Провадження №22-ц/784/1445/14
Провадження 22-ц- 784/1445/14
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач апеляційної
інстанції - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 її
представника - ОСОБА_4, представників
відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_7

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 27 березня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_7 за участю третьої особи -
Третьої державної нотаріальної
контори

про усунення від права на спадкування

за зустрічним позовом

ОСОБА_7

до

ОСОБА_3 за участю третьої особи -
Третьої державної нотаріальної
контори

про визнання права власності у порядку
спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась
з позовом до ОСОБА_7 про усунення від
права на спадкування за законом.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її мати - ОСОБА_8 після
смерті якої відкрилась спадщина, у
вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1
Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8 є вона та онук -
ОСОБА_7

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 ухилявся
від надання спадкодавеці (бабусі)
необхідної допомоги, яка потребувала
її через свій похилий вік та стан
здоров'я, позивачка просила усунути
ОСОБА_7 від права на спадкування після
смерті ОСОБА_8

6 лютого 2013 року відповідач звернувся
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про визнання права власності у порядку
спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
зазначав, що після смерті його бабусі
ОСОБА_8 відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1. Він, як
спадкоємець після смерті батька за
правом представлення у встановлений
законом строк звернувся до Третьої
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті бабусі. Між тим, державним
нотаріусом йому було відмовлено у
видачі свідоцтва, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи, що
підтверджують право власності
померлої на спадкове майно.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 6 лютого 2014 року
зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом прийнято та
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про
усунення від права на спадкування.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені. Усунено
ОСОБА_7 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7
до ОСОБА_3 про визнання права власності
у порядку спадкування за законом
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм
процесуального права просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивачка просила рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає часткову
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно свідоцтва
про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.16).

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 35/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 які належали померлій на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування р.№1-2450 від 6 червня
1974 року (а.с.71-72).

Згідно копії спадкової справи № 540/2013,
заведеної Третьою Миколаївською
державною нотаріальною конторою після
смерті ОСОБА_8, вбачається, що на день
спадкодавиці в зазначеному будинку,
окрім неї ніхто не був зареєстрований.
Із заявами про прийняття спадщини
звернулися онук - ОСОБА_7, батько якого
ОСОБА_9 та син спадкодавиці, помер 30
листопада 2012 року, та донька померлої -
ОСОБА_3 (а.с.37-38,40).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
усунувши ОСОБА_7 від права спадкування
за законом, суд першої інстанції
вважав доведеними обставини, що
спадкодавиця перебувала в
безпорадному стані, потребувала
допомоги відповідача, який мав
можливість її надавати та ухилявся від
обов'язку щодо надання допомоги.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

В роз'ясненнях, що містяться в п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року
передбачено, що правило частини п'ятої
статті 1224 ЦК стосується всіх
спадкоємців за законом, зокрема й тих,
які відповідно до СК не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потребу
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
цього Кодексу.

Згідно копії амбулаторної картки №857
вбачається, що ОСОБА_8 є інвалідом 1-Б
групи з 2011 року, потребує постійного
стороннього догляду, пересувається в
межах будинку (а.с.166).

ОСОБА_8 отримувала пенсію в розмірі 2000
грн., про що повідомила під час
апеляційного розгляду сама позивачка,
а також як інвалід війни в 2012 - 2013 роках
отримувала щомісячні грошові допомоги
у розмірі 600 грн. та разові грошові
допомоги у розмірі 2 200 грн. та 2 415 грн.
(а.с. 226).

Отже, померла ОСОБА_8 не може вважатися
особою, яка потребувала матеріальної
допомоги, оскільки отримувала державне
утримання.

Посилання позивачки на те, що вона була
вимушена звільнитися з роботи у зв'язку
з доглядом матері, спростовується
копією трудової книжки, згідно якої
ОСОБА_3 з 13 липня 2011 року була звільнена
з роботи за власним бажанням та з цього
часу до червня 2013 року отримувала
допомогу у розмірі від 197 грн. до 377 грн.
(а.с. 231-244).

Крім того, як стверджує позивачка,
догляду за матір'ю, якій вона надавала
після звільнення з роботи, було замало
та потрібна була допомога ще й з боку
онука - ОСОБА_7, оскільки вона сама є
хворою людиною та інвалідом, а на її
прохання про допомогу відповідач
відмовляв.

Проте, відповідно до довідки МСЕК
інвалідність ОСОБА_3 встановлена лише
після смерті матері - з 23 вересня 2013
року (а.с.50).

Належних доказів на підтвердження
того, що померла ОСОБА_3 при наявності
допомоги з боку своєї доньки - ОСОБА_10
потребувала ще й допомоги від свого
онука - ОСОБА_7 до якого особисто
зверталася з проханням надати
допомогу, матеріали справи не містять.

Посилання на пояснення свідків не
можуть бути достатніми доказами того,
що померла ОСОБА_8 зверталася до
відповідача за допомогою, а останній
умисно ухилявся від її надання,
оскільки це було відомо лише зі слів, як
самої померлої так і позивачки.

Таким чином, відсутні всі необхідні
обставини, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК
України, які б надавали можливість для
усунення відповідача від права на
спадкування.

На зазначені обставини суд першої
інстанції належної уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

За такого, рішення суду в частині
задоволення вимог ОСОБА_3 на підставі
п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7
про усунення від права спадкування за
законом.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
визнання права власності то такі
вимоги не можуть бути задоволені з
огляду на таке.

Відповідно до постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії державного
нотаріуса Третьої Миколаївської
державної нотаріальної контори від 17
січня 2014 року ОСОБА_7 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_8, оскільки
спадкоємцем ненадані
правовстановлюючі документи на
підтвердження права власності на
спадкове майно.

Отже, встановлене свідчить про те, що
можливість отримання свідоцтва про
право власності в порядку спадкування
в нотаріальній конторі не втрачена і
для цього наявні відповідні для
одержання стороною свідоцтва про право
на спадщину в нотаріальній конторі
необхідні умови, а саме надання усіх
необхідних оригіналів
правовстановлюючих документів.

Так, в роз'ясненнях, що містяться в п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30 травня 2008
року передбачено, що свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину, вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Тобто, звернення до суду може мати
місце в разі відмови нотаріусом в
видачі свідоцтва з таких підстав, які
унеможливлюють взагалі його видачу,
оскільки не можуть бути усунуті
спадкоємцями.

Хоча й висновок суду про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_7 ґрунтується
на підставі того, що він не має права на
спадкове майно, скільки його усунуто
від права на спадкування за законом,
проте такий висновок не впливає на
правильність вирішення спору.

Таким чином, рішення суду в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги в частині
задоволення зустрічного позову не
можуть бути підставою для скасування
рішення в цій частині.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 березня 2014 року в
частині задоволення позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7
про усунення від права на спадкування -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: