АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7753/14
Головуючий у 1-й інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі
Орленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 15 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсними договорів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання недійсним споживчого
кредитного договору № 0 та
іпотечного договору №47353,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.02.2007
між сторонами був укладений договір
про надання споживчого кредиту
№0. відповідно до умов якого
позивач отримала кошти в іноземній
валюті в розмірі 74 000 дол. США. В
забезпечення виконання кредитного
договору 14.02.2007 між сторонами був
укладений іпотечний договір №4735.3,
предметом якого є квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач зазначає, що на момент
укладення договору в іноземній валюті
у відповідача не було індивідуальної
ліцензії НБУ на використання іноземної
валюти при здійсненні платежів за
договором кредиту, а тому зазначені
договори повинні бути визнані
недійсними.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 15 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання недійсними
договорів, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції позивач подала
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове, яким
задовольнити позовні вимоги, мотивуючи
тим, що рішення суду ухвалено при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що судом першої інстанції не
враховано, що у відповідача на момент
укладення спірного кредитного
договору індивідуальна ліцензія,
видана НБУ на використання іноземної
валюті при здійсненні платежів за
вказаним договором кредиту була
відсутня. А надана відповідачем
ліцензія НБУ № 75 від 24.12.2001 не містить
строк її дії, тому на період видачі
кредиту позивачу, дана ліцензія
взагалі могла не діяти. Судом даний
доказ не було належним чином
досліджено, що призвело до невірної
правової оцінки.

Сторони в судові засідання не
з'являлись, про час і місце розгляду
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку.
Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» надіслав
до суду заяву про розгляд справи за
відсутності представника. У
відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК
України неявка сторінабо інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи, а тому колегія
суддів вважає можливим слухати справу
у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що позовні вимоги про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ
«УкрСиббанк» є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідають вимогам
закону.

З матеріалів справи вбачається, що
14.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) та
ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0. Відповідно до умов якого банк
зобов'язується надати позичальнику
однією сумою, а позичальник
зобов'язується прийнятті, належним
чином використати і повернути банку
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 74 000 дол. США та сплатити
проценти за його користування шляхом
внесення ануїтетних платежів в порядку
і на умовах, визначених цим договором.
Вказана сума кредиту дорівнює
еквіваленту 373 700 грн. за курсом НБУ на
день укладення цього договору
Позичальник зобов'язаний повернути
банку кредит у повному обсязі в термін,
не пізніше 14.02.2017 (п.п. 1.1., 1.2.2 договору ).
За використання кредитних коштів у
межах установленої строку
кредитування процентна ставка
встановлюється в розмірі 12.8 % річних (п.
1.3 договору). Кредит надається шляхом
зарахування коштів на поточний рахунок
позичальника (п. 1. 5 договору).
Відповідно до п. 9.1 кредитною договору,
підписанням даного договору банк
підтверджує, що у нього є всі необхідні
ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для
видачі та обслуговування кредиту за
даним договором: що даний договір
підписаний зі сторони банку
уповноваженою на те особою і
підписання даного договору не є
перевищенням її повноважень.
Підписанням даного договору
позичальник підтверджує свою
здатність виконувати умови даного
договору: що даний договір не
суперечить будь-яким договірним
обмеженням, що є обов′?язковими для
позичальника: що відсутні будь-які
перешкоди для виконання договору на
день підписання: що позичальник
повністю розуміє всі умови цього
договору, свої права та обов'язки за цим
договором і погоджується з ними (п. 9.2
договору ).

14.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(Іпотекодавець) укладено договір
іпотеки № 47353. В силу п. 1.1 якого
іпотекодавець передає в іпотеку другої
черги нерухоме майно однокімнатну
квартиру, загальною площею 35.10 кв. м.,
житловою площею 18.80 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Іпотекою забезпечується в повному
обсязі виконання усіх грошових
зобов'язань іпотекодавця за кредитним
договором № 0 від 14.02.2007 (а. с. 12 14 -
копія договору). Приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_4 14.02.2007, накладено заборону
відчуження зазначеного в договорі
іпотеки майна, а саме, квартири АДРЕСА_1,
зареєстровано в реєстрі за №257з (а. с. 15
копія заборони).

Як на підставу визнання договору
споживчого кредиту № 0 недійсним
позивач посилалась на те, що у
відповідача на момент укладення
спірного кредитного договору була
відсутня індивідуальна ліцензія,
видана Національним банком України на
використання іноземної валюти при
здійсненні платежів за вказаним
договором кредиту, а тому оспорюваний
кредитний договір відповідно до ст..ст.
203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Просила
також визнати недійсним іпотечний
договір, оскільки він укладався в
забезпечення спірного кредитного
договору.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи
оцінку пред'явлених ними доказів в
обґрунтування своїх доводів
(заперечень), колегія суддів, приходить
до наступного:

Так, при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним, суди
керуються вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема Цивільним кодексом України та
Законом України «Про захист прав
споживачів» (далі - Закон).

Відповідно до приписів статей 626, 627 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину
передбачені статтею 203 ЦК України, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам - частина 1; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності - частина 2; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі -
частина 3; правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом - частина 4;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним - частина 5; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
- частина 6.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним.
Вимоги про визнання такого правочину
недійсним можуть заявлятися як
сторонами правочину, так і будь-якою
заінтересованою особою в разі, якщо
таким правочином порушено її права чи
законні інтереси, а також органами
державної влади, які відповідно до
закону здійснюють контроль за видом
діяльності, яка потребує ліцензування.

Із досліджених судом першої інстанції
матеріалів справи та пояснень сторін
встановлено, що Національним Банком
України видано АКІБ «УкрСиббанк»
банківську ліцензію № 75 від 24.12.2001 на
здійснення банківські операції,
визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність», а також дозволи № 75-2. № 75-3
на право здійснення операцій,
визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність».

Таким чином, при вирішенні спору щодо
відсутності на момент укладення
спірного договору в АКІБ «УкрСиббанк»
індивідуальної ліцензії, виданої
Національним банком України на
використання іноземної валюти при
здійсненні платежів за вказаним
договором кредиту, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, сплата процентів за
таким кредитом не потребують наявності
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу у
жодної зі сторін кредитного договору,
оскільки банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

При таких обставинах, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що укладені договори
(кредитний та іпотеки) не суперечать
цивільному законодавству та іншим
правовим актам, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка їх
вчинили мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності та її
волевиявлення було вільним і
відповідало її внутрішній волі,
вказаний правочин вчинений у формі,
встановленій законом, і спрямований на
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді першої
інстанції, одержали належну оцінки при
ухваленні судового рішення, висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: