Справа № 801/9990/2012
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі
головуючого - судді Пустовіт З.П.

при
секретарі - Гоноболіній О.І.,

з участю
державного виконавця Григоряк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську подання
державного виконавця відділу ДВС
Бердянського міськрайонного
управління юстиції у Запорізькій
області про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС
Бердянського МРУЮ у Запорізькій
області Григоряк Я.Ю.. звернулася до
суду з поданням, погодженим з
начальником ВДВС, в якому просила
тимчасово обмежити в праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_1 без
вилучення паспортного документу до
виконання ним своїх зобов'язань.
Подання обґрунтовано тим, що на
виконанні у відділі ДВС Бердянського
міськрайонного управляння юстиції у
Запорізькій області знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №801/9990/2012
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2012
року і до досягнення повноліття. 04.02.2013
року винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, яку
направлено сторонам. Боржник не
сплачує аліменти в повному обсязі та
регулярно, має значну заборгованість
по аліментам. Наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим рішенням, є підставою для
обмеження її у праві виїзду за межі
України.

У судовому засіданні
державний виконавець Григоряк Я.Ю.
підтримала подання, доповіла по його
суті, просила задовольнити, пояснивши
додатково, що боржник неодноразово
викликався до ВДВС, проте на виклики не
з'являвся. За повідомленням стягувача,
за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.
Квитанції про часткову сплату
аліментів приносить його мати, яка
також не може сказати, де перебуває її
син. З розрахунку заборгованості по
аліментам видно, що боржник не погашає
заборгованість.

Вивчивши матеріали за поданням,
заслухавши державного виконавця, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення подання.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи
у праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця.

Статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право державного
виконавця в процесі здійснення
виконавчого провадження у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до наданих
суду копії постанови про відкриття
виконавчого провадження та
виконавчого лист №801/9990/2012, судом
з'ясовано, що 04 лютого 2013 року було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого 24.01.2013 року Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дочки ОСОБА_3 в розмірі 700 грн.
щомісячно, проте даних про те, що ОСОБА_1
була отримана копія вказаної
постанови про відкриття виконавчого
провадження, в матеріалах подання
відсутні.

Відповідно до Узагальнення
судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України Верховним
Судом України від 01.02.2013 року за змістом
п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

З погляду значення словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону «Про виконавче
провадження», означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
"доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим саме
державний виконавець повинен довести
суду, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Аліментні зобов'язання передбачають
їх щомісячне утримання до повноліття
дитини.

Державний виконавець, звертаючись з
клопотанням про тимчасове обмеження
права боржника на виїзд за межі
України, в поданні взагалі не посилався
на факти ухилення боржника від
виконання судового рішення, зазначивши
лише про наявність заборгованості по
аліментам.

Проте, з наданого розрахунку
заборгованості видно, що фактично
заборгованість по аліментам виникла до
моменту пред'явлення виконавчого листа
до примусового стягнення, після чого
боржник проводить сплату аліментів
щомісячно, в тому числі і погашає
виниклу заборгованість, зокрема,
тільки у березні 2014 року сплативши 3075
грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника, коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що державним виконавцем не
доведено суду факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, тому подання
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст..33
Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні
Подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: З. П. Пустовіт