Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1749/14
Головуючий у 1-й інстанції: Купавська
Суддя-доповідач: Боєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

Денисенко Т.С.,
Коваленко А.І.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 червня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_4, що діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, та до ОСОБА_7,
Мелітопольської міської ради, треті
особи: Управління Держкомзему у м.
Мелітополь, ОСОБА_8, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради про
встановлення земельного сервітуту та
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, що діє
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6
ОСОБА_7. та Мелітопольської міської
ради про встановлення земельного
сервітуту та усунення перешкод в
користуванні житловим будинком.

Позивач зазначала, що їй та ОСОБА_8 на
праві власності належать по 1/2 частині
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. Земельна
ділянка, що обслуговує це
домоволодіння знаходиться в їх
користуванні. Власником суміжного
домоволодіння НОМЕР_1 є неповнолітній
ОСОБА_6 Межа між земельними ділянками
НОМЕР_2 та НОМЕР_1 проходить по стіні
будинку, що належить їй. Два вікна її
будинку виходять на земельну ділянку,
яка перебуває у користуванні
відповідачів. У зв'язку з цим вона при
необхідності проведення робіт щодо
обслуговування та ремонту стіни її
будинку повинна користуватись
частиною земельної ділянки
домоволодіння ОСОБА_6

З попередньою власницею сусіднього
будинку ОСОБА_9 не було проблем
стосовно користування її ділянкою. Між
їхніми будинками на межі була
встановлена залізна хвіртка, через яку
вона заходила на земельну ділянку
домоволодіння НОМЕР_1 та обслуговувала
стіну свого будинку. Між тим ОСОБА_7 в
червні 2012 року перекрив їй вхід на
земельну ділянку домоволодіння НОМЕР_1,
вкопавши у землю на межі між
домоволодіннями три бетонні стовпи,
між двома з яких встановив огорожу з
дерев'яних брусів (вісім брусів
вертикально та три горизонтально). У
зв'язку з цим, вона позбавлена
можливості обслуговувати стіну її
будинку яка потребує ремонту, через що
у її будинку з'явився неприємний запах
плісняви. Вона неодноразово зверталась
до сусідів із проханням встановити
земельний сервітут та демонтувати
паркан та стовпи, однак безрезультатно.

Просила встановити безстроковий
безоплатний земельний сервітут для
обслуговування та ремонту стіни
житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, по
мірі необхідності проведення
вказаного ремонту та обслуговування у
вигляді права проходу ОСОБА_5 по
частині земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1, НОМЕР_1, яка перебуває у
володінні ОСОБА_6 та Мелітопольської
міської ради Запорізької області та
примикає до будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1,
який належить їй на праві спільної
часткової власності та ОСОБА_8, у межах
відстані 1,0м від стіни житлового
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, яка межує з
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, та зобов'язати
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди у
здійсненні нею права користування та
розпорядження зовнішньою стіною
житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1
шляхом демонтажу дерев'яного паркану
та бетонних стовпів, встановлених на
межі земельних ділянок НОМЕР_2 та
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, які примикають до
залізної двері залізного паркану,
встановленого на межі земельних
ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,
стягнути з відповідачів судові
витрати.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 червня 2013 року позов
задоволено частково.

Встановлено безстроковий безоплатний
земельний сервітут для обслуговування
та ремонту стіни житлового будинку
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 по мірі необхідності
проведення вказаного ремонту та
обслуговування у вигляді права проходу
ОСОБА_5 по частині земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, 6 яка перебуває у
володінні ОСОБА_6 та Мелітопольської
міської ради Запорізької області та
примикає до будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1,
який належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8, у
межах 1,0 метра від стіни житлового
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, яка межує з
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1. Прохід на
земельну ділянку щодо якої встановлено
сервітут здійснювати через вхідні
ворота домоволодіння НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, що
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком
відмовлено. Стягнуто на користь
позивача судові витрати в загальній
сумі 532 грн. 30 коп. (т. 1, а. с. 103-106).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
від 04 вересня 2013 року апеляційна скарга
ОСОБА_4 задоволена, рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 червня 2013
року скасовано, ОСОБА_5 відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 532,30 грн. судових витрат рішення
скасовано, у стягненні вказаних витрат
відмовлено (т. 1, а. с. 192-194).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року касаційна
скарга ОСОБА_5 задоволена частково,
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 04 вересня 2013 року
скасовано, передано справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ухвалі колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року в якості
підстави скасування судового рішення
вказано, що суд апеляційної інстанції
залишив поза увагою те, що на момент
отримання пропозиції про встановлення
земельного сервітуту власнику
земельної ділянки ОСОБА_6 виповнилось
повних 16 років та не з'ясував, хто
здійснює піклування над неповнолітнім
ОСОБА_6, та за згоди кого останній в силу
ч. 2 ст. 32 ЦК України вчиняє правочини
від свого імені та дійшов помилкового
висновку про те, що без звернення
позивача з вимогою про встановлення
сервітуту до опікуна неповнолітнього
власника земельної ділянки - ОСОБА_4
відсутні передбачені законом підстави
для вирішення даного спору у судовому
порядку (т. 1, а. с. 213-215).

При новому апеляційному розгляді
справи участь в судовому засіданні
взяли колишній опікун
неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та сам
ОСОБА_6, якому ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось
18 років (копія паспорта - т. 2, а. с. 71).

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання
апеляційного суду не з'явилась
повторно.

Слід зазначити, що раніше - в судове
засідання, призначене на 21.05.201 року
позивач ОСОБА_5 також не з'явилася,
направивши на адресу суду клопотання
про відкладення розгляду справи в
зв'язку з хворобою та зазначила, що
листок непрацездатності буде надано
суду пізніше. Проте, на підтвердження
поважності причини неявки в судове
засідання ОСОБА_5 не надала суду
апеляційної інстанції листок
непрацездатності або довідку про
тимчасову непрацездатність.

Судова колегія в засіданні суду 21.05.201
року ухвалила, що причина неявки ОСОБА_5
в судове засідання є поважною, а тому
розгляд справи було відкладено на
18.06.2014 року.

В даному судовому засіданні
(призначеному на 18.06.2014 року) судова
колегія відхилила заяву ОСОБА_5 про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
її хворобою, оскільки це повторна
неявка позивача, крім того, нею не
надано доказів, що вона дійсно
перебуває на лікуванні.

Від представника позивача ОСОБА_5 -
адвоката ОСОБА_10 також надійшла заява
про відкладення розгляду справи - в
зв'язку з хворобою її малолітнього
сина, проте довідка, яка посвідчувала
б цей факт, відсутня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
це повторна неявка представника
позивача, оскільки в судове засіданні,
призначене на 21.05.2014 року, адвокат
ОСОБА_10, будучи належним чином
повідомленою про час і місце розгляду
справи, також не з'явилася, про причини
неявки суд не повідомила.

При цьому колегія суддів виходила з
того, що у відповідності до статті 27
ЦПК України участь в судовому
засіданні є правом особи, яка бере
участь у справі. Суд не вбачив підстав
для відкладення розгляду справи в
порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки
згідно даної норми процесуального
права апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Співвідповідачі - Мелітопольська
міська рада Запорізької області та
ОСОБА_7 надіслали на адресу
апеляційного суду клопотання про
розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до частини 2 статті 305
ЦПК України неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За змістом пунктів 2,3 частини 1 статті
307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно до вимог статті 309
ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення зокрема є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права. Згідно частини 2
статті 314 ЦПК України апеляційний суд
ухвалює рішення у випадках скасування
судового рішення і ухвалення нового
або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
такі обставини та відповідні до них
правовідносини.

ОСОБА_5 на праві часткової власності
належить 1/2 частина житлового будинку
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 за нотаріально
посвідченим, належно зареєстрованим
договором дарування від 04 вересня 2003
року (т. 1, а. с.8).

З технічного паспорту житлового
будинку видно, що власником іншої 1/2
частини будинку є ОСОБА_8 (т. 1, а. с.9-11).

Земельна ділянка за даним будинком
НОМЕР_2 зареєстрована на підставі
рішення Мелітопольської міської ради
від 17.03.2006р. за №1/42 (т. 1, а. с.11).

08.04.2006 року між співвласниками
вищезазначеного домоволодіння був
укладений нотаріально посвідчений та
належно зареєстрований договір про
порядок користування земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2, за
яким у користуванні ОСОБА_8 знаходиться
частина земельної ділянки площею
103кв.м, а ОСОБА_5 - 216 кв.м (т. 1, а. с. 12-13).

Право власності по 1/2 частині житлового
будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 належить:
територіальній громаді м. Мелітополя в
особі Мелітопольської міської ради та
ОСОБА_6 на підставі договору дарування
від 06.11.2009р. (т. 1, а.с.15).

Земельна ділянка, на якій розташований
житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, не
приватизована, перебуває у власності
територіальної громади міста
Мелітополя, тому Мелітопольська
міська рада Запорізької області
зазначена в якості співвідповідача.

Оскільки між сторонами існує
земельний спір, цей спір вирішувався
засіданням погоджувальної комісії по
вирішенню земельних спорів
Мелітопольської міської ради. Актом
засідання цієї комісії від 07.09.2012 року
встановлено, що стіна житлового
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 є межею між
земельними ділянками по АДРЕСА_1,
НОМЕР_2 та НОМЕР_1, у зв'язку з чим ОСОБА_5
при необхідності проведення робіт щодо
обслуговування та ремонту стіни свого
домоволодіння має користуватись
частиною присадибної ділянки, що
належить ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 19-20).

Частиною 1 статті 401 ЦК України
передбачено, що користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Відповідно до приписів статті 98 ЗК
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Згідно положень частин 1, 2 статті 100 ЗК
України власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

За змістом частин 2, 3 статті 402 ЦК
України земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

В матеріалах справи знаходиться
письмова пропозиція ОСОБА_5 ,
адресована ОСОБА_6, ОСОБА_11 (від 15.11.2012
року), в якій ОСОБА_5 пропонувала до
01.12.2012 року встановити їй
безстроковий, безоплатний земельний
сервітут для обслуговування та ремонту
стіни житлового будинку НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, по мірі необхідності
проведення вказаного ремонту та
обслуговування у вигляді права проходу
ОСОБА_5 по частині земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, 6, яка перебуває у
володінні ОСОБА_6 та Мелітопольської
міської ради Запорізької області та
примикає до будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1,
який належить їй на праві спільної
часткової власності та ОСОБА_8, у межах
відстані 1,0 м від стіни житлового
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, яка межує з
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1, 6 (т. 1, а. с. 21).

На час вирішення спору у суді першої
інстанції суд, взявши до уваги цю
письмову пропозицію, не врахував, що
ОСОБА_5 зверталася з цим листом до
неповнолітнього ОСОБА_6, який не може
самостійно укладати договір
земельного сервітуту, та особи, яка не
є його опікуном і не має права вчиняти
від його імені правочини (до ОСОБА_11) з
пропозицією встановити земельний
сервітут.

Суд не звернув уваги на те, що така
пропозиція адресована невідомій
особі - ОСОБА_11, проте, з матеріалів
справи вбачається, що дідусем
неповнолітнього ОСОБА_6 є ОСОБА_7 (т.1, а.
с. 21).

Також суд не дав оцінку тому, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази щодо отримання ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 (як-то зазначено в тексті
пропозиції) пропозиції від ОСОБА_5
від 15.11.2012 року.

Даний лист не є належним та допустимим
доказом тієї обставини, що між особою,
яка вимагає встановлення земельного
сервітуту та власником (володільцем)
земельної ділянки не досягнуто
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови. Підстав
для висновку про недосягнення
домовленості між особою, яка вимагає
встановлення земельного сервітуту та
власником (володільцем) земельної
ділянки у суду першої інстанції не
було.

В засіданні суду апеляційної інстанції
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пояснили
суду, що ОСОБА_6 є лише користувачем
земельної ділянки, на якій
розташований житловий будинок НОМЕР_1
по АДРЕСА_1. Власником цієї земельної
ділянки є територіальна громада м.
Мелітополь - в особі Мелітопольської
Міської ради.

Відповідач ОСОБА_6 також пояснив, що
теперішнього часу він не проживає
постійно у цьому будинку, тому подвір'я
огороджено та замкнуто ворота. Він
користується як будинком, так і
земельною ділянкою, періодично
приходить до будинку. Ніяких перешкод у
обслуговуванні та ремонті стіни
житлового будинку, що належить ОСОБА_5,
він не чинив та не чинить. ОСОБА_5 має
можливість в будь-який час
зателефонувати йому про необхідність
здійснення обслуговування або ремонту
стіни свого будинку, а він чи його
дідусь прийдуть до будинку та
відкриють прохід для сусідки ОСОБА_5

При новому апеляційному розгляді
справи судова колегія звертає увагу на
наступне. Як вбачається з паспорту
відповідача ОСОБА_6 та з його пояснень,
він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і на час
повторного розгляду справи в суді
апеляційної інстанції йому
виповнилось 18 років (т. 2, а. с. 71).

Частиною 1 статті 34 ЦК України
встановлено, що повну цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
досягла вісімнадцяти років
(повноліття), тобто, на теперішній час
ОСОБА_6 має повну цивільну
дієздатність.

З матеріалів справи та пояснень
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6
вбачається, що ОСОБА_5 з вимогою або
пропозицією щодо встановлення
сервітуту до користувача земельної
ділянки - ОСОБА_6, який досяг
повноліття і після ІНФОРМАЦІЯ_1 має
повну цивільну дієздатність, не
зверталась. З огляду на вищевикладене
відсутні передбачені законом підстави
для вирішення вказаного спору у
судовому порядку та для ухвалення
судового рішення про встановлення
земельного сервітуту.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшли
підтвердження при апеляційному
розгляді, відтак наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 червня 2013 року
скасувати. Відмовити ОСОБА_5 в
задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: