АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №676/1639/14-ц
Провадження №22-ц/792/1372/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса
О.Г.

суддів: Матковської Л.О., Федорової
Н.О.,

при секретарі: Терлич А.В.,

за участю: представника прокуратури
Ліщука А.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави - Державного
концерну "Укроборонпром" в особі органу
уповноваженого здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах:
Державного підприємства
"Науково-технічний комплекс "Завод
точної механіки" на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 06 травня
2014 року по справі за позовом
Чернівецької прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави - Державного
концерну "Укроборонпром" в особі органу
уповноваженого здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах:
Державного підприємства
"Науково-технічний комплекс "Завод
точної механіки" до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору зберігання та
відшкодування витрат за зберігання
майна.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника прокуратури Ліщука А.І.,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року Чернівецька
прокуратура з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави - Державного концерну -
____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Шевцова
Л.М.
Провадження № 22-ц/792/1372/14

Доповідач: Матковська Л.О.

Категорія: 19

"Укроборонпром" в особі органу
уповноваженого здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах:
Державного підприємства
"Науково-технічний комплекс "Завод
точної механіки" (далі - ДП "НТК "ЗТМ")
звернулась з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
зберігання та відшкодування витрат за
зберігання майна.

В обґрунтування вимог вказувала, що 26
квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ДП "НТК
"ЗТМ" в особі тимчасово виконуючого
обов'язки директора ОСОБА_4., було
укладено договір зберігання №06/02-61.
Відповідно до зазначеного договору ДП
"НТК "ЗТМ" взяло на себе обов'язки по
безоплатному зберіганню майна, яке
зазначено в акті прийому передачі від 16
квітня 2013 року, належне ОСОБА_2 - катер
Галеон 290, автомобіль Мерседес - 116,
автомобіль - Волга ГАЗ 21. На день
укладення договору ОСОБА_2, був
директором ДП "НТК "ЗТМ", але всупереч
цьому вказаний договір було укладено
т.в.о. директора ОСОБА_4., який підписав
договір діючи в межах наданих йому
повноважень директором ДП "НТК "ЗТМ" -
ОСОБА_2 Станом на час укладення
договору ОСОБА_4 на посаду т.в.о.
директора ДП "НТК "ЗТМ" - не призначався,
отже не мав права підписувати вказаний
договір та перевищив свої службові
повноваження, уклавши його. Відповідно
до акту ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
"НТК "ЗТМ" за період з 01 грудня 2011 року по
01 серпня 2013 року та розрахунку
проведеного плановим відділом
вказаного підприємства - витрати на
зберігання майна відповідно до
договору №06/02-61 від 26 квітня 2013 року за
місяць склали 13400грн. Таким чином
підприємство недоотримало коштів на
загальну суму 67000грн. В зв'язку із чим
просила визнати недійсним, з моменту
укладення, договір зберігання №06/02-61
від 26 квітня 2013 року укладений між ДП
"НТК "ЗТМ" та ОСОБА_2 і стягнути з
відповідача на користь ДП "НТК "ЗТМ" -
витрати на зберігання майна у сумі
67000грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 травня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт не
погоджується з вказаним рішенням,
просить його скасувати і ухвалити нове,
яким задоволити позовні вимоги в
повному обсязі. Вказує, що зазначене
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню. Стверджує, що посилання
суду на те, що не можна приймати до
уваги розрахунок зроблений на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№629 від 10 серпня 1995 року "Про методику
оцінки об'єктів оренди" - суперечливий,
адже мова йде не про купівлю приміщення
(частини приміщення), а про його
використання (оренду). Відповідно до
п.2.6 ч.9,10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від 29
травня 2013 року, розірвання сторонами
договору, виконання його повністю або
частково, не позбавляє сторону права на
звернення в майбутньому з позовом про
визнання такого договору недійсним.
Так само не перешкоджає поданню
відповідного позову і закінчення
строку (терміну) дії оспорюваного
правочину до моменту подання позову.
Крім того судом необґрунтовано
залишено поза увагою п.3.4 та п.3.10, вище
вказаної постанови, які визначають
умови визнання правочину недійсним.
Даним нормам суд не надав оцінки та
залишив без належної перевірки, хоча
матеріали справи підтверджують
домовленість колишніх директора та
технічного директора підприємства, та
невизнання в майбутньому
підприємством оспорюваного правочину.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 26 квітня 2013 року між
ОСОБА_2 та ДП "НТК "ЗТМ" в особі тимчасово
виконуючого обов'язки директора
ОСОБА_4., було укладено договір
безоплатного зберігання №06/02-61
належного ОСОБА_2 - катера Галеон 290,
автомобіля Мерседес - 116, автомобіля -
Волга ГАЗ 21строком на один місяць.

22 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
вимогою повернути передане по договору
майно, проте йому було відмовлено і
лише на виконання рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 18 липня 2013 року про
витребування майна речі були повернуті
власнику.

Відповідно до ст.ст. 936, 947, 953 ЦК України
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка їй передана другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажедавцеві у схоронності. Зберігач
зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.
При безоплатному зберіганні
поклажодавець зобов'язаний
відшкодувати зберігачеві здійснені
ним витрати на зберігання речі, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Майно повернуто ОСОБА_2 на виконання
умов укладеного сторонами договору
зберігання.

Звертаючись з позовом про визнання
правочину - договору зберігання
недійсним позивач послався на те, що
т.в.о. директора ОСОБА_4 не міг підписати
даний договір, оскільки не був
наділений такими повноваженнями а
також просив стягнути витрати
здійсненні зберігачем майна у сумі
67000грн.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, позивачем не надано доказів
того, що наказ про призначення ОСОБА_4
на період хвороби директора
підприємства тимчасово виконуючим
його обов'язки визнаний незаконним, а з
повноважень директора вбачається
надання йому права на укладення угод.

Відповідно до умов договору зберігання
майна укладеного між підприємством та
відповідачем він є безоплатним,
обґрунтування понесених витрат на
зберігання майна в сумі 67000грн. в
розумінні ч.3 ст.947 ЦК України позивачем
також не надано.

Суд першої інстанції, вірно
встановивши характер правовідносин,
дав їм належну оцінку, обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Порядок відшкодування збитків,
заподіяних внаслідок злочинної
домовленості представників двох
сторін під час укладення оспорюваного
договору регулюється нормами ст.1166 ЦК
України, ст.ст. 207, 208 Господарського
кодексу України, на які є посилання в
апеляційній скарзі, і на підставі
доказів, які б підтверджували ці
обставини, суд міг би їх вирішувати по
суті.

Судом же вирішувалися вимоги
відповідно до ст.11 ЦПК України в межах
заявленого позову і на підставі
доказів, щодо правовідносин пов'язаних
з укладенням договору зберігання та
його виконанням сторонами.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б свідчили про
понесені зберігачем витрати на
зберігання майна відповідача.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави - Державного
концерну "Укроборонпром" в особі органу
уповноваженого здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах:
Державного підприємства
"Науково-технічний комплекс "Завод
точної механіки" на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 06 травня
2014 року відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.О.Матковська