОВ «Житлобуд-Плюс») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4 про тлумачення
змісту довіреності.

На обґрунтування позовних вимог
позивач вказував, що 05 травня 2009
року на ім'я відповідача було видано
довіреність на представлення його
інтересів.

Посилаючись на те, що зазначеною
довіреністю не було уповноважено
ОСОБА_4 на вчинення правочинів та
представництва перед третіми особами -
фізичними особами, просив відповідно
до вимог ст. 213 ЦК України ухвалити
рішення про тлумачення змісту
довіреності.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 22
лютого 2013 року позов задоволено.
Тлумачено довіреність, посвідчену
05 травня 2009 року приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу Житомирської області,
реєстровий № 1768 від ТОВ
«Житлобуд-Плюс», наступним чином: ТОВ
«Житлобуд-Плюс» відповідно до
довіреності, посвідченої 05 травня 2009
року приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу Житомирської області,
реєстровий № 1768, не надавало
повноважень ОСОБА_4 на вчинення
правочинів та представництво
інтересів ТОВ «Житлобуд-Плюс» перед
фізичними особами; ОСОБА_4 відповідно
до довіреності, посвідченої 05
травня 2009 року приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу Житомирської області,
реєстровий № 1768, не мав
повноважень на вчинення правочинів та
представництва інтересів
ТОВ «Житлобуд-Плюс» перед фізичними
особами.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21 серпня 2013 року
рішення місцевого суду скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення місцевого суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд, дійшов до
висновку про те, що судом першої
інстанції не було з'ясовано яким чином
і які права позивача порушено та в який
спосіб згідно із ст. 16 ЦК України мають
бути захищені, а тому правові підстави
для застосування ст. 213 ЦК України
відсутні.

Такі висновки апеляційного суду
ґрунтуються на матеріалах справи й
відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 335, 337 ЦПК України,
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає,
що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частинами 2-4 ст. 213 ЦК України визначено,
що на вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину. При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьої цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм тлумачення
змісту правочину можливе за наявності
спору, тобто коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони.
Тлумачення змісту правочину є правом
суду, а не обов'язком за умови наявності
спору.

Метою тлумачення правочину є
з'ясування того, що в ньому дійсно
виражено, а не того, що малося на увазі.

При вирішенні справи, апеляційний суд,
на виконання вимог ст. 213
ЦПК України, встановивши на підставі
доказів, яким було надано належну
оцінку, ті факти, що в дійсності
відсутній спір між сторонами щодо
різного уявлення про волевиявлення
кожного з них, а також по суті правочину
спору не заявлено, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
позові.

Визначивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд апеляційної
інстанції вірно застосував правові
норми та ухвалив правильне по суті
рішення, підстав для скасування якого
колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновок суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 21 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко
Г.В. Юровська А.О. Леванчук