АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6317/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційні
скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, з
урахуванням доповнених позовних вимог,
просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 47600,08 гри.,
моральну шкоду в розмірі 864 мінімальних
заробітних плат, що станом на день
подання позовної заяви складає 991008,00
грн., понесені витрати на проведення
експертизи в розмірі 6030,00 грн.,
зобов'язати відповідача усі подальші
грошові витрати, пов'язані з повною
реабілітацією взяти на себе.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що 28.11.2007 в результаті ДТП їй
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що
призвели до втрати 50 % професійної
працездатності, встановлено третю
групу інвалідності. За фактом скоєння
ДТП порушено кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. Постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 30.11.2012 року,
відповідача звільнено від
кримінальної відповідальності,
провадження по справі закрито.
Внаслідок ДТП позивачу заподіяно
матеріальної та моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню за рахунок
відповідача.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 03.06.2013 залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 05.09.2013 позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
майнову шкоду в розмірі 47600,08 грн.,
моральну шкоду в розмірі 991008,00 грн.,
оплату проведення експертизи в сумі
6030,00 грн., а всього 1044638,08 грн. Відмовлено
в частині позовних вимог про
зобов'язання відповідача взяти на себе
усі подальші витрати, пов'язані з
повною реабілітацією. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.11.2013 рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 03.06.2013 та ухвалу Апеляційного суду
м. Києва від 05.09.2013 в частині стягнення
моральної шкоди скасовано, а справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В решті
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 03.06.2013 та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013
залишено без змін.

Скасовуючи частково судові рішення
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ в своїй ухвалі зазначив, що суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, не звернув
уваги на положення ст. 1167 ЦК України, п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та не
навів у судовому рішенні достатні
мотиви для висновку з огляду на засади
розумності й виваженості, погодження з
розміром, а врахував лише доводи,
зазначені в позовній заяві.

Під час нового розгляду справи в
частині відшкодування моральної шкоди
суд першої інстанції ухвалив рішення
від 27.02.2014 яким вимогу про
відшкодування моральної шкоди
задовольнив частково та стягнув з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду в сумі 200000 грн. В задоволенні
іншої частини заявлених вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
змінити рішення суду та ухвалити нове
про задоволення позову в повному
обсязі, а саме стягнення з відповідача
моральної шкоди в сумі 1052352 грн., що
дорівнює 864 мінімальним розмірам
заробітної плати. Вважає, що суд першої
інстанції не дав належну оцінку
наявним у справі доказам, внаслідок
чого дійшов помилкового та
необґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.
Визначаючи суму моральної шкоди судом
не враховано тяжкість заподіяних
тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених
змін у житті та необґрунтовано розмір
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове по суті позовних вимог,
вказуючи на незаконність та
необґрунтованість рішення, оскільки
суд не навів підстав для відшкодування
моральної шкоду в визначеному розмірі,
який є занадто великим і не відповідає
судовій практиці розгляду аналогічних
справ.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав,
просили її задовольнити та відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
відповідача за її безпідставністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги позивача
заперечував за її необґрунтованістю та
просив задовольнити апеляційну скаргу
відповідача, оскільки вона ґрунтується
на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційних скарг,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, частково задовольняючи позов та
стягуючи з відповідача на користь
позивача моральну шкоду в сумі 200000 грн.,
суд першої інстанції виходив принципів
розумності, виваженості і
справедливості та врахував всі
фактичні обставини справи і
передбачені законом підстави, які
впливають на визначення розміру
заподіяної моральної шкоди.

Вказаний висновок суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 28.11.2007 приблизно о 13 год. 15
хв. ОСОБА_5 керуючи автомобілем
«Шевролет Авео» д.н.з. НОМЕР_2, під час
руху проявила неуважність до дорожньої
обстановки та її змін. Перед поворотом
праворуч на з'їзд до пр. Палладіна в м.
Києві завчасно не зайняла відповідне
крайнє положення на проїзній частині
та не переконавшись, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху, стала
виконувати поворот праворуч. При
виїзді в першу смугу руху, не дала
дорогу автомобілю «Шкода Октавія»
д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_9, який рухався позаду в попутному
напрямку, внаслідок чого здійснила
зіткнення з вказаним автомобілем.
Після зіткнення автомобіль «Шкода
Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 продовжив свій
рух у некерованому стані, виїхав за
межі проїзної частини на тротуар, де
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 спричинено
тілесні ушкодження у вигляді
відкритого багатоуламкового
перелому-вивиху плюснових кісток
правої ступні з поширеною розчавленою
раною стопи та пошкодженням
судинно-нервових пучків м'язів і
сухожилків правої стопи, які
потребували в своєму перебігу
вичленення правої стопи на рівні
предплюсне-плюсневих суглобів. Дані
обставини наведені в постанові
Святошинського районного суду м. Києва
від 30.11.2012 (Т. 1, а.с. 15-18) та підтверджені
висновком експерта Київського
міського бюро судово-медичної
експертизи № 99/Е (Т. 1, а.с. 19-22).

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 30.11.2012 ОСОБА_5
звільнено від кримінальної
відповідальності, провадження по
справі закрито (Т. 1, а.с. 15-18).

Згідно довідки до акта огляду MCЕK серії
10 ААА № 135336 від 09.06.2011, ОСОБА_2 довічно
встановлено третю групу інвалідності,
протипоказана праця з тривалим
пересуванням на ногах, можливо
працювати за дефектом зі зменшеним
об'ємом роботи (Т. 1, а.с. 23). Довідкою про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги, серії КА-3 № 000948 від 09.06.2011,
ОСОБА_2 довічно визначено 50 % втрати
професійної працездатності (Т. 1, а.с. 24).

Висновком експертного дослідження №
0222 НІСЕ від 15.10.2012 встановлено, що
отримання тяжких тілесних ушкоджень в
ДТП, що сталося 28.11.2007 постала для
потерпілої ОСОБА_2 як інтенсивно
психотравмуюча, призвела до повної
зміни її життєдіяльності, до втрати
працездатності зі встановленням групи
інвалідності, необхідністю тривалого
лікування та реабілітації, адаптації
до погіршених умов життя, до фізичних і
соціальних обмежень, що заподіяло їй
інтенсивних негативних психологічних
переживань (моральних страждань).
Орієнтовний розмір компенсації
завданих ОСОБА_2 моральних страждань
становить 864 мінімальні заробітні
плати (Т. 1, а.с. 145-155).

Також судом встановлено, відповідач
працює в КМУ на посаді доцента кафедри
зарубіжної культури і літератури з
01.09.1997 по теперішній час і її
середньомісячна заробітна плата
складає 696,30 грн. Загальна сума доходів
за період з листопада 2012 року по
квітень 2013 року становить 3042,60 грн. Дана
обставина підтверджується довідкою
про доходи № 145 від 21.05.2013. З довідки № 03
від 11.06.2013 вбачається, що ОСОБА_5 працює
в приватному загальноосвітньому
навчальному закладі «Ліцей КиМУ» з
01.09.2009 на посаді викладача, середня
заробітна плата становить 512,28 грн.
Нарахована заробітна плата ОСОБА_5 в
ліцеї за період листопад 2012 року по
квітень 2013 року становить 3756,72 грн.. що
підтверджується довідкою «Ліцею КиМУ»
№ 3 від 21.05.2013 року.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_5 має
двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1, а.с. 204, 205).

Під час розгляду справи позивач
зазначила, що заявлений розмір
відшкодування моральної шкоди вважає
обґрунтованим, оскільки внаслідок
заподіяних їй травм вона не може
повноцінно жити і виховувати дитину, не
може повноцінно себе обслуговувати,
внаслідок ушкодження здоров'я у неї
відбулися вимушені змін життєвих і
виробничих стосунків, що потягло
вимушені змін у життєвих стосунках
всієї сім'ї. Позивач також вказувала, що
відповідачка за весь час після
заподіяння шкоди здоров'ю позивачці, не
надала останній жодних коштів на
відшкодування моральної і
матеріальної шкоди в позасудовому
порядку. Понад 6 років вона відчуває
душевні страждання внаслідок
заподіяних травм. Через відсутність у
неї коштів на лікування та небажання
відповідачки в позасудовому порядку
понести певні фінансові витрати для
відновлення здоров'я позивачці їй
двічі здійснювали ампутацію кінцівок.

Представник відповідача не
заперечував проти встановлених судом
фактичних обставин справи та наслідків
ушкодження здоров'я, спричинених
внаслідок ДТП, але вважав надмірною
суму відшкодування моральної шкоди.

Висновок суду про наявність правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди ґрунтується на вимогах ст.ст. 23,
1167 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Частиною 2 вказаної статі визначено, що
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

У відповідності з вимогами ч. 3 цієї ж
статті, моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Разом з цим, частиною 2 вказаної норми
закону закріплено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння позивачу моральної
шкоди з вини відповідача встановлений
судом та не заперечується сторонами.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
норми права, які регулюють виниклі
спірні правовідносини сторін, оцінивши
наявні у справі докази в їх сукупності,
суд першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку про наявність
правових підстав для задоволення вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди, яка в даному випадку полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
позивач зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я (каліцтвом).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд
першої інстанції цілком правомірно
врахував характер та обсяг страждань
(фізичних, душевних, психічних), а також
характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення),
яких зазнав позивач та які полягають у
неможливості повноцінно жити і
виховувати сім'ю, повноцінно себе
обслуговувати через наявність
фізичних вад та фактичну неможливість
відновлення здоров'я до попереднього
стану, у зв'язку з втратою професійної
працездатності на 50 %, тривалість
продовження лікування, яке триває до
цього часу.

Також суд обґрунтовано врахував
тяжкість вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках позивачки,
внаслідок заподіяного ушкодження
здоров'я, що також супроводжується
вимушеними змінами у життєвих
стосунках всієї сім'ї позивачки (її
чоловіка і дитини). Вимушені зміни у
життєвих і виробничих стосунках
позивачки та її сім'ї є істотними,
оскільки повноцінно працювати вона
більше не зможе, повноцінно
обслуговувати себе і родину також не
зможе, рідним і близьким доводиться
докладати додаткових зусиль у
повсякденному житті через
необхідність додаткового догляду за
позивачкою.

Більш цього, судом підставно враховано
і бездіяльність відповідачки, яка за
весь час після заподіяння ушкодження
здоров'ю позивачці, не надала останній
жодних коштів на відшкодування
моральної чи матеріальної шкоди в
позасудовому порядку, хоча
усвідомлювала потребу ОСОБА_2 в коштах
на лікування. Відсутність коштів на
лікування у позивача та небажання
відповідача в позасудовому порядку
понести певні фінансові витрати для
відновлення здоров'я позивача,
призвело до того, що останній двічі
здійснювали ампутацію кінцівок, що
також підлягає врахуванню при
визначенні розміру моральної шкоди.

Належним чином встановивши всі
фактичні обставини справи та
врахувавши всі обставини передбачені
законом, які повинні враховуватись при
визначенні розміру моральної шкоди, а
також виходячи з принципів розумності,
виваженості та справедливості, суд
першої інстанції цілком обґрунтовано
визначив розмір заподіяної позивачу
моральної шкоди в сумі 200000 грн.

Доводи апеляційних скарг позивача та
відповідача, які зводяться до того, що
сторони не погоджуються з визначеним
судом розміром моральної шкоди,
зокрема позивачка вважає її за малою, а
відповідачка занадто великою, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
суд першої інстанції, як вже
вказувалось вище, врахував всі
передбачені законом підстави, умови та
критерії від яких залежить визначення
розміру моральної шкоди, з урахуванням
конкретних обставин даної справи. При
цьому, слід зазначити, що більший
розмір відшкодування не відповідатиме
критеріям виваженості розумності і
справедливості, а менший розмір не
зможе забезпечити адекватного
покриття тих фізичних та душевних
страждань, яких зазнала позивачка
внаслідок ушкодження її здоров'я.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
доводів апеляційних скарг, а отже й
відсутність правових підстав для їх
задоволення.

Натомість суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційних скарг та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді