АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа №619/974/14.
Головуючий 1 інст.: - Овсянніков В.С.
Провадження №22-ц/790/3817/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі: - Гелашвілі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області на рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
15 квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області, 3-особа: директор
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області Власенко Наталія Миколаївна -
про визнання незаконними та скасування
наказів, визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася
в суд із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що з 2001 року вона працювала
завідуючою відділенням соціальної
допомоги вдома територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області.
Наказом директора територіального
центру №48-к від 21 травня 2013 року їй
оголошено догану за порушення трудової
Не погодившись з цим наказом вона
звернулася до Харківської обласної
організації профспілки працівників
соціальної сфери України, яка листом
№103 від 22 липня 2013 року повідомила її,
що директору територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
запропоновано внести зміни до наказу
№48-к від 21 травня 2013 року.
Наказом директора територіального
центру №15-к від 23 січня 2014 року до неї
застосовано захід дисциплінарного
стягнення за неналежне виконання свої
посадових обов'язків.
Всупереч положенням ст. 147 КЗпП
України у тесті наказу не зазначено,
якій саме захід дисциплінарного
стягнення застосовано до неї
Наказом директора територіального
центру №21-к від 5 лютого 2014 року її
звільнено з роботи за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку на підставі п. 3
ст. 40 КЗпП України.
Вважала, що наказ №48-к від 21 травня
2013 року про оголошення їй догани, наказ
№15-к від 23 січня 2014 року про
застосування до неї заходу
дисциплінарного стягнення, а також
наказ №21-к від 5 лютого 2014 року про
звільнення її з роботи, прийняті
відповідачем з порушенням чинного
трудового законодавства та підлягають
Незаконним звільненням з роботи їй
завдано моральної шкоди, оскільки
внаслідок протиправної поведінки з
боку керівництва територіального
центра порушено її трудові права,
зруйновано її професійну репутацію.
Посилаючись на вказані обставини
та ст. ст. 40, 147, 149, 234, 235, 236, 237-1 КЗпП
України, ОСОБА_6 просила суд:
- визнати поважними причини
пропуску строку на оскарження наказу
№48-к від 21 травня 2013 року «Про
оголошення догани» та поновити строк
- визнати незаконним та скасувати
наказ директора територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації №
48-к від 21 травня 2013 року «Про оголошення
- визнати незаконним та скасувати
наказ директора територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації №15-к від 23 січня 2014 року
«Про оголошення догани завідувачу
відділення соціальної допомоги вдома
- визнати незаконним та скасувати
наказ директора територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації №21-к від 5 лютого 2014 року
«Про звільнення ОСОБА_6»;
- поновити її на посаді завідувача
відділення соціальної допомоги вдома
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
- стягнути з територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації на її
користь заробітну плату за час
- стягнути з територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації на її
користь на відшкодування моральної
шкоди 5 000 гривень.
Представник територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області та 3-особа:
Власенко Н.М., позов не визнала.
При цьому посилалася на те,
звільнення позивачки з роботи
проведено з додержанням норм чинного
трудового законодавства.
Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 15 квітня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано
наказ директора територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації №15-к від 23 січня 2014 року
«Про оголошення догани завідувачу
відділення соціальної допомоги вдома
ОСОБА_6».

Визнано незаконним та скасовано
наказ директора територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації №21-к від 5 лютого 2014 року
«Про звільнення ОСОБА_6 ».

Поновлено ОСОБА_6 на посаді
завідувача відділення соціальної
допомоги вдома територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області.

Стягнуто з територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області на користь ОСОБА_6
6 817 грн. 37 коп. заробітної плати за час
вимушеного прогулу, та 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8
про стягнення 4500 грн. відшкодування
моральної шкоди та про поновлення
строку на оскарження наказу №48-к від 21
травня 2013 року, скасування наказу № 48-к
від 21 травня 2013 року - відмовлено.

Стягнуто з територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області на користь ОСОБА_6
сплачений нею судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп.

Рішення суду в частині поновлення
на роботі та стягнення заробітної
плати у межах суми середньомісячної
заробітної плати в розмірі 2921 грн. 73
коп. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі територіальний
центр соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що звільнення позивачки
з роботи проведено відповідачем з
порушенням чинного трудового
законодавства, у зв'язку з чим її слід
поновити на роботі та стягнути на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, моральну шкоду.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 1992 року (зі змінами та
доповненнями) «Про практику розгляду
судами трудових спорів» за
передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і
не втратили юридичної сили за
давністю або зняті достроково (ст.151
КЗпП України), і ті громадські
стягнення, які застосовані до
працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання
наказу про звільнення минулого не
більше одного року.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5,7 ст. 40 і
пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може
бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Власник або
уповноважений ним орган має право
розірвати трудовий договір не пізніш
як через місяць з дня одержання згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника).

З матеріалів справи вбачається, що 22
серпня 2000 року ОСОБА_6 зараховано на
посаду соціального працівника без
категорії при М. Данилівській селищній
раді Дергачівського територіального
центру соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких
непрацездатних громадян.

Наказом №9 від 19 лютого 2001 року
ОСОБА_6 переведено на посаду завідувача
відділенням соціальної допомоги.

Наказом №18-к від 16 квітня 2007 року
посаду завідуючого відділенням
соціальної допомоги перейменовано на
посаду завідувач відділення
соціальної допомого вдома.

Розпорядженням РДА №303 від 10 березня
2010 року Дергачівський територіальний
центр соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких
непрацездатних громадян перейменовано
в територіальний центр соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації (а. с. 29-30).

Наказом директора територіального
центру №48-к від 21 травня 2013 року ОСОБА_6
оголошено догану за порушення трудової
дисципліни (а. с.67).

Із вказаним наказом позивачка
ознайомлена відповідачем 21 травня 2013
року під розписку.

З позовом про визнання наказу
незаконним та його скасування ОСОБА_6
звернулася в суд 21 лютого 2014 року,
тобто після сплину тримісячного строку
(а. с.2-8).

Наказом директора територіального
центру №15-к від 23 січня 2014 року до
ОСОБА_6 застосовано захід
дисциплінарного стягнення за
неналежне виконання посадових
обов'язків (а. с. 12).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один із таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення. Законодавством,
статутами і положеннями про дисципліну
можуть бути передбачені для окремих
категорій працівників й інші
дисциплінарні стягнення.

В резолютивній частині наказу №15-к
від 23 січня 2014 року не зазначено, який
саме захід дисциплінарного стягнення
застосовується відповідачем до ОСОБА_6
за неналежне виконання посадових
обов'язків, що свідчить про його
незаконність.

За таких обставин, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що вказаний наказ є незаконним,
оскільки у ньому не зазначено захід
дисциплінарного стягнення, який
відповідач застосував до позивачки за
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків.

Наказом директора територіального
центру №21-к від 5 лютого 2014 року ОСОБА_6
звільнено з роботи з 5 лютого 2014 року за
систематичне невиконання нею без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставами звільнення у наказі
значаться: - догани від 21 травня 2013 року
№ 48-к, від 23 січня 2014 року № 15-к, акт про
невиконання посадової інструкції від 26
грудня 2013 року, акт про відмову від
підписання наказу №15-к від 23 січня 2014
року, протокол загальних зборів
трудового колективу від 5 лютого 2014
року (а. с.9).

Судовим розглядом встановлено, що 5
лютого 2014 року перебуваючи на своєму
робочому місці ОСОБА_6 будь-яких
порушень трудової дисципліни не
допускала і підстав для застосування
до неї заходу дисциплінарного
стягнення у відповідача не було.

В той же час, у наказі №21-к від 5
лютого 2014 року підставою для
звільнення ОСОБА_6 з роботи зазначено
догани від 21 травня 2013 року №48-к, від 23
січня 2014 року №15-к.

При звільненні ОСОБА_6 з роботи
відповідачем не враховано, що 5 лютого
2014 року позивачка не порушувала
трудової дисципліни, а звільнення її з
роботи за проступки, за які наказами
№48-к від 21 травня 2013 року, №15-к від 23
січня 2014 року на неї раніше накладалися
заходи дисциплінарного стягнення, є
порушення вимог ч. 2 ст. 149 КЗпП України,
оскільки повторне застосування до
позивачки дисциплінарної
відповідальності за одні і ті ж
проступки діючим трудовим
законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що звільнення позивачки з роботи
проведено відповідачем з порушенням
діючого трудового законодавства та
обґрунтовано визнав спірні накази
незаконними, поновив позивачку на
посаді завідувача відділення
соціальної допомоги вдома
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації та стягнув на
її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Крім того, судом апеляційної
інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є
членом профспілки територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації.

В порушення вимог ст. 43 КЗпП України
відповідач розірвав трудовий договір з
позивачкою без попередньої згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
являється ОСОБА_6

За правилами ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31
березня 1995 року (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Незаконне звільнення позивачки з
роботи призвело до порушення її
трудових прав, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя.

З огляду не викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув з
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_6 на відшкодування моральної
шкоди 500 грн.

При визначенні розміру морально
шкоди суд першої інстанції виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації про те, що суд
першої інстанції помилково дійшов
висновку про незаконність звільнення
позивачки з роботи, не можуть бути
прийняті до уваги колегією судів.

Судовим розглядом встановлено, що
звільнення позивачки з роботи
проведено відповідачем з порушенням
чинного трудового законодавства, а
тому підстав для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення у справі колегія не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Дергачівської районної
державної адміністрації, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу територіального
центру соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області -
відхилити.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 15 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: