Справа № 750/5520/14
Провадження № 4-с/750/41/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

при секретарі - Латенко О. В.,

з участю: заявника ОСОБА_1, суб'єкта
оскарження Прокопенка Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії
старшого державного виконавця
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції
Прокопенка Руслана Васильовича,

заінтересована особа - ОСОБА_3 (боржник),

в с т а н о в
и в:

02.06.2014 року ОСОБА_1 (далі - стягувач)
звернулася до суду зі скаргою на дії
старшого державного виконавця
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції
Прокопенка Р. В. (далі - суб'єкт
оскарження) з приводу визначення ним
заборгованості боржника ОСОБА_3 по
аліментам за червень, серпень, жовтень,
листопад 2013 року, а також за січень,
лютий, квітень, травень 2014 року.
Посилаючись на відсутність даних щодо
працевлаштування боржника, стягувач
вважає, що суб'єкт оскарження повинен
був визначити заборгованість по сплаті
останнім аліментів за вказаний вище
період виходячи із середнього
заробітку по місту Чернігову, як цього
вимагає частина третя статті 195 СК
України, а не в розмірі 30% прожиткового
мінімуму для особи відповідного віку,
що призвело до зменшення суми боргу.

В зв'язку з цим, стягувач просить суд
визнати дії суб'єкта оскарження щодо
визначення ним заборгованості
боржника по аліментах за червень,
серпень, жовтень, листопад 2013 року та за
січень, лютий, квітень, травень 2014 року
виходячи з 30% прожиткового мінімуму для
особи відповідного віку
неправомірними та зобов'язати
визначити заборгованість за вказаний
період виходячи із середнього
заробітку по місту Чернігову.

У судовому засіданні стягувач свою
скаргу підтримала і наполягала на її
задоволенні.

Суб'єкт оскарження скаргу не визнав.
Він вважає, що оскільки боржник ніде
офіційно не працював, але при цьому мав
неофіційний дохід, боржник повинен був
сплачувати стягувачеві аліменти
виходячи не із середнього заробітку по
місту Чернігову, а в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для особи
відповідного віку, як визначено
рішенням суду.

Боржник не з'явився, про час і місце
розгляду скарги сповіщався належним
чином.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду міста Чернігова від
12.11.2012 року збільшено розмір аліментів,
стягнутих з боржника ОСОБА_3 на користь
стягувача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4, 1997 року
народження, до ? частини всіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. На вимогу стягувача,
23.05.2014 року суб'єкт оскарження склав
розрахунок боржника по аліментам, в
якому визначив заборгованість за
червень, серпень, жовтень, листопад 2013
року та за січень, лютий, квітень,
травень 2014 року в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Як убачається з досліджених у судовому
засіданні матеріалів виконавчого
провадження № 42/20, принаймні станом на
квітень 2014 року боржник вже працював у
ТОВ «Інтегрейтед Текнікал Віжн ЛТД».
Зазначене підтверджується
повідомленням Пенсійного фонду
України від 16.04.2014 року та письмовими
поясненнями самого боржника від 16.06.2014
року.

Відповідно частини другої статті 195 СК
України якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку (доходу),
який він одержує.

Отже, виходячи з наведених положень
закону, одержавши відомості про
працевлаштування боржника, суб'єкт
оскарження повинен був витребувати з
місця роботи довідку про його доходи та
визначити заборгованість по аліментам
виходячи із заробітку, який він отримує
за місцем своєї роботи, яка при цьому не
може бути меншою 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Суб'єкт оскарження зазначені приписи
закону не виконав і не встановивши
фактичний заробіток боржника за місцем
його роботи, який, як стверджує сам
боржник, складає приблизно 2000 грн,
неправомірно визначив заборгованість
за червень, серпень, жовтень, листопад
2013 року та за січень, лютий, квітень,
травень 2014 року в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

За таких обставин, скарга стягувача
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208 - 210, 293, 383 - 387 ЦПК
України, суд

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Прокопенка Р. В. щодо
визначення заборгованості ОСОБА_3 по
аліментах, стягнутих на користь ОСОБА_1
на утримання сина ОСОБА_4, за червень,
серпень, жовтень, листопад 2013 року та за
січень, лютий, квітень, травень 2014 року
виходячи з 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Зобов'язати старшого державного
виконавця Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Прокопенка Р. В. скласти новий
розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по
аліментах, стягнутих на користь ОСОБА_1
на утримання сина ОСОБА_4, визначивши
заборгованість за червень, серпень,
жовтень, листопад 2013 року та за січень,
лютий, квітень, травень 2014 року
виходячи з розміру заробітної плати,
яку боржник отримує за місцем роботи.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду Чернігівської
області протягом 5 днів з дня її
проголошення в порядку, встановленому
статтею 294 ЦПК України.

Суддя
В. О. Коверзнев