АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7335/2014
інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей, як представник
органу опіки і піклування Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації про визначення способу
участі батька у вихованні дитини та
спілкуванні з нею, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення сторін, їх представників,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визначення
способу участі батька у вихованні
дитини та спілкуванні з нею,
посилаючись на те, що з відповідачкою
перебував у зареєстрованому шлюбі з 05
вересня 2008 року, який рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
24 лютого 2014 року, розірвано. Від шлюбу
мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
після розлучення проживає з
відповідачкою. У їх відносинах мають
непоодинокі випадки перешкоджання
ОСОБА_3 його участі у вихованні сина та
спілкуванні з ним, а тому просив
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
йому брати участь у вихованні сина та у
спілкуванні з ним, й встановити години
участі у вихованні та спілкуванні з
сином за наступним графіком: з
понеділка по п'ятницю з 10.00 год. до 12.30
год. та з 17.30 год. до 19.30 год. - за
попередньою домовленістю з мамою
дитини; в кожну суботу без попередньої
домовленості з мамою дитини з 10.00 год.
до 19.30. год. наступного дня неділі;
можливості забирати дитину з дитячого
садка та шкоди до четвертого року
навчання включно й приводити його за
місце проживання; можливості щорічно
(за погодженням графіку з
відповідачкою або без такого) забирати
дитину на відпочинок на термін не менше
24 календарних дні..

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17.04.2014 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах
дітей, як представник органу опіки і
піклування Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації про
визначення способу участі батька у
вихованні дитини та спілкуванні з нею -
задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_2 години участі у
вихованні та спілкуванні з сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- з понеділка по п'ятницю з 10.00 год. до
12.30 год. та з 17.30 год. до 19.30 год. - за
попередньою домовленістю з мамою
дитини та в її присутності - до
досягнення дитиною 6-ти річного віку;

- після досягнення дитиною 6-ти років -
за домовленістю з мамою дитини, проте
без можливої її присутності;

- вихідні та святкові дні - за
попередньою домовленістю з мамою
дитини та в її присутності - до
досягнення дитиною 6-ти річного віку;

- після досягнення дитиною 6-ти років й
в дні шкільних канікул - за
домовленістю з мамою дитини, проте без
можливої її присутності.

Зобов'язано ОСОБА_2 дотримуватися
режиму харчування та відпочинку сина,
не допускати дій та розмов проти матері
дитини.

Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати
ОСОБА_2 брати участь у вихованні сина та
у спілкуванні з ним.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій
просить його змінити та ухвалити нове
рішення, яким встановити наступний
режим участі Позивача у вихованні та
спілкуванні з малолітнім сином:

з понеділка по п'ятницю з 10.00 год. до 12.30
год. та 17.30 год. до 19.30 год. - за
попередньою домовленістю з мамою
дитини (відповідачем) та без
обов'язкової її присутності;

вихідні та святкові дні - за
попередньої домовленістю з мамою
дитини та без обов'язкової її
присутності;

можливості забирати дитину з дитячого
садка, а, в майбутньому - зі школи (до
четвертого року навчання включно) і
приводити її за місцем проживання
відповідачки або до обумовленого з
Відповідачкою місця;

можливості щорічно (за погодженням
графіку з відповідачкою або без такого)
забирати дитину на відпочинок на
термін не менше 24 календарних днів з
метою оздоровлення та відпочинку.

В скарзі посилався на те, що суд не
вірно застосував норми матеріального
права, звузив обсягу прав батька ,
неправомірно позбавивши його права на
спільний відпочинок, а так само, й на
зустрічі без супроводу відповідачки.
Суд безпідставно надав перевагу
доказам відповідача, а подані
позивачем докази залишив без уваги та
належного дослідження, відступив від
принципу рівності прав батьків у
вихованні та спілкуванні з дитиною та
не застосував норми ст. 141 СК України.
Застосовуючи до спірних правовідносин
положення ч. 1 ст. 159 СК України, суд
проігнорував норми ч. 2 цієї ж статті.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та його представник доводи
скарги підтримали.

Відповідачка та її представник
заперечували проти доводів скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я,
дитинство, материнство і батьківство
охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства, дитина належить до сім'ї
своїх батьків і тоді, коли спільно з
ними не проживає.

У відповідності до ч.2 та ч.4 ст.150 СК
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч.ч.1-3, ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Як зазначає ч.1 ст.12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2008
року, який рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 24 лютого 2014
року, розірвано (а.с.17-18). Від шлюбу мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), який
після розлучення проживає з
відповідачкою та перебуває на її
утриманні (а.с.20-21,23).

Малолітній ОСОБА_4 наразі перебуває під
наглядом мами, дошкільний навчальний
заклад не відвідує (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов
проживання дитини, проведеного
спеціалістами служби у справах дітей
за адресою: АДРЕСА_1, квартира з усіма
комунальними зручностями, складається
із трьох кімнат, облаштована
необхідними меблями та побутовою
технікою, санітарно-гігієнічний стан
добрий. Для проживання, розвитку,
виховання та відпочинку дитини
створені всі необхідні умови (а.с.20-21).

Позитивні характеризуючи дані місця
проживання батька дитини засвідчені
актом обстеження умов проживання,
проведеного спеціалістами служби у
справах дітей за адресою: АДРЕСА_2.

Також судом встановлено, що між батьком
та сином склались позитивні відносини.

Відповідачка в суді першої інстанції
не заперечувала проти встановлення
способу участі батька у вихованні сина,
який був запропонований органом опіки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду першої інстанції про
те, що позивач, як батько малолітнього
ОСОБА_4, має позитивні характеризуючи
данні, має бажання приймати активну
участь у вихованні дитини, допомагати
матеріально, враховуючи його особисту
прихильність до сина, психологічну
прив'язаність й бажання бути батьком
для нього, те, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному розвитку
дитини, відповідають обставинам справи
та положенням матеріального закону.

Крім того, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що при встановленні
позивачу годин участі у вихованні та
спілкуванні з сином з деяким
корегуванням необхідно враховувати
інтереси дитини, його зайнятості, стану
здоров'я, віку.

Посилання позивача на те, що суд
фактично позбавив його права проводити
відпочинок з сином не відповідають
дійсності, так як з рішення суду
вбачається, що до шести років позивач
може скористатись таким правом за
домовленістю з відповідачем та в її
присутності, а після шести років така
можливість надана без участі
відповідача, але за узгодженням
періоду відпусток. При цьому на думку
колегії суддів, враховуючи стан
здоров`я дитини, її вік, те, що дитина за
два роки свого життя більшість часу
проводила з матір`ю, фактично була з нею
нерозлучна, не буде відчувати себе
комфортно без матері на протязі
вихідних та 24 днів відпустки, про що
просить позивач в позовній заяві та
апеляційній скарзі.

Суд вірно зазначив, що за домовленістю
між батьками такі зустрічі можуть
відбуватись і в святкові і в вихідні,
проте краще, щоб до шести років, вони
відбувались в присутності матері. При
цьому суд виходив виключно з інтересів
дитини та її малолітнього віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом були порушені права батька та
дитини не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні. З пояснень сторін
в апеляційному суді вбачається, що
відповідачка на вимогу позивача надає
сина для спілкування, проте при цьому
враховує режим дня дитини, стан
здоров`я та інші обставини. Враховуючи
поведінку відповідача та відсутність
доказів на підтвердження злісного
перешкоджання останньої участі батька
у вихованні сина, суд правильно до
певного віку обмежив можливість батька
забирати сина на тривалий час та
розлучати його з матір`ю. При цьому суд
зазначив, що за домовленістю між
батьками вони можуть дотримуватись
іншого режиму спілкування, а не
обов`язково того, що прописаний в
рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно надав перевагу лише
доказам відповідача, а подані
позивачем докази залишив без уваги та
належного дослідження, колегія суддів
не приймає, оскільки суд першої
інстанції вирішив справу на підставі
наданих сторонами доказів та надав їм
належну оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд відступив від принципу рівності
прав батьків у вихованні та
спілкуванні з дитиною та не застосував
норми ст. 141 СК України, положення ч. 1 ст.
159 СК України, судом проігноровано
норми ч. 2 цієї ж статті на правильність
оскаржуваного рішення не впливає
виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції, вірно визначив години
спілкування батька з понеділка по
п'ятницю з 10.00 год. до 12.30 год. та з 17.30
год. до 19.30 год. у вихідні та святкові
дні за попередньою домовленістю з
мамою дитини та в їїприсутності - до
досягнення дитиною 6-тирічного віку,
оскільки такий спосіб спілкування
враховує розпорядок тижня хлопчика,
який має дошкільний вік, потребує
забезпечення певного режиму,
усталеного порядку та способу
харчування, відпочинку, дотримання
особистої гігієни.

Також не відповідає дійсності
посилання позивача на те, що його було
неправомірно позбавлено права на
спільний відпочинок з сином, оскільки
судом в рішенні було визначено, що
позивач має право на спілкування після
досягнення дитиною 6-ти років й в дні
шкільних канікул за домовленістю з
мамою дитини, проте без можливої її
присутності, що передбачає собою
можливість спільного відпочинку, як до
досягнення неповнолітнім 6-ти років так
і після, про те за попередньою
домовленістю з відповідачкою і без
можливої її присутності.

Крім того, колегія суддів вважає, що
встановлений судом порядок
спілкування відповідає інтересами
дитини та інтересами батьків тобто є
справедливим по відношенню, як до
малолітнього так і до його батьків.
Дотримуючись такої рівноваги, особлива
увага націлена насамперед до
найважливіших інтересів дитини, які за
своєю природою та важливістю мають
переважати над інтересами батьків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: