Справа №2-1074/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області, в складі:

головуючого - судді Коваля А.Б.

при секретарі Безвенюк Н.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
те, що між ВАТ Всеукраїнський
Акціонерний Банк та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № U010 від
25.09.2006 року, відповідно до якого
останній надано кредит в розмірі 12000
доларів США у тимчасове користування
(до 23 вересня 2011 року), на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності.

Згідно умов зазначеного договору
позивач зобов'язується надати
відповідачу кредит, а відповідач -
забезпечити повернення кредиту,
сплачувати проценти за користування в
строки та на умовах договору.

Позивачем належним чином виконані
умови договору, відповідачу надано
кредит в сумі 12000 доларів США, що
підтверджується заявою на видачу
готівки від 25.09.2006 року № 6180.

Відповідно до умов кредитного договору
(п. 2.3, 2.4.4) повернення кредиту та сплата
процентів має здійснюватися у
готівковій формі щомісячно до 10 числа
кожного місяця, починаючи з 01.10.2006 року,
згідно графіку, що є невід'ємною
частиною кредитного договору.

Заборгованість по сплаті кредиту,
згідно розрахунку складає 1221,63 доларів
США заборгованості за кредитом та 185,58
доларів США заборгованості за
процентами.

За несвоєчасне погашення кредиту чи
порушення строків сплати процентів
пунктом 4.2 кредитного договору № U010
передбачено, що позичальник сплачує
кредитодавцю штрафні санкції.

Пунктом 3.2.4 кредитного договору
передбачено, що кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за
договором.

Таким чином, сума простроченої
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором № U010 від 25.09.2006 року, станом
на 16 серпня 2010 року становить 4857,21
доларів США, що еквівалентно 38323,39 грн.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 4671,63 доларів США, що
еквівалентно 36859,16 грн., заборгованості
за процентами за користування кредитом
в розмірі 185,58 доларів США, що
еквівалентно 1464,23 грн. штрафу за
прострочення повернення кредиту та
процентів у розмірі 4813,18 грн.

В перерахунку на національну одиницю
України, станом на 16 серпня 2010 року
загальна заборгованість ОСОБА_3
складає 43136,57 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_4 (поручитель) укладено договір
поруки від 25.09.2007 року, відповідно до
якого поручитель зобов'язався в разі
невиконання та/або порушення боржником
ОСОБА_3 зобов'язань перед кредитодавцем
погасити заборгованість по кредитному
договору, а саме: суми кредиту,
процентів та інші виплати, що
випливають з умов кредитного договору.

Згідно з п. 3.1 договору поруки, у випадку
невиконання боржником зобов'язань по
кредитному договору, поручитель і
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники. І боржник, і
поручитель від виконання зобов'язань
за договорами ухиляються, тобто
порушують свої зобов'язання.

У зв'язку зі змінами у діючому
законодавстві Відкрите акціонерне
товариство Всеукраїнський Акціонерний
банк було перейменоване на Публічне
акціонерне товариство «Всеукраїнський
акціонерний банк». 18.05.2010 року у Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб-підприємців
зареєстровано зміни найменування
юридичної особи.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк»
заборгованість в сумі 43136,57 грн. на
транзитний рахунок в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 552,01 грн.
судових витрат, що включають судовий
збір - 432,01 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
процесу - 120 грн.

В ході розгляду справи позивач
звернувся до суду із заявою про
зменшення позовних вимог в частині
стягнення пені, а саме просить стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь позивача ПАТ «ВіЕйБі
Банк» заборгованість в сумі 37254,59 грн.
та 552,01 грн. судових витрат.

Представник позивача в судовому
засіданні уточненні позовні вимоги
підтримала повністю та пояснила, що
відповідно до укладеного договору № U010
від 25.09.2006 р. ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 12000 доларів США, із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,5% річних, з кінцевим терміном
повернення до 23.09.2011 року. в
забезпечення виконання цього договору
між банком та відповідачем ОСОБА_4 було
укладено договір поруки, згідно з яким
останній несе солідарну
відповідальність разом із ОСОБА_3 за
невиконання умов кредитного договору.
У порушення норм закону та умов
договорів відповідачі зобов'язання за
вказаними договорами належним чином не
виконували, тому у них утворилася
заборгованість, яку в добровільному
порядку відмовляються погашати. Це
стало причиною звернення до суду з
вказаним позовом, який просить
задоволити в повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнала, пояснила, що позивач
«ВіЕйБі Банк» не надав доказів
отримання нею грошових коштів, а
розрахунок заборгованості позивача
базується на його власних припущеннях
та не підтверджений первинними
документами у відповідності до ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні». Під час розгляду справи було
проведено судово-економічну
експертизу, згідно висновку якої
встановлено, що розрахунки до позовної
заяви позивача щодо заборгованості по
погашенню кредиту, станом на 16.08.2010 р. у
сумі 4671,63 долари США не відповідають
розрахунковим документам, що надані
позивачем до позовної заяви і
становлять, станом на 16.08.2010 р. - 4656,56
доларів США, станом на 23.09.2011 р. - 4403,55
доларів США. Заборгованість за
несвоєчасну сплату процентів за
користуванням кредитом, яка станом на
16.08.2010 р. за розрахунками позивача
становила 185,58 доларів США, згідно до
експертного висновку така
заборгованість, станом на 16.08.2010 р.
становила 0,66 доларів США. Штраф за
прострочення повернення кредиту та
відсотків, у розмірі 4813,18 грн. не
відповідає розрахункам позивача,
оскільки стягнення такого штрафу
умовами кредитного договору від 25.09.2006
р. не передбачено. Вважає, що позивачем
при зверненні до суду пропущений строк
позовної давності. Заяву про видачу
готівки від 25.09.2006 р. № 6180 вона не писала
та не підписувала, тому просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, не
заперечував проти укладання між ним та
банком договору поруки від 25.09.2006 р. в
забезпечення кредитного договору, що
укладений між банком та ОСОБА_3 Однак
вважає, що він є неналежним
відповідачем у справі, оскільки,
відповідно до п. 4.1. договору поруки від
25.09.2006 р. та ст. 559 ЦК України вказаний
договір є припиненим. Просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у розгляді справи та вивчивши письмові
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України
зобов'язання виникають, зокрема, з
договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 цього ж Кодексу
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 551 ЦК України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Судом достовірно встановлено, що 25.09.2006
року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір про
надання останній кредиту в сумі 12000
доларів США, із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13,5 %
річних. 25.09.2006 р. зазначений договір
підписаний сторонами. Згідно з п. 2.3.
договору - повернення Кредиту буде
здійснюватися у готівковій формі …,
щомісячно рівними частинами по 200
доларів США до 10 числа кожного місяця …
.

Як вбачається із позовних вимог
позивача у порушення зазначених норм
закону та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, тому просить
стягнути заборгованість, яка станом на
16.08.2010 р. становить: заборгованість за
кредитом - 4671,63 долари США, що
еквівалентно 36859,16 грн.; заборгованості
по процентах за користуванням кредитом
- 185,58 доларів США, що еквівалентно 1464,23
грн.; штраф за прострочення повернення
кредиту та процентів, у розмірі 4813,18
грн., а всього 43136,57 грн.

Заявою від 12.12.2013 р. позивач зменшив
позовні вимоги та вказав, що станом на
07.05.2012 р. заборгованість за кредитним
договором становить 35183,92 грн., яка
складається із наступного:
заборгованість по кредиту 35183,92 грн., по
відсотках 3,76 грн., в цій частині
позивачем залишено без змін. Позивач
зазначив у заяві про зменшення
позовних вимог суму, в розмірі 2066,91 грн.
- сума пені та вказав, що вказана сума
нарахована за період з 16.08.2009 р. по 16.08.2010
р. До заяви від 12.12.2013 р. про зміну
позовних вимог позивач надав
розрахунок суми пені за вказаний
період, який був досліджений в суді. З
розрахунку слідує, що загальна
заборгованість по пені становить 258,69
доларів США. В перерахунку на
національну одиницю України, по курсу
НБУ станом на 07.05.2012 р.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін,
договір про це складається у письмовій
формі. Відповідно до умов кредитного
договору від 25.09.2006 між ПАТ «ВіЕйБі
Банк» та ОСОБА_3 такої домовленості
досягнуто не було. Строк позовної
давності відраховується з 25.09.2006 року,
тобто позивач повинен був звернутись
за захистом своїх прав до 25.09.2009 року.
Про існування заборгованості позивач
знав, що підтверджується розрахунком
заборгованості за період з 16.08.2009 р. по
16.08.2010 р. Ніяких заяв про поновлення
строку позовної давності з
обґрунтуванням поважності причин його
пропуску від ПАТ «ВіЕйБі Банк» до суду
не надходило.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживача» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Зазначена норма
матеріального права була чинною як на
момент подання відповідачем ОСОБА_3
заяви про одержання кредиту, так є
чинною і на момент розгляду справи
судом. У зв'язку з цим позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
заяви сторони у спорі.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що оскільки умовами
кредитного договору від 25.09.2006 р.
передбачений загальний порядок
вирішення спорів, позивач в суді не
довів укладення між сторонами договору
про збільшення позовної давності, тому
позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» не підлягає
задоволенню за минуванням строку
позовної давності. Зазначений висновок
суду узгоджується з правовою позицією
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеною у п.31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Позивачем на обґрунтування своїх
вимог, щодо стягнення заборгованості
надано розрахунок заборгованості. Як
встановлено судом наданий позивачем
розрахунок не оформлений належним
чином, не має зазначення прізвища
посадової особи, яка має право складати
такий розрахунок, підпису цієї особи та
печатки банку, що не відповідає
нормативним вимогам до оформлення
документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003
«Вимоги до оформлення документів»,
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України № 55 від
17.04.2003р. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Декрету
КМУ «Про стандартизацію та
сертифікацію» від 10.05.1993р. обов'язкові
вимоги державних стандартів
підлягають безумовному виконанню
органами державної виконавчої влади,
всіма підприємствами, їх об'єднаннями,
установами, організаціями та
громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності, на
діяльність яких поширюється дія
стандартів.

У відповідності до ч. 3 ст. 38 ЦПК України
юридичних осіб представляють їхніх
органи, що діють у межах повноважень
наданих їм законом, статутом чи
положенням, або їх представники.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 42 ЦПК
України - довіреність від імені
юридичної особи видається за підписом
посадової особи, уповноваженої на це
законом, статутом або положенням, з
прикладанням печатки юридичної особи.

Позивач намагається довести розмір
заборгованості відповідачів на
підставі письмових доказів. Як
встановлено судом наданий позивачем
розрахунок заборгованості відповідача
не може слугувати таким, оскільки зі
змісту даних розрахунків суд не може
встановити у кого, перед ким і за якими
зобов'язаннями виникла заборгованість,
з якого правочину та суми
заборгованості позивач виготовив
розрахунок сум пені. Розрахунки не
містять дати їх виготовлення,
підписані громадянином чи громадянкою
ОСОБА_5

Так, відповідно до вимог ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» зазначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Таким чином, облік може бути первинним
та зведеним, кожна операція (дія)
суб'єкта господарювання повинна
підтверджуватися певними документами
бухгалтерського обліку. Тобто
розрахунок за підписом особи,
повноваження якої не підтверджено в
суді, не може свідчити про здійснення
бухгалтерської операції щодо видачі
готівкових коштів або ж їх зарахування.

Згідно до п. 11 роз'яснень постанови
Пленуму ВСУ «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р.
зазначено, що, встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Розрахунки ж позивача ґрунтуються
виключно на припущеннях.

Зазначена позиція відображена в
рішенні Вищого господарського суду
України від 28 вересня 2011 року по справі
10/52 пд від 28.09.2011р. (щодо переліку
документів первинного бухгалтерського
обліку, які підтверджують здійснення
господарської операції). Де зазначено,
що: «Колегія суддів, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що належними доказами, які
підтверджують наявність чи
відсутність заборгованості, а також
встановлюють розмір заборгованості,
можуть бути виключно первинні
документи, оформлені у відповідності
до вимог ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", а відповідачем на
підтвердження безспірності своїх
вимог, як встановлено судами, не було
подано нотаріусу первинних документів,
щодо видачі кредиту та здійснення його
часткового погашення (платіжні
доручення, меморіальні ордери,
розписки, чеки тощо), а тому в нотаріуса
були відсутні підстави вважати, що
розмір заборгованості позивача перед
відповідачем зазначеного у
виконавчому написі, були безспірними».

П. 8 главою 2 розділом 111 Інструкції про
порядок видачі, приймання та обліку
готівкової іноземної валюти,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№337 від 14.08.2003р. та зареєстрованої
Міністерством юстиції України 5
вересня 2003 р. за N 768/8089 установлено, що
після завершення приймання готівки
клієнту видається квитанція (другий
примірник прибуткового касового
документа) або інший документ, що є
підтвердженням про внесення готівки
відповідній платіжній системі.
Квитанція або інший документ, що є
підтвердженням про внесення готівки у
відповідній платіжній системі, має
містити найменування банку, який
здійснив касову операцію, дату
здійснення касової операції (у разі
здійснення касової операції в
післяопераційний час - час виконання
операції), а також підпис працівника
банку, який прийняв готівку, відбиток
печатки (штампа) або електронний підпис
працівника банку, засвідчений
електронним підписом САБ.

Таким чином, в суді при розгляді цієї
цивільної справи встановлено, що жоден
із розрахунків, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором не містить вимог зазначеної
Інструкції, яка є спеціальним
нормативно-правим актом під час
вирішення справ, які виникають на
підставі договорів банківського
кредиту.

Як на підставу своїх позовних вимог
позивач у позові посилається на заяву
про видачу ОСОБА_3 готівки від 25.09.2006 р.,
але при дослідженні матеріалів цієї
справи встановлено, що на вказаній
заяві, яка виготовлена у друкованому
вигляді позивачем підпис ОСОБА_3
відсутній, а тому такий доказ є
неналежним та недопустимим.
Зазначені вище документи (розрахунки)
заборгованості та заява про видачу
відповідачу готівки не можуть
засвідчувати розмір кредитної
заборгованості ОСОБА_3 перед позивачем,
оскільки не відповідають вимогам
належності та допустимості доказів,
які закріплені в ст.ст. 57-59 ЦПК України,
а також ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність».

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом також встановлено, що відповідно
до п. 4.1. договору поруки від 25.09.2006 р.,
який укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та
ОСОБА_4 (4. Припинення поруки) - порука
припиняється - якщо Кредитодавець
протягом одного року від дня настання
строку виконання зобов'язання за
Кредитним договором не пред'явить
вимог до Поручителя. Зобов'язання за
кредитним договором у ОСОБА_3 виникли
25.10.2006 р. Позивач до суду не надав
доказів того, що відповідачу ОСОБА_4 до
25.10.2007 р. пред'являлися будь-які вимоги
майнового чи іншого характеру, що
стосується виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору від 25.09.2006 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК - порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. Тому
позивачем, при зверненні з позовом не
дотримано вимог ст. 119 ЦПК України щодо
викладу обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги та зазначення
доказів, що підтверджують ці обставини.

Зазначена позиція відображена в
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вказано, що -
(п.5) позовна заява про вирішення спору,
що виникає з кредитних правовідносин,
за формою і змістом повинна
відповідати загальним правилам,
встановленим статтею 119 ЦПК, … . Судам
слід звертати особливу увагу на
наявність у позовній заяві обставин,
передбачених пунктами 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК,
а саме виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 526, 530, 553, 1049, 1054 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
А. Б. Коваль