Справа № 199/1886/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б., при
секретарі Голубніченко В.О., за участі
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Лантух І.В.,
представників третіх осіб - ОСОБА_3,
Ширяєвої Т.П., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
де треті особи Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Амур-Нижньодніпровський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_7, про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернувся з
позовом про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню.
В ході розгляду справи уточнив позов. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що заборгованість,
що зазначена у виконавчому напису є
спірною та не відповідає дійсності, що
підтверджується самим виконавчим
написом та умовами кредитного
договору. Так в оскаржуваному
виконавчому написі зазначений строк,
за який проводиться стягнення, а саме з
19.12.2011 по 06.06.2013. Враховуючи умови
кредитного договору сума
заборгованості по відсоткам повинна
складати 195 000,00 гривень. В той же час у
виконавчому написі сума
заборгованості зазначена 493 014,23 грн.
Згідно графіку погашення кредиту
заборгованість Позичальника по сумі
кредиту станом на листопад 2011 року
складала 279 739,00 грн., але у виконавчому
написі зазначено 446 423,00 грн. Отже
заборгованість, яка зазначена у
виконавчому написі є спірною та не
відповідає дійсності. Також Позивач
посилається на порушення положень
передбачених ст.68 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» та ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність», якими
передбачено, що підставами для
бухгалтерського обліку є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення всіх банківських операцій,
та які мають містити відповідний зміст
та підписи компетентних посадових
осіб. Позивач вважає, що при вчиненні
виконавчого напису нотаріус не
отримував від Нового кредитора
первинних бухгалтерських документів
щодо видачі кредиту та здійснення його
повного чи часткового погашення, а тому
у нотаріуса були відсутні підстави
вважати, що розмір заборгованості
Позивача перед новим кредитором, а
також суми відсотків, зазначених у
заяві нового кредитора, були
безспірними, що є підставою для
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню. Також Позивач
посилається на той факт, що він не був
повідомлений новим кредитором про
порушення зобов'язань по кредитним
договором та не отримував вимогу щодо
сплати прострочених платежів. Крім
того Позивач посилається на ч.3 ст. 47
Конституції України, в якій зазначено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла не інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
21 травня 2014 року до участі у справі в
якості третьої особи залучено ОСОБА_7

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги, посилаючись на обставини
викладені в позові, просив позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача Лантух І.В. з зазначеними
позовними вимогами ОСОБА_5 не
погодилася, надала письмові
заперечення проти позову, та просила
суд відмовити позивачу у задоволенні
позову.

В судовому засіданні третя особа
Приватний нотаріус КМНО ОСОБА_6 не
з'явилася, надавши заяву щодо розгляду
справи без її участі, надавши до суду
копії документів, які були витребувані
судом.

В судовому засіданні представник
третьої особи АНД ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ширяєва Т.П.
просила відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки жодних
законних підстав для задоволення не
має, що підтверджується матеріалами
даної справи.

В судовому засіданні представник
третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_3 також
просила відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки виконавчий
напис був зроблений у відповідності до
вимог діючого законодавства, а ОСОБА_7
правомірно набув право власності на
спірне майно і є добросовісним
набувачем.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

28 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«УкрСиббанк» було укладено Договір про
надання споживчого кредиту №0,
згідно з умовами якого Банк надав
Позивачу кредитні кошти у розмірі 500
000,00 (п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) грн.,
дата повернення кредиту - 28.10.2015,
цільове призначення кредиту - для
особистих потреб Позичальника,
процента ставка за користування
кредитом - 26 % річних (далі - Кредитний
договір).

У забезпечення виконання Позивачем
зобов'язань за Кредитним договором між
ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем було
укладено Договір іпотеки
№0/0/3 (далі - Договір іпотеки)
посвідчений ОСОБА_8 приватним
нотаріусом Дніпропетровського МНО
28.10.2008 за реєстровим № 1279.

Предметом іпотеки є нерухоме майно -
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та
АТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрованого в реєстрі за №№ 2949, 2950,
АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до
боржників по кредитних договорах, в
тому числі і по Договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 28.10.2008.

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що обов'язок
іпотекодержателя у разі порушення
іпотекодавцем основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
надіслати останньому та боржнику, якщо
він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги, і надають
іпотекодержателю право розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
лише після спливу тридцятиденного
строку, встановленого для виконання
іпотекодавцем цієї вимоги.

12 квітня 2013 року АТ «Дельта Банк» було
направлено Позивачу досудову вимогу,
яким Позивача було повідомлено про те,
що систематичне порушення ним
договірних зобов'язань призвело до
виникнення простроченої
заборгованості.

Також, Позивача було попереджено, що у
зв'язку з невиконанням ним умов
кредитного договору Банк буде
вимушений ініціювати процедуру
звернення до суду або до нотаріальних
органів для вчинення виконавчого
напису нотаріуса, з метою стягнення
заборгованості в примусовому порядку.

З метою уникнення процедури
примусового стягнення боргу, Позивачу
було запропоновано сплатити
прострочену суму заборгованості
протягом тридцяти календарних днів від
дати отримання даної вимоги. Дана
вимога Позивачем виконана не була.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього ж Закону за
рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Так, згідно п. 4.1 Договору іпотеки
іпотекодержатель має право звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
порушення іпотекодавцем будь-якого
зобов'язання за цим договором або
будь-якого зобов'язання, забезпечено
іпотекою за цим Договором.

Звернення стягнення згідно п. 4.2.2
іпотечного договору здійснюється на
підставі виконавчого напису нотаріуса

Вчинення виконавчого напису
нотаріусом регулюється статтями 87, 88
Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ "Про
нотаріат" (далі - Закон № 3425-ХІІ),
статтею 33 Закону України від 05.06.2003 №
898-ІV "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-ІV),
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі -
Перелік), Інструкцією "Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України", затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
№ 296/5 (далі - Інструкція), а також
Правилами ведення нотаріального
діловодства, затвердженими наказом
Міністерства юстиції України від 31.12.2008
№ 2368/5 (чинними на час вчинення
спірного виконавчого напису) (далі -
Правила).

Згідно з частинами 1, 3 статті 33 Закону №
898-ІV у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

У відповідності з частиною 1 статті 88
Закону № 3425-ХІІ нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Для стягнення грошових сум,
витребування від Боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість, перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№1172. Вчинення виконавчого напису у
разі порушення основного зобов'язання
та (або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
30-ти днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником письмової
вимоги про усунення порушень, 30-ти
денний термін на добровільне усунення
порушень сплинув, але Позивачем ніяких
дій з цього приводу здійснено не було.

За правилами глави 16 Інструкції
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком (оригінал
нотаріально посвідченої угоди і
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання).

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів» від 29
червня 1999 року № 1172 для одержання
виконавчого напису для стягнення
заборгованості за нотаріально
посвідченими угодами подаються,
зокрема, оригінал нотаріально
посвідченої угоди; документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Тобто, вказаними положеннями
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не перевіряє безспірність
заборгованості, не встановлює права та
обов'язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку.

03.07.2013 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
було вчинено виконавчий напис за
реєстровим № 1583 за яким запропоновано
звернути стягнення на нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить на
праві власності гр. ОСОБА_5, а за рахунок
коштів отриманих від реалізації
вказаного нерухомого майна
задовольнити вимоги Банку у розмірі 939
437,26 грн. за період з 19.12.2011 по 06.06.2013.

З матеріалів справи вбачається, що
приватному нотаріусу для вчинення
виконавчого напису банком в
підтвердження наявності
заборгованості було подано наступні
документи: оригінал іпотечного
договору, кредитний договір,
розрахунок заборгованості
позичальника згідно кредитного
договору, вимогу-повідомлення про
порушення забезпеченого іпотекою
зобов'язання за кредитним договором,
підтвердження направлення даної
вимоги.

Отже приватний нотаріус під час
вчинення оспорюваного виконавчого
напису діяла відповідно до вимог
Закону України «Про нотаріат» та
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження переліку документів,
Інструкції "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України",
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» від 29 червня 1999 року, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання представника позивача на те,
що початок перебігу строку за який
проводиться стягнення зазначено з
19.12.2011 року, тому Позичальник припинив
погашення заборгованості за Кредитним
договором саме з грудня 2011 року
спростовується фактичними обставинами
справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, на момент передачі ПАТ
«УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав
вимоги за Актом приймання-передачі,
станом на 19.11.2011 року заборгованість
ОСОБА_5 за кредитним договором №0
від 28.10.2008, згідно Розрахунку
заборгованості від 06.06.2013 становила:

- сума заборгованості (поточна) - 315
457,00 грн.

- сума заборгованості
(прострочена) - 130 966,00 грн.

- нараховано відсотків на
прострочену суму заборгованості - 249173,01
грн.

Оскільки право вимоги виникло у АТ
«Дельта Банк» 19.11.2011, тому і звернення
стягнення здійснено за період з 19.11.2011
по 06.06.2013.

Суд відноситься критично до посилань
представника позивача щодо спірності
суми заборгованості, оскільки
Позичальник допустив прострочення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, станом на 19.11.2011 він мав
значні суми заборгованості за тілом
кредиту та відсотками, оскільки
припинив повернення кредитних коштів
через півроку після отримання кредиту,
про що зазначив в судовому засіданні
представник позивача.

Що стосується посилань позивача у
позові на норми Конституції України, то
з цими доводами не можна погодитись,
оскільки, як вказує сам позивач, то на
даний час він має інше житло та
проживає в Росії, крім того як
вбачається з матеріалів справи сума
заборгованості за кредитним
зобов'язанням є значною, а сам Позивач
безпідставно перестав виплачувати
грошові кошти за кредитним
зобов'язанням внаслідок чого
утворилась така сума боргу.

Виходячи з вищевикладеного, судом
встановлено, що Позивач безпідставно
припинив виплати за кредитним
договором, що призвело до утворення
значної суми боргу, у зв'язку з чим Банк
змушений був звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом вчинення
виконавчого напису. Оскільки
виконавчий напис нотаріуса, у
встановленому законом порядку, є
виконавчим документом, то Державний
виконавець в свою чергу відкрив
виконавче провадження, внаслідок чого
дане майно було передано
спеціалізованому підприємству для
реалізації його на прилюдних торгах.

02.12.2013 були проведені прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна. Переможцем на торгах став
ОСОБА_7, про що було складено акт про
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна. 03 грудня 2013 року ОСОБА_10,
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу було видано
свідоцтво про те, що ОСОБА_7 є власником
квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, на час звернення до суду з
даним позовом про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
встановлено, що даний виконавчий напис
реалізовано шляхом проведення
прилюдних торгів.

З урахуванням викладеного та
встановлених обстави, суд приходить до
висновку про відмову позивачу в
задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд зазначає, що з
урахуванням результату розгляду
справи, судові витрати компенсуванню
не підлягають та відносяться на
рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 в задоволенні позову до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», де треті особи Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
Амур-Нижньодніпровський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_7, про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню - відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають та відносяться на рахунок
позивача.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 17 червня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець