У х в а л а

14 квітня 2014 року м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської
Г.В.,

суддів: Гримич М.К.,
Ізмайлової Т.Л.,

Фаловської
І.М., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та
піклування Ворошиловської районної у
м. Донецьку ради, про вселення та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган
опіки та піклування Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради, про
вселення та зобов'язання не чинити
перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 23
вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено, Вселено ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4
не чинити ОСОБА_3
перешкоди у користуванні квартирою та
надати їй ключі від зазначеної
квартири. Вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 04 листопада 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.
Рішення апеляційного суду Донецької
області від 04 листопада 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд даної ухвали суду
касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема положень
ст. 358 ЦК України, що в свою чергу,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року у справі за
позовом про усунення перешкод у
здійсненні права власності, вселення
та відшкодування моральної шкоди, та на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 березня 2014
року у справі за позовом про усунення
перешкоду у користуванні квартирою,
вселення та визначення порядку
користування квартирою.

Дослідивши подані заявником матеріали,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. l ч.1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових

рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:

неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах: встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає, зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за
змістом судових рішень означає, що суд
(суди) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ за
подібних правовідносин при однаковому
їх матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки з наданої копії ухвали суду
касаційної інстанції від 12 лютого 2014,
вбачається, що наведені заявником
підстави стосуються інших фактичних
обставин справи, а тому підстави для
допуску вказаної вище справи до
Верховного Суду України в порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України відсутні.

Крім того, відповідно до п.7 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України»,
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

За таких обставин, колегія суддів також
не знаходить підстав для допуску
вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 12 березня 2014 року, на яку
посилається заявник, було скасовано
судові рішення судів попередніх
інстанцій з передачею справ на новий
розгляд. Тобто, вказаною ухвалою
остаточного вирішення спору та
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на таку ухвалу не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки
та піклування Ворошиловської районної
у м. Донецьку ради, про вселення та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
М.К. Гримич

Т.Л. Ізмайлова

І.М. Фаловська

В.А. Черненко