Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:

головуючий - суддя Леско В.В.

судді - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рахівського районного суду від 18
грудня 2013 року по справі за позовом
прокурора Рахівського району в
інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області, Ясінянської
селищної ради до ОСОБА_1, Рахівської
районної державної адміністрації,
управління Держземагенства в
Рахівському районі, реєстраційної
служби Рахівського районного
управління юстиції, третя особа -
державний нотаріус Рахівської
державної нотаріальної контори про
визнання незаконним і скасування
розпорядження голови Рахівської РДА,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, скасування державних
актів на право приватної власності на
земельні ділянки, скасування їх
державної реєстрації та повернення
земельних ділянок у власність держави,
-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року прокурор Рахівського
району в інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства у
Закарпатській області, територіальної
громади в особі Ясінянської селищної
ради звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 17
листопада 2010 року розпорядженням
голови Рахівської РДА № 660 дозволено
викуп у власність гр. ОСОБА_1 земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, загальною площею 0,42 га,
для іншого комерційного призначення
(здійснення підприємницької
діяльності у сфері туризму та
активного відпочинку), що розташована
на території Ясінянської селищної
ради, за межами населеного пункту,
полонині «Драгобрат», Рахівського
району, Закарпатської області.

Надалі розпорядженням голови
Рахівської РДА № 7 від 11 січня 2011 року
внесено зміни до пункту 3 розпорядження
від 17 листопада 2010 року, доручено
першому заступнику голови РДА Сабову
В.Й. укласти від імені РДА договір
купівлі-продажу зазначеної земельної
ділянки.

На підставі вищенаведених
розпоряджень 14 січня 2011 року між
Рахівською РДА та громадянином ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу,
згідно якого останній придбав земельну
ділянку для іншого комерційного
призначення (здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку), яка
складається з трьох частин: № 1 площею
0,0744 га, № 2 площею 0,3007 га, № 3 площею 0,0449
га.

На підставі цього договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 видано чотири
державні акти на право власності на
земельні ділянки, розташовані на
полонині «Драгобрат», за межами
населеного пункту смт. Ясіня,
Рахівського району, Закарпатської
області, для будівництва та
обслуговування об`єктів рекреаційного
призначення: серії ЯЛ № 695266 від 20.10.2011
року площею 0,0744 га, кадастровий номер
:08:001:0384; серії ЯЛ № 695267 від 20.10.2011
року площею 0,1000 га, кадастровий номер
:08:001:0385; серії ЯЛ №695268 від 20.10.2011
року площею 0,2007 га, кадастровий номер
:08:001:0386; серії ЯЛ № 695269 від 20.10.2011
року площею 0,0449 га, кадастровий номер
:08:001:0387.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 03.08.2012
року було встановлено, що
розпорядження голови Рахівської РДА №
660 від 17 листопада 2010 року та № 7 від 11
січня 2011 року прийняті поза межами його
повноважень та з порушенням ст.ст. 17, 122,
127 ЗК України.

Вказуючи на те, що спірними
розпорядженнями порушуються інтереси
держави та територіальної громади,
уточнивши позовні вимоги, прокурор
остаточно просив скасувати
розпорядження голови Рахівської РДА №
660 від 17 листопада 2010 року та № 7 від 11
січня 2011 року, визнати недійсним
договір купівлі-продажу від 14 січня 2011
року, визнати недійсними видані на
підставі цих розпоряджень чотири
державні акти на право власності на
земельні ділянки, скасувати державні
реєстрації земельних ділянок та
повернути їх у власність держави.

Рішенням Рахівського районного суду
від 18.12.2013 року позов прокурора
задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову прокурора.

В запереченні прокуратура Рахівського
району просить відмовити у задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1, оскільки
при передачі (продажу) земельної
ділянки ОСОБА_1 Рахівська РДА вийшла за
межі власних повноважень, передбачених
ч. 3 ст. 122 ЗК України, оскільки надання
земель комерційного призначення
відноситься до виключної компетенції
Закарпатської обласної державної
адміністрації.

Прокурор Пантьо М.М. просив відхилити
апеляційну скаргу як необгрунтовану та
безпідставну і залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Рахівська районна державна
адміністрація Закарпатської області
підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1,
просила таку задовольнити, рішення
суду скасувати як незаконне й ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову прокуратури та розглянути
справу у відсутності їх представника
(а.с. 89-93, 111-112).

Управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області підтримало апеляційну скаргу
ОСОБА_1, оскільки спірна земельна
ділянка не надавалась у користування, а
була спочатку надана в оренду, а потім
викуплена на підставі договору
купівлі-продажу.

Ясінянська селищна рада подала заяву
про підтримання апеляційної скарги в
повному обсязі. Просить розглянути
справу у відсутності представника
селищної ради (а.с. 123).

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності осіб, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши прокурора, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 листопада 2010 року розпорядженням
голови Рахівської РДА № 660 дозволено
викуп у власність гр. ОСОБА_1 земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, загальною площею 0,42 га,
для іншого комерційного призначення
(здійснення підприємницької
діяльності у сфері туризму та
активного відпочинку), що розташована
на території Ясінянської селищної
ради, за межами населеного пункту,
полонині «Драгобрат», Рахівського
району, Закарпатської області.

Розпорядженням голови Рахівської РДА
№ 7 від 11 січня 2011 року внесено зміни до
пункту 3 розпорядження від 17 листопада
2010 року, доручено першому заступнику
голови РДА Сабову В.Й. укласти від імені
РДА договір купівлі-продажу зазначеної
земельної ділянки.

На підставі вищенаведених
розпоряджень 14 січня 2011 року між
Рахівською РДА в особі першого
заступника голови Рахівської районної
державної адміністрації та
громадянином ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого останній
придбав земельну ділянку для іншого
комерційного призначення (здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку), яка
складається з трьох частин: № 1 площею
0,0744 га, № 2 площею 0,3007 га, № 3 площею 0,0449
га.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 видано чотири
державні акти на право власності на
земельні ділянки, розташовані на
полонині «Драгобрат», за межами
населеного пункту смт. Ясіня,
Рахівського району, Закарпатської
області, для будівництва та
обслуговування об`єктів рекреаційного
призначення: серії ЯЛ № 695266 від 20.10.2011
року площею 0,0744 га, кадастровий номер
:08:001:0384; серії ЯЛ № 695267 від 20.10.2011
року площею 0,1000 га, кадастровий номер
:08:001:0385; серії ЯЛ №695268 від 20.10.2011
року площею 0,2007 га, кадастровий номер
:08:001:0386; серії ЯЛ № 695269 від 20.10.2011
року площею 0,0449 га, кадастровий номер
:08:001:0387.

Задовольняючи позов прокурора суд
виходив з того, що при прийнятті
оскаржуваних розпоряджень голова
Рахівської районної державної
адміністрації вийшов за межі своїх
повноважень, так як не був наділений
правом передавати земельні ділянки із
земель державної власності у власність
громадянам за межами населених пунктів
для здійснення підприємницької
діяльності, тому слід визнати
недійсним та скасувати договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
скасувати державні акти на право
власності на земельні ділянки та
державну реєстрацію земельних ділянок
і повернути такі у власність держави.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 розділу X
"Перехідні положення" ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування
передбачені ст. 122 ЗК України.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
районні державні адміністрації на їх
території передають земельні ділянки
із земель державної власності у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для: а) сільськогосподарського
використання; б) ведення водного
господарства, крім випадків,
передбачених частиною сьомою цієї
статті; в) будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини шостої цієї
статті, крім випадків, визначених
частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України
обласним державним адміністраціям
надано право передавати земельні
ділянки на їх території із земель
державної власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Вказаними вимогами закону та ст. 215 ЦК
України, ст. 210 ЗК України керувався суд
при ухваленні рішення про задоволення
позову про визнання незаконними і
скасування розпоряджень голови РДА та
визнання незаконним і скасування
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Рахівської
районної державної адміністрації від 7
листопада 2007 року № 683 «Про
затвердження матеріалів погодження,
акту вибору та надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду,
за межами населеного пункту»
затверджено матеріали погодження та
акт вибору земельної ділянки гр.
ОСОБА_1, для іншого комерційного
призначення (здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку) на
землях Ясінянської селищної ради, за
межами населеного пункту, полонина
Драгобрат, та надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду загальною
площею 0,42 га.

Згідно із ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного
кодексу України право на оренду
земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Встановлено, що 3 лютого 2009 року
Рахівська районна державна
адміністрація на підставі
розпорядження голови Рахівської РДА
від 17 грудня 2008 року № 595 передала
в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку
загальною площею 4200 кв. м. для
комерційного призначення здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку, що
знаходиться в м. Рахів, полонина
Драгобрат, Рахівського району, строком
на 3 роки. Договір зареєстрований
Закарпатською регіональною філією ДП
«Центр державного земельного кадастру
при Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 3 лютого 2009 року за
№-002. Указане розпорядження
і договір є чинними і ніким не
оспорювалися.

Згідно ст. 9 Закону України «Про оренду
землі» орендар, який відповідно до
закону може мати у власності
орендовану земельну ділянку, має
переважне право на придбання її у
власність у разі продажу цієї
земельної ділянки, за умови, що він
сплачує ціну, за якою вона продається.
Орендар може придбати земельну
ділянку, що перебуває в оренді, за умови
згоди орендодавця на продаж цієї
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 127 ЗК України, чинної
на час видання оспорюваних
розпоряджень та укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
(оренди, суперфіцію, емфітевзису)
громадянам, юридичним особам та
іноземним державам на підставах та в
порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом «а» частини 1 статті 81 ЗК
України встановлено, що громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі придбання
за договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами.

Встановлено, що розпорядженням голови
Рахівської РДА від 17 листопада
2010 року № 660 дозволено викуп у
власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
загальною площею 0,42 га, для іншого
комерційного призначення (здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку), що
розташована на території Ясінянської
селищної ради, за межами населеного
пункту, полонині «Драгобрат»,
Рахівського району, Закарпатської
області.

Розпорядженням голови Рахівської РДА
№7 від 11 січня 2011 року внесено зміни до
пункту 3 розпорядження від 17 листопада
2010 року, доручено першому заступнику
голови РДА Сабову В.Й. укласти від імені
Рахівської РДА договір купівлі-продажу
зазначеної вище земельної ділянки.

14 січня 2011 року між Рахівською РДА та
громадянином ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого останній
придбав земельну ділянку для іншого
комерційного призначення (здійснення
підприємницької діяльності у сфері
туризму та активного відпочинку), яка
складається з трьох частин: № 1 площею
0,0744 га, № 2 площею 0,3007 га, № 3 площею 0,0449
га.

На підставі цього договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 видано чотири
державні акти на право власності на
земельні ділянки, розташовані на
полонині «Драгобрат», за межами
населеного пункту смт. Ясіня,
Рахівського району, Закарпатської
області, для будівництва та
обслуговування об`єктів рекреаційного
призначення: серії ЯЛ № 695266 від 20.10.2011
року площею 0,0744 га, кадастровий номер
:08:001:0384; серії ЯЛ № 695267 від 20.10.2011
року площею 0,1000 га, кадастровий номер
:08:001:0385; серії ЯЛ №695268 від 20.10.2011
року площею 0,2007 га, кадастровий номер
:08:001:0386; серії ЯЛ № 695269 від 20.10.2011
року площею 0,0449 га, кадастровий номер
:08:001:0387.

Отже, купівля-продаж спірної земельної
ділянки відбулася в період дії
вказаного вище договору оренди
земельної ділянки, а не на підставі
ст. 116 ЗК України, тому колегія суддів не
може погодитись з висновком суду
першої інстанції, що в постанові
Верховного суду України від 11
вересня 2013 року у справі № 6-71 цс13
міститься аналогічна позиція.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним
із способів захисту порушеного права є
визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
встановлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний договір засвідчений підписом
продавця, представника Рахівської РДА
Сабова В.Й., який скріплений круглою
печаткою РДА, та засвідчений підписом
покупця ОСОБА_1.

Предметом даного спору, в тому числі, є
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
14 січня 2011 року, посвідченого Пріц О.І.,
нотаріусом Рахівської державної
нотаріальної контори, Рахівського
районного нотаріального округу,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-59.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину, має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Колегія суддів визнає твердження
прокурора про відсутність у Рахівської
районної державної адміністрації
достатніх повноважень на вчинення
правочину обгрунтованим, однак із
застосуванням ст. 8 ЦК України звертає
увагу на те, що в силу вимог ч. 1 ст. 241 ЦК
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим,
зокрема, у разі, якщо особа, яку він
представляє, вчинила дії, що свідчать
про прийняття його до виконання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 241 ЦК України
наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.
Суб'єктом права власності на спірну
земельну ділянку була держава, яка при
відчуженні землі діяла через
уповноважені органи (ст. 167, 169 ЦК
України). Тому у випадку схвалення
вищестоящим уповноваженим державним
органом угоди про продаж землі,
вчиненої органом, який не був належно
уповноваженим на вчинення угоди, немає
підстав для висновку про порушення
прав та інтересів держави як власника
землі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Закарпатська обласна державна
адміністрація, в інтересах якої
заявлено позов, не підтримала позов
прокурора, вважаючи, що голова
Рахівської РДА під час прийняття
розпорядження керувався виключно
вимогами чинного земельного
законодавства, державний акт видано у
відповідності до норм чинного
законодавства (т-1 а.с.70), що свідчить про
схвалення такого правочину і свідчить
про те, що відсутнє порушення інтересів
держави як власника землі.

Крім того, відповідно до частини першої
ст. 9 Конституції України чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року.
Перший протокол та протоколи N 2, 4, 7, 11 до
Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року
визначено, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути "існуючим майном" або коштами,
включаючи позови, для задоволення яких
позивач може обґрунтовувати їх
принаймні «виправданими очікуваннями»
щодо отримання можливості ефективного
використання права власності.

Виходячи зі змісту рішення
Європейського суду з прав людини
«Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24 червня 2003 року,
майном у значенні статті 1 Протоколу 1
до Конвенції вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади. У
рішенні Європейський суд з прав людини
зазначив: «наявність порушень з боку
органу публічної влади при укладенні
договору щодо майна не може бути
підставою для позбавлення цього майна
іншої особи, яка жодних порушень не
вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов
висновку, що оскільки особу позбавили
права на його майно лише з тих підстав,
що порушення були вчинені з боку
публічного органу, а не громадянина, в
такому випадку мало місце
«непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції».

Наведене свідчить про те, що судом
ухвалено помилкове рішення внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України суд
апеляційної інстанції має право
скасувати судове рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Виходячи із встановлених фактичних
обставин справи, зібраних у ній доказів
та з урахуванням норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів дійшла
висновку, що позов з вищезазначених
правових підстав є безпідставним, не
обґрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від
18 грудня 2013 року скасувати.

В позові прокурора Рахівського району
в інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області, Ясінянської
селищної ради до ОСОБА_1, Рахівської
районної державної адміністрації,
управління Держземагенства в
Рахівському районі, Реєстраційної
служби Рахівського районного
управління юстиції, третя особа -
державний нотаріус Рахівської
державної нотаріальної контори, про
визнання незаконним і скасування
розпорядження голови Рахівської РДА,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, скасування державних
актів на право приватної власності на
земельні ділянки, скасування їх
державної реєстрації та повернення
земельних ділянок у власність держави
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.

Судді: