РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді -
Сенаторова В.М.

при секретарі -
Сергєєвої Н.С.

представників -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору - КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції про визнання недійсним
правочину, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 24 жовтня 2012 року звернулася до
суду з позовною заявою, яку уточнила в
судовому засіданні і остаточно просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 14.06. 2004 року
нежитлових приміщень №1-4, 4а, 4б, 24-1 XV,
XVIII, XVII-a, загальною площею 94,8 кв.м.
підвальної частини житлового будинку в
літ. «А-4», що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2 та був укладений від її імені
між представником ОСОБА_9 та ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зобов'язати ОСОБА_9
повернути ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
сплачені ними за договором купівлі
продажу від 14.06.2004 року 75000 грн. 00 коп.,
стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка вказала, що вищевказаний
договір купівлі-продажу був укладений
від її імені ОСОБА_9 на вкрай невигідних
для неї умовах та з перевищенням
наданих представникові повноважень;
грошових коштів за продані нежитлові
приміщення ОСОБА_9 позивачці не
передавала. ОСОБА_5 також вказала, що в
подальшому вчиненого ОСОБА_9 договору
не схвалювала.

Під час судового розгляду у зв'язку зі
зміною законодавства про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень ОСОБА_5 уточнила позовні
вимоги та просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
14.06. 2004 року нежитлових приміщень №1-4,
4а, 4б, 24-1 XV, XVIII, XVII-a, загальною площею 94,8
кв.м. підвальної частини житлового
будинку в літ. «А-4», що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2 та був укладений від
її імені між представником ОСОБА_9 та
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та визнати за
нею право власності на ці нежитлові
приміщення. Крім того, позивачка
просила суд зобов'язати ОСОБА_9
повернути відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 сплачені ними грошові кошти
за нежитлові приміщення.

Під час судового розгляду із
врахуванням пояснень, наданих КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
судом було залучено Реєстраційну
службу Харківського міського
управління юстиції.

В судовому засіданні представник
позивачки за довіреністю ОСОБА_1
підтримав уточнені позовні вимоги.

ОСОБА_7, яка подала до суду заперечення
на позовну заяву ОСОБА_5, просила у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі, посилається на його
необґрунтованість, та те, що ОСОБА_5 у 2004
році замовляла оцінку спірного
нерухомого майна. Також вказала, що між
тими ж сторонами такий же ж спір вже
вирішено рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 17 серпня
2011р..

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8
заперечень на позовні вимоги суду не
надавали.

Представник відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_2, в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував з посиланням на доводи,
висловлені у запереченні на позов
ОСОБА_7.

Відповідачка ОСОБА_9 подала до суду
заяву про визнання позовних вимог в
повному обсязі, а представник
відповідача ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснила, що 14.06.2004р. ОСОБА_9
як представник від імені та в інтересах
ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу
спірних нежитлових приміщень на вкрай
невигідних для довірительки умовах
через важкий фізичний та психічний
стан, обумовлений процесом розлучення
та термінову потребу в грошових коштах
для виплати вартості частини спільного
майна подружжя. Про факт вчинення
договору купівлі-продажу ОСОБА_9
повідомила ОСОБА_5 в грудні 2009 році.
Грошових коштів, отриманих за продані
нежитлові приміщення ОСОБА_9 позивачу
ОСОБА_5 не повертала.

Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала з посиланням на його
невідповідність вимогам чинного
законодавства України.

Вислухавши пояснення сторін та інших
учасників процесу, дослідивши матеріли
справи, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, а тому
позов підлягає задоволенню частково,
виходячи з такого.

В судовому засіданні судом було
встановлено, що відповідно до Договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 05.04.2001р. ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 нежитлові приміщення №1-4, 4а, 4б,
24-1 XV, XVIII, XVII-a, загальною площею 94,8 кв.м.
підвальної частини житлового будинку в
літ. «А-4», що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2.

11.06.2004 року ОСОБА_5 своєю довіреністю
уповноважила ОСОБА_9 продати, обміняти
спірні нежитлові приміщення, за
винятком нежитлових приміщень 4а, 4б, на
умовах які будуть визначатись нею
самостійно.

14.06.2004 року ОСОБА_9 / Продавець / від
імені та в інтересах ОСОБА_5 уклала із
відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
/ Покупці / договір купівлі-продажу
відповідно до якого передала у
власність Покупцям спірні нежитлові
приміщення за 75700 грн.

В той час, як свідчать матеріали справи,
а саме висновок спеціаліста про
вартість спірного нерухомого майна від
07.04.2010 року станом на 11.06.2004 року,
ринкова вартість спірних нежитлових
приміщень на час підписання договору
купівлі-продажу складала 191000 грн.

Відповідно до ст. 237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона / представник /
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання / неналежне виконання /.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона / повірений /
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони / довірителя /
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

На підставі ст. 1003 ЦК України, у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Відповідно до ст. 1004 ЦК України,
повірений зобов'язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому
доручення. Повірений може відступити
від змісту доручення, якщо цього
вимагають інтереси довірителя і
повірений не міг попередньо запитати
довірителя або не одержав у розумний
строк відповіді на свій запит. У цьому
разі повірений повинен повідомити
довірителя про допущені відступи від
змісту доручення як тільки це стане
можливим.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства, зокрема, є
справедливість добросовісність та
розумність.

На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України,
недодержання сторонами або стороною в
момент вчинення правочину вимог,
встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, має наслідком визнання
правочину недійсним.

Представник, вчиняючи правочин, не
виражає власну волю. Його завдання
полягає в тому, щоб добросовісно та
розумно реалізувати волю особи, яку він
представляє.

На думку суду, перевищення повноважень
представником має місце і в тому
випадку, коли представник неналежним
чином виконує покладені на нього
обов'язки.

З пояснень відповідача ОСОБА_9
вбачається, що вона усвідомлювала
неринковий характер ціни договору
купівлі-продажу, однак через
матеріальні труднощі пішла на такий
крок та сподівалася на подальше
схвалення цього правочину
довірителькою, а нежитлові приміщення
4а, 4б ОСОБА_9 продала іншим
відповідачам не будучи уповноваженою
на це ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України,
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчить про прийняття
його до виконання.

Матеріали справи не містять доказів
того, що у подальшому ОСОБА_5 схвалила
даний правочин.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави та суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу від 14.06.2004 року був
укладений ОСОБА_9 на вкрай невигідних
для ОСОБА_5 умовах, ОСОБА_9 вчинила
даний правочин із перевищенням наданих
їй повноважень, а тому такий правочин
не може породжувати цивільних прав та
обов'язків для ОСОБА_5 та підлягає
визнанню недійсним.

Не приймає до уваги доводи ОСОБА_7 щодо
того, що ОСОБА_5 замовляла оцінку
нерухомого майна, де вказано вартість
спірного нерухомого майна у розмірі 75000
грн. виходячи з такого.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як стверджує ОСОБА_5, вона не замовляла
Звіту про незалежну оцінку нежитлових
приміщень, розташованих за адресою
АДРЕСА_2 / бувший 13 / від 10 червня 2004 року,
а про існування такого звіту їй не було
відомо до виникнення спору з приводу
нежитлових приміщень.

З матеріалів інвентаризаційної справи
житлового будинку в літ. «А-4», що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що
були досліджені судом в судовому
засіданні, не вбачається, що ОСОБА_5
подавала до КП «Харківське міське БТІ »
заяву. Висновок зі Звіту про незалежну
оцінку нежитлових приміщень, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2, як
неможливо встановити хто конкретно
подавав даний Висновок, так як
матеріали інвентаризаційної справи не
містять супровідного листа / заяви / до
цього документа.

Необхідність замовлення такого Звіту
суперечить також діям ОСОБА_5, яка не
мала наміру особисто займатися
питанням продажу чи обміну належних їй
нежитлових приміщень, бо надала
відповідну довіреність ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Представник відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за довіреністю ОСОБА_2
не надав суду доказів, які б свідчили,
що ОСОБА_5 замовляла відповідний Звіт
про незалежну оцінку нерухомого майна.

В судовому засіданні з пояснень
представника ОСОБА_5 та представника
відповідача ОСОБА_9 встановлено, що
після вчинення правочину від 14.06.2004
року, ОСОБА_9, на порушення п.2 ч.1 ст.1006 ЦК
України, звіт про виконання доручення
ОСОБА_5 не надала, та не передала
позивачеві грошових коштів, отриманих
за продаж нерухомого майна.

Доказів, які б спростовували цей факт
матеріали справи не містять.

Як свідчать досліджені спір щодо
нежитлових приміщень між сторонами по
даній справі триває з початку 2010 року.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_5 пояснив, що про факт
укладення ОСОБА_9 договору
купівлі-продажу від 14.06.2004 року
позивачці стало відомо у грудні 2009 року

Суд при оцінці заперечень ОСОБА_7 в
частині щодо досить тривалого часу
протягом якого позивачка не цікавилася
долею свого нерухомого майна виходить
з того, що матеріали справи не містять
доказів, які б спростовували пояснення
ОСОБА_5, зокрема те, що вона тривалий час
важко хворіла, мала негаразди на
роботі, а тому протягом цього часу не
могла приділити належну увагу цьому
питанню, та сподівалась на те, що ОСОБА_9
продасть нерухоме майно на вигідних
для неї умовах.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_5
надала суду лікарняні листи, що
підтверджують факт тривалої хвороби та
були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання дотримання
позивачкою строків звернення із
позовом до суду, суд виходить із того,
що строк на звернення до суду
позивачкою не пропущено виходячи із
факту зупинення строків позовної
давності під час розгляду позовних
вимог ОСОБА_5 щодо спірних нежитлових
приміщень протягом 2010 - 2011 років та
положень абз.2 ч.3 ст. 264 ЦК України.

Оцінюючи доводи ОСОБА_7 в тій частині,
що рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 17.08.2011 року ОСОБА_5 було
відмовлено у задоволенні точно таких
же ж позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Раніше спір у 2011 році вирішувався між
тими ж сторонами. Водночас, раніше
ОСОБА_5 зверталася із позовом про
визнання спірного договору
купівлі-продажу недійсним, стягнення
збитків та відшкодування моральної
шкоди із підстав невідповідності
договору купівлі-продажу вимогам
закону.

На даний час позивачка звернулася із
позовом про визнання недійсним
спірного договору купівлі-продажу,
визнання права власності на нежитлові
приміщення у зв'язку із перевищенням
представником наданих їй повноважень
під час вчинення спірного правочину.

Таким чином, у спорі, який на даний час
розглядається судом, відрізняється як
предметом позову, так і правовими
підставами з яких він поданий.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для відмови у задоволенні позовних
вимог.

Таким чином, в процесі судового
розгляду підтвердилася
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5
щодо визнання недійсним спірного
договору у зв'язку із укладенням даного
правочину представником ОСОБА_5 на
вкрай невигідних для неї умовах та з
перевищенням наданих представникові
повноважень, а тому позовна заява в цій
частині підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог про
зобов'язання ОСОБА_9 повернути грошові
кошти відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 суд вважає за необхідне також
задовольнити. При цьому суд виходить з
наступного.

В порядку п.1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна сторона із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Судові витрати у розмірі 1910 грн. 00
коп., сплачені позивачем при подачі
позовної заяви, стягуються в рівних
частинах з відповідачів на користь
ОСОБА_5, тобто по 477 грн. 50 коп. з кожного
/ 1910 грн.00 коп. : 4 = 477 грн. 50 коп. /
сплачені судом стягуються

З врахуванням викладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, на
підставі ст.ст. 203, 215, 216, 233, 237, 241, 526, 610, 1000
- 1004 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В -

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3 - їх осіб КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції про визнання недійсним
правочину, визнання права власності
задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним з моменту його
укладання договір купівлі-продажу від
14 червня 2004 року нежитлових приміщень
№1-4, 4а, 4б, 24-1 XV, XVIII, XVII-a, загальною
площею 94,8 кв.м. підвальної частини
житлового будинку в літ. «А-4»,
розташовані за адресою: АДРЕСА_2,
підписаний ОСОБА_9 з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 як такий, що підписаний
представником ОСОБА_9 з перевищенням
наданих їй повноважень на вкрай
невигідних умовах.

Визнати право власності на нежитлові
приміщення №1-4, 4а, 4б, 24-1 XV, XVIII, XVII-a,
загальною площею 94,8 кв.м. підвальної
частини житлового будинку в літ. «А-4»,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2 за
ОСОБА_5 / зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 /.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 25233 грн. 33 коп.
кожному.

Стягнути судові витрати з ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рівних
частках - по 477 грн. 50 коп. на користь
ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається апеляційному суду
Харківської області протягом десяти
днів з дня проголошення через
Київський районний суд м.
Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя -