Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інкомстрах», третя
особа - ОСОБА_5, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (далі -
ДТП). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
15 грудня 2010 року сталося ДТП за участі
автомобіля марки «ВАЗ 21063» під її
керуванням, та автомобіля марки
«Тойота Яріс», під керуванням ОСОБА_4
Позивачка зазначає, що внаслідок ДТП
вона отримала тілесні ушкодження, а її
автомобіль - значні механічні
пошкодження, внаслідок яких автомобіль
відновленню не підлягає. Згідно з
постановою Южного міського суду
Одеської області від 18 січня 2011 року
ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності. Ураховуючи
викладене, ОСОБА_3 з урахуванням
уточнених позовних вимог просила
задовольнити її позов і стягнути з
ОСОБА_4 14 739 грн. у рахунок вартості
знищеного автомобіля, 550 грн. у рахунок
оплати витрат на проведення
експертизи, 1 000 грн. у рахунок оплати
витрат на правову допомогу, 127 грн. 20
коп. у рахунок оплати витрат на послуги
пошти, 2 200 грн. 30 коп. у рахунок оплати
вартості ліків та послуг по
діагностиці, 652 грн. у рахунок оплати
витрат на охорону пошкодженого
автомобіля, 5 910 грн. у рахунок сплати
неотриманого доходу від
підприємницької діяльності та 40 000 грн.
у рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Ухвалою Южного міського суду Одеської
області від 20 квітня 2011 року до
участі у справі в якості третьої особи
залучено закрите акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Інкомстрах» (далі - ЗАТ «СК
«Інкомстрах»), правонаступником якого
є приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інкомстрах»(далі -
ПАТ «СК «Інкомстрах»).

Ухвалою Южного міського суду Одеської
області від 31 жовтня 2011 року
ЗАТ «СК «Інкомстрах», правонаступником
якого є ПАТ «СК «Інкомстрах», залучено
до участі у справі в якості
співвідповідача.

Рішенням Южного міського суду Одеської
області від 03 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13 лютого 2014 року рішення
Южного міського суду Одеської області
від 03 квітня 2013 року скасовано й
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 533 грн.
10 коп. у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, 5 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, 632 грн. 54
коп. у рахунок оплати витрат на
проведення дослідження спеціаліста, 1
000 грн. у рахунок оплати витрат на
правову допомогу та 1 098 грн. у рахунок
оплати судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови
ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4 і
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що внаслідок ДТП ОСОБА_3 спричинено
шкоду з вини ОСОБА_4, у зв'язку з чим на
останню і покладається
відповідальність по відшкодуванню
завданої шкоди. На ПАТ «СК «Інкомстрах»
не можна покласти відповідальність за
спричинену позивачці шкоду, оскільки
на момент ДТП поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів не діяв.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що 15 грудня 2010 року
сталося ДТП за участі автомобіля під
керуванням ОСОБА_3, власником якого є
ОСОБА_5, та автомобіля під керуванням
ОСОБА_4

Постановою Южного міського суду
Одеської області від 18 січня 2011
року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП, і
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керувати
всіма видами транспортних засобів
строком на 6 місяців.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 16 лютого 2011 року
постанову Южного міського суду
Одеської області від 18 січня 2011 року
про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
статтею 124 КУпАП і накладення
адміністративного стягнення у вигляді
позбавлення права керувати всіма
видами транспортних засобів строком на
6 місяців змінено й призначено ОСОБА_4
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до статті 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Між ОСОБА_4 і ЗАТ «СК «Інкомстрах»
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс № ВА/7637719),
за умовами якого ОСОБА_4 застрахувала
свою цивільно-правову
відповідальність, забезпеченим
транспортним засобом за цим договором
є автомобіль марки «Тойота Яріс»
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно зі ст. 6 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховим
випадком є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22
вказаного Закону).

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про
страхування» передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором

страхування.

Зазначаючи, що договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на момент скоєння
ДТП не діяв, суд апеляційної інстанції
не звернув увагу, що положення ст. 18
Закону України «Про страхування»
пов'язують початок дії договору
страхування або з моменту внесення
першого страхового платежу, або з
моменту, зазначеного в самому договорі;
не дав належної оцінки умовам договору
страхування, в якому зазначено, що
договір діє з 00 год. 00 хв. 14
грудня 2010 року, а отже і ДТП сталося в
період дії зазначеного договору; суд
апеляційної інстанції також не надав
оцінки і не спростував доводи
відповідачки ОСОБА_4, про те, що вона
вчасно звернулась до страховика і
повідомила його про ДТП, не надав
оцінки поясненням самого страховика,
що вони не відмовляються відшкодувати
збитки ОСОБА_3, заподіяні їй внаслідок
ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4
зазначала, що в провадженні Южного
міського суду Одеської області
перебуває цивільна справа за позовом
ЗАТ «СК «Інкомстрах», правонаступником
якого є ПАТ «СК «Інкомстрах», до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_3, про визнання
незаконним полісу.

Відмовляючи у зупиненні провадження у
цій справі, до розгляду справи про
визнання полісу незаконним, суд
апеляційної інстанції всупереч
вимогам п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України не
звернув уваги, що від вирішення спору
про визнання полісу недійсним залежить
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Отже, при новому розгляді справи суду
апеляційної інстанції необхідно
з'ясувати результат вирішення судом
вищевказаної справи про визнання
незаконним полісу, перевірити чи
набрало рішення, ухвалене в цій справі,
законної сили і в залежності від
встановлених обставин вирішити спір.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
не з'ясував всі обставини у справі, не
дослідив докази та не надав їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська