Провадження № 4-с/161/15/14
У Х В А Л А

16 квітня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Ковтуненка В.В.,

при секретарі
Соколовій К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луцьк заяву
ТзОВ «РЕСУРС-СВ» про відвід судді
Ковтуненка В.В.,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває цивільна
справа за скаргою ТзОВ «РЕСУРС-СВ» на
рішення та бездіяльність начальника
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області Мишленика
Сергія Вікторовича.

ТзОВ «РЕСУРС-СВ» звернулось до суду із
заявою про відвід судді Ковтуненка В.В.
В обґрунтування заяви посилається на
те, що в провадженні Луцького
міськрайонного суду Волинської
області перебуває справа за скаргою
боржника, Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЕСУРС-СВ», на
рішення та бездіяльність посадової
особи державної виконавчої служби.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 лютого 2014 року
у справі № 161/22371/13-ц (провадження
4с/161/479/13) було визнано неподаною скаргу
ТОВ «РЕСУРС-СВ» на рішення та
бездіяльність посадової особи ДВС та
повернуто скаржнику.

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 27 березня 2014 року у справі
№ 161/22371/13-ц (провадження № 22-ц/773/519/14)
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«РЕСУРС-СВ» задоволено, ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 лютого 2014 року
скасовано, а справу направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

За таких умов боржник вважає, що суддя
Луцького міськрайонного суду
Волинської області Ковтуненко Віталій
Володимирович підлягає відводу від
розгляду даної справи, виходячи з
наступного.

26 грудня 2013 року боржником, Товариством
з обмеженою відповідальністю
«РЕСУРС-СВ», було подано до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області скаргу на рішення та
бездіяльність посадової особи ДВС.

27 грудня 2013 року судом було
постановлено ухвалу у справі №
161/22371/13-ц (провадження № 4с/161/479/13), якою
дану скаргу було залишено без руху в
зв'язку з несплатою судового збору в
розмірі 458,80 грн. при зверненні до суду з
даною скаргою за заявлені дві вимоги
немайнового характеру. Та надано строк
для усунення зазначених недоліків
шляхом подання суду документа, що
підтверджує сплату судового збору який
не може перевищувати п'яти днів з дня
отримання ухвали. І з метою
обґрунтування своєї правової позиції
при зверненні до суду зі скаргою мною
було направлено 30 січня 2014 року
рекомендованим листом № 944 суду
супровідний лист, в якому була
викладено правову позицію щодо
відсутності необхідності у сплаті
судового збору за подання скарги на
рішення та бездіяльність посадової
особи державної виконавчої служби.

Достовірно відомо, що такий лист судом
було отримано 31 січня 2014 року.

Проте, доводи представника боржника
судом з невідомих причин так і не було
взяті до уваги. Причини, з яких суд
виходив, ставлячись до них критично при
визнанні скарги неподаною та її
поверненні скаржнику в ухвалі від 10
лютого 2014 року викладені не були.

При цьому суд не взяв до уваги, окрім
іншого, також наведених боржником і
висновків з даного питання Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, яких він дійшов у пункті 1 свого
інформаційного листа № 10-1386/0/4-12 від 27
вересня 2012 року «Про деякі питання
практики застосування Закону України
«Про судовий збір», а також у листі №
24-152/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі». А також
висновків, яких дійшов Пленум Вищого
господарського суду України у пункті 2,
абзацах 1, 2 підпункту 2.1. своєї
постанови від 21 лютого 2013 року № 7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України».

Окрім того, суд з невідомих скаржнику
причин в своїй ухвалі від 27 грудня 2013
року назвав таку справу не цивільною, а
адміністративною.

В той же час у відповідності до статті
383 Цивільного процесуального кодексу
України, сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої В той же
час у відповідності до статті 383
Цивільного процесуального кодексу
України, сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх правами
свободи.

Разом з тим виконавчий лист Луцького
міськрайонного листа Волинської
області № 161/5973/13-ц від 13 серпня 2013 року
про стягнення солідарно з ТзОВ
«Ресурс-СВ», ОСОБА_2 на користь ПП
«Безпека-Центр» 3% річних в сумі 3634 грн.
42 коп, пеню в сумі 13068 грн. 25 коп. та штраф
в сумі 33560 грн. та стягнення ТзОВ
«Ресурс-СВ, ОСОБА_2 на користь ПП
«Безпека-Центр» 503 грн. судового збору
по 251 грн. 50 коп. з кожного був виданий на
підставі рішення суду, ухваленого в
порядку цивільного, але аж ніяк не
адміністративного судочинства.

До того ж, залишаючи своєю ухвалою 27
грудня 2013 року скаргу без руху, суд
зазначив (цитую): «Як вбачається з
матеріалів справи, що скаржником при
зверненні до суду з скаргою заявлено
дві вимоги немайнового характеру.
Однак взагалі не сплачено судовий збір.
А тому скаржнику необхідно сплатити
судовий збір в сумі по 229,40 гривень за
кожну з двох вимог та подати до суду7
документ, що підтверджує сплату
судового збору.».

Водночас, правила оплати судового
збору за кожну вимогу поширюється на
подачу позовів, але аж ніяк не скарг на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця чи посадової
особи державної виконавчої служби.

Більше того, суд постановляв ухвалу про
визнання скарги неподаною та її
повернення скаржнику 10 лютого 2014 року.
Це відбулося через кілька днів, як
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 14 своєї
постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» роз'яснив
наступне (цитую): «Ураховуючи, що
провадження з виконання судових рішень
є завершальною і невід'ємною частиною
(стадією) судового провадження по
конкретній справі, в якій провадження
за скаргою не відкривається, а за
подання позовної заяви сплачено
відповідний судовий збір, ні розділом
VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011
року № 3674-VI «Про судовий збір».

Просить постановити ухвалу, якою
задовольнити дану заяву і відвести
суддю Луцького міськрайонного суду
Волинської області Ковтуненка Віталія
Володимировича від розгляду даної
справи № 161/22371/13-ц (провадження 4с/161
/479/13) за скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЕСУРС-СВ» на
рішення та бездіяльність посадової
особи державної виконавчої служби
(начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Мишленика Сергія Вікторовича).

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЕСУРС-СВ» в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду заяви повідомлявся
належним чином, про причини своєї
неявки до суду не повідомляв, у своїй
заяві про відвід просив розглянути
дану заяву без його участі.

Розгляд даної заяви про відвід судді
здійснювати за відсутності боржника
(скаржника), Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЕСУРС-СВ», та його
представників.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заява
ТзОВ «РЕСУРС-СВ» про відвід судді
Ковтуненка В.В. не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України
суддя не може брати участі в розгляді
справи і підлягає відводу
(самовідводу), якщо якщо є інші
обставини, які викликають сумнів в
об'єктивності та неупередженості
судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом при розгляді справи встановлено,
що скаржник в своїй заяві як на
підставу відводу посилається на
постановлення суддею Ковтуненко В.В.
ухвали без руху та ухвали про визнання
скарги неподаною та повернутою.
Оскільки ухвала суду про визнання
скарги неподаною те повернутою через
не усунення недоліків була скасована
ухвалою апеляційного суду Волинської
області. Однак ЦПК України не
передбачає такої підстави для відводу
судді як скасування судом апеляційної
інстанції ухвал.

При цьому скаржник в обґрунтування
своєї заяви посилається на те, що судом
не було враховано постанову Пленуму
ВСС України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
№ 6 «Про практику розгляду судами скарг
на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС під час виконання
судових рішень у цивільних справах».
Однак ухвалу про залишення скарги без
руху було постановлено судом 27 грудня
2013 року. А вказана постанова була
постановлена Пленумом ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ лише 07 лютого 2014 року, а тому не
могла бути взята судом до уваги при
постановленні ухвали про залишення
скарги без руху від 27 грудня 2013 року.
Оскільки до уваги було взято Закон
України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №
3674-VI.

При цьому ТзОВ «РЕСУРС-СВ» суду на
засадах змагальності сторін суду не
доведено взагалі та не надано будь-яких
доказів, які б свідчили в упередженості
судді Ковтуненка В.В. при розгляді
вказаної справи.

Приймаючи до уваги викладене, суд не
вбачає підстав для задоволення заяви
ТзОВ «РЕСУРС-СВ» про відвід судді
Ковтуненка В.В. Оскільки це все є
безпідставним, надуманим та таким, що
не відповідає дійсності, суду не надано
жодних письмових доказів, які б
викликали сумнів в об'єктивності та
неупередженості судді Ковтуненка В.В.
при розгляді справи, так як все це є
особистим твердженням ТзОВ
«РЕСУРС-СВ». А тому за таких обставин,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні заяви ТзОВ «РЕСУРС-СВ» про
відвід судді Ковтуненка В.В.

Інших обставин, які б викликали сумнів
в об'єктивності та неупередженості
судді Ковтуненка В.В. не виявлено.

Враховуючи наведе приходжу до
висновку, що для забезпечення умов, за
яких у сторін не виникало будь-яких
сумнівів щодо розгляду справи
безстороннім та неупередженим судом, а
також з метою усунення будь-яких
сумнівів у сторін по справі в
подальшому щодо необ'єктивності та
неупередженості судді Ковтуненка В.В.,
а також з метою об'єктивного вирішення
справи, заявляю самовідвід.

Керуючись ст.ст. 10, 20 - 24, 60 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заявляю самовідвід у цивільній справі
за скаргою ТзОВ «РЕСУРС-СВ» на рішення
та бездіяльність начальника
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області Мишленика
Сергія Вікторовича.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
В.В. Ковтуненко