УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

ГоловуючогоМакарчука М.А.,суддів:
Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,Писаної Т.О.,

Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ
майна подружжя. Заперечуючи проти
вказаних вимог, ОСОБА_6 у червні 2013 року
подав до суду зустрічний позов до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 15 серпня 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено повністю, зустрічний
позов ОСОБА_6 - частково.

У порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_5 право
власності на: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 280 000 грн; квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 880 000 грн, а всього на суму 1
160 000, грн.

У порядку поділу спільного майна
подружжя виділено ОСОБА_6:
будинковолодіння по АДРЕСА_3, вартістю
720 000 грн, нежитлове приміщення
(стоматологічний кабінет) по АДРЕСА_4,
вартістю 200 000 грн, автомобіль Chevrolet Lacetti,
2009 року випуску, р.н. НОМЕР_1, вартістю 80
000 грн; автомобільний причіп «Бджілка»
П4, 1991 року випуску, р.н. НОМЕР_2, вартістю
4000 грн; трактор вартістю 80 000 грн; чотири
тракторні причепи вартістю 76 000 грн, а
всього на суму 1 160 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У задоволенні решти зустрічного
позову ОСОБА_6 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення
позову.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 04 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
У задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_6 -
задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна
подружжя залишено у власності
ОСОБА_5 будинковолодіння по АДРЕСА_3,
вартістю 720 000 грн, трактор колісній
«ЮМЗ-6АЛ», вартістю 80 000 грн і чотири
тракторні причепи вартістю 76 000 грн, а
всього майна на загальну суму 876 000 грн.

У порядку поділу спільного майна
подружжя виділено у власність
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2, вартістю
880 000 грн, квартиру АДРЕСА_1, вартістю 280
000 грн, автомобіль Chevrolet Lacetti, 2009 року
випуску, р.н. НОМЕР_1, вартістю 80 000 грн і
автомобільний причіп «Бджілка» П4
вартістю 4000 грн, а всього майна на
загальну суму 1 244 000 грн.

Покладено на ОСОБА_6 обов'язок по
одноособовому погашенню боргів за
договорами позики від 12 вересня 2006
року, від 26 червня 2008 року, від 20 липня
2008 року, від 24 вересня 2008 року, від 09
листопада 2008 року, від 05 січня 2010 року і
від 06 серпня 2011 року.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У задоволенні решти зустрічного
позову ОСОБА_6 відмовлено

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказане рішення апеляційного
суду скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що сторони у
період з 28 квітня 1988 року по 14 січня 2013
року перебували у зареєстрованому
шлюбі.

За час шлюбу сторони набули наступне
майно:

- на підставі договору
купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року
квартиру АДРЕСА_1;

- квартиру АДРЕСА_2, свідоцтво про
право власності серії САБ № 659544 від 18
червня 2012 року, видане ГУЖЗ виконавчого
органу Київської міської ради, яке
зареєстровано 19 липня 2012 року;

- будинковолодіння по АДРЕСА_3,
свідоцтво про право особистої
власності на забудову № 37 від 30 серпня
1995 року, видане УЖКГ виконавчого
комітету Миргородської міської ради
Полтавської області, яке зареєстровано
05 вересня 1995 року;

- на підставі договору
купівлі-продажу від 03 лютого 2010 року
автомобіль Chevrolet Lacetti, 2009 року випуску,
р.н. НОМЕР_1;

- на підставі договору
купівлі-продажу 07 жовтня 2003 року
автомобільний причіп «Бджілка» П4, 1991
року випуску, р.н. НОМЕР_2;

- трактор колісний «ЮМЗ-6АЛ», 1978 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію
машини серії НОМЕР_3 від 07 липня 2008 року;

- причіп тракторний «1ПТС-4», 1988 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію
машини серії НОМЕР_4 від 13 травня 2010
року;

- причіп тракторний «2ПТС-4», 1979 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію
машини серії НОМЕР_5 від 13 травня 2010
року;

- два причепи тракторні - матеріали
справи відповідних правовстановлюючих
документів на вказане майно не містять,
але судами встановлено, що сторони не
заперечують факт їх існування.

Вказуючи на те, що між сторонами не
досягнуто згоди щодо поділу вказаного
майна, сторони звернулися до суду з
відповідними позовами про його поділ, а
тому суди при вирішення цього спору
повинні виходити з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма
статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу такого майна,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

При поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
у разі, якщо речі є неподільними,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою
та попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст.
71 СК України).

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України.

Тобто для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1
ст. 365 ЦК України за умови, що таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї та попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року
роз'яснено, що у разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Таким чином, суди встановивши
загальний обсяг спільного майна
подружжя, з урахуванням наявних боргів,
повинні були виходити із принципу
рівності часток дружини і чоловіка у
такому майні. При вирішенні питання про
присудження певної речі одному з
подружжя, суди, лише у разі, якщо така
річ є неподільною, одночасно повинні
вирішити питання про припинення права
власності іншого подружжя на частку
цієї речі. У випадку, якщо такі вимоги
не були заявлені, суд, відповідно до
вказаних роз'яснень, які суди залишили
поза увагою, визначає ідеальні частки у
майні.

З урахуванням вказаного, суди
повинні встановити чи є речі, які
входять до спільного майна подружжя,
подільними, та виходячи з цього
вирішити цей спір.

Щодо поділу майна, яке було набуте
подружжям до 01 січня 2004 року, суди
повинні керуватися положеннями
Кодексу про шлюб та сім'ю України, які
містять аналогічний вказаному вище
порядок такого поділу.

Оскільки судами не встановлені
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення спору, то
ухвалені у справі судові рішення
відповідно до ст. 338 ЦПК України
необхідно скасувати і передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 15 серпня 2013 року та
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 04 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.А. Макарчук Судді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана І.М.
Фаловська Г.В. Юровська

5

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-55407св13

Головуючий у першій інстанції:
Альошина Н.М.

Головуючий в апеляційній інстанції:
Карпушин Г.Л.

Доповідач: Писана Т.О.