АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1990/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 42 Мозгова О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вишня Н. В. РІШЕННЯ
24 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВишні Н. В.суддівГончар Н. І.
, Пономаренка В. В. при секретаріРибас
юк О.С. з участю: представника
ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 червня 2014
року по справі фізичної особи
підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості про розірвання трудового
договору,

в с т а н о в и л а :

29 липня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_9,
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості про розірвання трудового
договору, мотивуючи свої вимоги тим, що
05 вересня 2012 року було укладено з
відповідачем безстроковий трудовий
договір на виконання обов'язків водія,
який зареєстрований Золотоніським
міськрайонним центром зайнятості за №
5.

Позивач зазначає, що починаючи з червня
2013 року трудові відносини по даному
договору фактично припинилися,
оскільки 24, 25 та 26 червня 2013 року
відповідач без попередження та
поважних причин не виходив на роботу,
про що були складені відповідні акти в
присутності двох свідків.

12 липня 2013 року наказом №1 ОСОБА_9
звільнено з посади водія згідно п. 4 ст.
40 КзпП України з 24.06.2013 року. З метою
офіційного припинення трудових
відносин позивачем на адресу
відповідача були направлені листи з
пропозицією з'явитися до
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості та розірвати трудовий
договір. Дані листи відповідач отримав
03.07.2013 року та 11.07.2013 року особисто, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, проте
для зняття з реєстрації в центрі
зайнятості не з'явився.

Тому просить суд: - розірвати
безстроковий трудовий договір,
укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_905
вересня 2012 року, зареєстрованого
Золотоніським міськрайонним центром
зайнятості зі № 5.

- зобов'язати Золотоніський
міськрайонний центр зайнятості зняти з
реєстрації трудовий договір № 5,
укладений між приватним підприємцем
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 05 вересня 2012 року.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 червня 2014 року позов
фізичної особи підприємця ОСОБА_10 про
розірвання трудового договору
задоволено частково.

Вирішено розірвати безстроковий
трудовий договір, укладений 05 вересня
2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7 та
працівником ОСОБА_9, який
зареєстрований Золотоніським
міськрайонним центром зайнятості за №
5 з 1 березня 2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_7 щодо
зобов'язання Золотоніського
міськрайонного центру зайнятості
зняти з реєстрації трудовий договір,
укладений 05 вересня 2012 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та
працівником ОСОБА_9 - залишено без
розгляду.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що
рішення суду є не повним, не
обґрунтованим, тому просить його
змінити, задовольнити його вимоги в
повному об'ємі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог позивача
суд виходив з того, що укладений між
сторонами трудовий договір повинен
бути розірваний з підстав,
передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України,
оскільки фактичні трудові відносини
між сторонами припинені ще з 24.06.2013
року.

Що стосується позовних вимог щодо
зобов'язання Золотоніського
міськрайонного центру зайнятості
зняти з реєстрації трудовий договір,
суд першої інстанції, вважав за
необхідне залишити їх без розгляду,
оскільки їх не обхідно розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

В даному випадку правовідносини сторін
регулюються Кодексом Законів України
про Працю а також Порядком реєстрації
трудового договору між працівником та
фізичною особою, затвердженим Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики від 8 червня 2001 року № 260, який
встановлює порядок реєстрації та
зняття з реєстрації трудового
договору, укладеного між підприємцем -
фізичною особою та працівником.

Відповідно до статті 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства,

установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
дт виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути, зокрема,
безстроковим, що укладається на
невизначений строк (п.1 ч. 1 ст. 23 КЗпП
України).

Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Додержання письмової
форми при укладенні трудового договору
з фізичною особою є обов'язковим.
Укладання трудового договору
оформлюється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Стаття 24-1 КЗпП України та Порядок
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
№260 від 8 червня 2001 року встановлює, що у
разі укладання трудового договору між
працівником і фізичною особою фізична
особа або за нотаріальним дорученням
уповноважена нею особа повинна у
тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи
зареєструвати укладений у письмовій
формі трудовий договір у державній
службі зайнятості за місцем свого
проживання у порядку, визначеному
Міністерством праці та соціальної
політики України.

Встановлено, що між сторонами 05 вересня
2012 року був укладений трудовий договір,
який був зареєстрований Золотоніським
міськрайонним центром зайнятості за №
5 (а.с. 2).

Відповідно до статті 36 КЗпП України,
підставами припинення договору є
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин (п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України). Звільнення працівника
повинно відбуватися за наказом у якому
зазначаються підстави для звільнення.

Наказом № 1 від 12 липня 2012 року (а.с. 4)
ОСОБА_9 з 24 червня 2013 року був
звільнений за прогул, відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі актів
про відсутність на робочому місці без
поважних причин 24-26 червня 2013 року (а. с.
7-9).

Суд першої інстанції, розриваючи
трудовий договір в судовому порядку,
виходив з того, що позивач, як
роботодавець, не міг здійснити
реєстрацію розірвання трудового
договору у міському центрі зайнятості
за відсутності працівника. Однак такий
висновок не відповідає вимогам
законодавства України про працю, які
передбачають певний порядок
звільнення працівника за ініціативою
адміністрації.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що
безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються трудові спори за
заявами:

1) працівників підприємств, установ,
організацій, де комісії по трудових
спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на
роботі незалежно від підстав
припинення

трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час

вимушеного прогулу або виконання нижче
оплачуваної роботи, за винятком спорів

працівників, вказаних у частині третій
статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства,
установи, організації (філіалу,
представництва,

відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера

підприємства, установи, організації,
його заступників, а також службових
осіб митних

органів, державних податкових
інспекцій, яким присвоєно персональні
звання, і

службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю

за цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на

посади державними органами, органами
місцевого та регіонального
самоврядування, а

також громадськими організаціями та
іншими об'єднаннями громадян з питань

звільнення, зміни дати і формулювання
причини звільнення, переведення на
іншу роботу,

оплати за час вимушеного прогулу і
накладання дисциплінарних стягнень, за
винятком

спорів працівників, вказаних у частині
третій статті 221 і статті 222 цього
Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним
органу про відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні
застосування законодавства про працю,
яке відповідно до чинного
законодавства попередньо було
вирішено власником або уповноваженим
ним органом і виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником)
підприємства, установи, організації
(підрозділу) в межах наданих їм прав.

Безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються також спори про відмову
у прийнятті на роботу.

Таким чином, звернення позивача до суду
з позовом про розірвання трудового
договору не відповідає передбаченим
законодавствам про працю України
способам захисту трудових прав та
інтересів.

Крім цього, за змістом пп. 8 - 10 Порядку
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 8 червня 2001 року N 260, зняття з
реєстрації трудового договору у разі
його розірвання за ініціативою
фізичної особи у випадках, визначених
КЗпП України, за відсутності
працівника, проводиться протягом трьох
робочих днів відповідальною особою
центру зайнятості, за умови подання
фізичною особою визначених цим
Порядком документів, про що робиться
запис у книзі реєстрації трудових
договорів. У цьому випадку центр
зайнятості повідомляє працівника про
зняття з реєстрації трудового
договору.

В порушення статей 213-215 ЩЖ України суд
першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, вищезазначених
положень не врахував, вирішив трудовий
спір у спосіб, що не передбачений
законом та не застосував норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню.

І хоча апелянт у скарзі ставить питання
про зміну судового рішення з
ухваленням нового про задоволення його
вимог в повному об'ємі, колегія суддів,
відповідно до ч.З ст.303 ЦПК, де
зазначено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, вважає за необхідне скасувати
дане рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову в повному
об'ємі з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
фізичної особи підприємця ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 червня 2014
року по справі фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості про розірвання трудового
договору - скасувати.

В задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 про розірвання
трудового договору відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :