Справа №585/653/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Глущенко Є. Д.Номер
провадження 22-ц/788/895/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 51
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Дубровної
В. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Слобожанська Будівельна
Кераміка"

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями "Слобожанська
Будівельна Кераміка"

про скасування наказів -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням суду від 17 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Скасовано наказ ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" № 52/1-ОС від 30
серпня 2013 року в частині, що стосується
ОСОБА_3, як незаконний.

Скасовано наказ ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" № 52/2-ОС від 30
серпня 2013 року як незаконний.

Стягнуто з ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" на користь ОСОБА_3
9871 грн. 69 коп. доплати від кількості
фактично відвантаженої продукції за
червень та липень 2013 року.

Стягнуто з ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" на користь ОСОБА_3
7734 грн. 12 коп. заробітної плати за
серпень 2013 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" 487 грн. 20 коп.
судового збору до спеціального фонду
Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

У третє судове судове засідання суду
апеляційної інстанції представник
ПрАТ "Слобожанська Будівельна
Кераміка" не з'явилась, але надіслала
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату, вказала про
неможливість прийняти участь у
судовому засіданні у зв'язку з
відпусткою. Колегія суддів вважає, що
назване клопотання не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України 1.
Апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі,
зокрема, за її клопотанням, коли
повідомлені нею причини неявки буде
визнано судом поважними. 2. Неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Керуючись положеннями ч.3 ст.27 ЦПК
України, відповідно до якої особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки, а також
положеннями ч.1 ст. 31 ЦПК України,
відповідно до якої сторони мають рівні
процесуальні права і обов'язки, колегія
суддів вважає, що клопотання
представника ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" не підлягає
задоволенню, так як повідомлені нею
причини неявки у судове засідання не
можна визнати поважними.

За наяваності бажання прийняти участь
у справі юридична особа мала
можливість направити до суду іншого
представника. Крім того, колегія суддів
приймає до уваги, що в суді апеляційної
інстанції дана справа раніше
призначалась до розгляду в судових
засіданнях на 29.04.2014 р. та на 22.05.2014 р. і у
названі судові засідання представник
відповідача також не з'являлась, про
причини неявки не повідомляла.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

З 25 вересня 1999 року ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах з ПрАТ
"Слобожанська Будівельна Кераміка".

12 квітня 2012 року ОСОБА_3 був переведений
на посаду директора представництва
відділу розподільчої та складської
логістики (а.с.5-8, 34-35).

30 серпня 2013 року ОСОБА_3 звільнений з
посади за п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.5-8,
34-35).

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року, залишеним без зміни ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
22 травня 2014 року, ОСОБА_3 поновлено на
раніше займаній посаді.

Наказом №52/1-ОС від 30 серпня 2013 року
головному бухгалтеру було наказано у
серпні місяці провести корегування
доплати від кількості фактично
відвантаженої продукції зі складів
зберігання готової продукції за
червень та липень місяці 2013 року
ОСОБА_3, директору представництва
відділу розподільчої та складської
логістики департаменту продажу та
маркетингу, в розмірі 9 871,69 гривень
(а.с.9).

Наказом №52/2-ОС від 30 серпня 2013 року
бухгалтерії було наказано утримати із
заробітної плати директора
представництва відділу розподільчої
та складської логістики департаменту
продажу та маркетингу ОСОБА_3 у серпні
місяці 2013 року суму в розмірі 7 734,12
гривень (а.с.10).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не надав належних доказів
на підтвердження законності спірних
наказів.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, як це передбачено ст.
303 ЦПК України, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції, правильно
встановивши фактичні обставини справи
та давши правильну оцінку всім
зібраним у справі доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову, а доводи апеляційної скарги про
протилежне не можна визнати
обґрунтованими. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Зі змісту наказу №52/1-ОС від 30 серпня 2013
року (про проведення ОСОБА_3
корегування доплати в розмірі 9 871,69
грн.) вбачається, що підставою для його
видання стало порушення правил
внутрішнього трудового розпорядку,
невиконання умов договору про
нерозголошення комерційної таємниці
підприємства та зловживання службовим
становищем (а.с.9).

Крім того, зі змісту апеляційної скарги
та письмових пояснень представника
ПрАТ "Слобожанська Будівельна
Кераміка" вбачається, що підставою для
винесення наказу №52/1-ОС є службова
записка директора по збуту та
маркетингу Гуменюка М.А., який є
безпосереднім керівником ОСОБА_3
Зазначається, що коригування оплати
праці ОСОБА_3 було здійснене не через
порушення ним трудової дисципліни, як
вказано у наказі, а через лічильну
помилку, яку було виявлено головним
бухгалтером підприємства. З цього
приводу останнім була складена
службова записка.

Таким чином слід відмітити, що з самого
початку видання наказу №52/1-ОС підстави
для його видання були надуманими, а
подальші письмові пояснення
представника відповідача з цього
приводу є суперечливими, на
підтвердження наявності обставин, які
стали причиною видання названого
наказу, відповідач належні докази суду
не надав.

Зокрема. Зі службової записки
головного бухгалтера від 23.08.2013 р., яка,
начебто, стала підставою для видання
вищеназваного наказу, вбачається, що у
зв'язку з підготовкою квартальної
фінансової звітності виявлено
лічильну помилку у нарахуванні
заробітної плати директора
представництва відділу розподільчої
та складської логістики ОСОБА_3, а саме,
- безпідставне, помилкове нарахування
за червень - 3361,85 грн., за липень - 4277,15
грн. та квартальної премії - 2232,69 грн.,
загальною сумою 9871,69 грн., що не
відповідає «Положенню про систему
нарахування оплати праці працівників
відділу продажу», яке є додатком до
колективного договору.

Відповідно до ст. 127 КЗпП відрахування
із заробітної плати можуть провадитись
тільки у випадках, передбачених
законодавством України. Відрахування
із заробітної плати працівників для
покриття їх заборгованості
підприємству, установі і організації,
де вони працюють, можуть провадитись за
наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу, зокрема, для
повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок, якщо
працівник не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" при
вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають
враховувати, що:

1) вимоги про повернення працівником,
зокрема, сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок,
розглядаються судами в тому разі, коли
роботодавець не має можливості
провести відрахування із заробітної
плати у зв'язку з тим, що працівник
оспорює підстави і розмір останнього,
або минув місячний строк для видання
відповідного наказу (розпорядження),
або з інших причин. До лічильних
помилок належать неправильності в
обчисленнях, дворазове нарахування
заробітної плати за один і той самий
період тощо. Не можуть вважатися ними
не пов'язані з обчисленнями помилки в
застосуванні закону та інших
нормативно-правових актів, у тому числі
колективного договору.

Таким чином з названого роз'яснення
вбачається, що ті порушення, на які
посилається у службовій записці
головний бухгалтер, та які, начебто,
були допущені при нарахуванні позивачу
заробітної плати, не можна вважати
лічильною помилкою у розумінні вимог
ст. 127 КЗпП.

За наведених обставин вбачається, що
наказ №52/1-ОС був виданий з порушенням
вимог ст. 127 КЗпП, а саме :

- невірне нарахування позивачу
зарплати, на яке посилається головний
бухгалтер, не можна визнати лічильною
помилкою, а тому передбачені ст. 127 КЗпП
підстави для видання наказу про
утримання спірних сум були відсутні;

- видання відповідно до ст. 127 КЗпП
наказу про утримання зайво виплачених
сум допускається лише у випадку, якщо
працівник не оспорює підстав і розміру
відрахування. В даному випадку позивач
з такими відрахуваннями був
категорично не згодний. При наявності
спору з цього приводу власник не має
права утримувати спірні суми шляхом
видання наказу.

Крім того, слід зазначити, що
незважаючи на пропозицію суду
апеляційної інстанції, відповідач не
надав розрахунку вищеназваних спірних
сум, а тому перевірити правильність
розміру цих сум не уявляється за
можливе.

За наведених обставин у суду першої
інстанції були підстави для визнання
наказу №52/1-ОС від 30 серпня 2013 року
незаконним та його скасування.

Зі змісту наказу №52/2-ОС від 30 серпня 2013
року (про утримання із заробітної плати
позивача 7 734,12 грн.) вбачається, що
підставою для його видання була
необхідність відшкодування нанесеного
компанії збитку (а.с.10).

Зі змісту апеляційної скарги та
письмових пояснень представника ПрАТ
"Слобожанська Будівельна Кераміка"
вбачається, що заподіяні компанії
збитки відповідач пов'язує з
наступними обставинами :

1. згідно акту прийому-передачі від
15.09.2008 р. ОСОБА_3 був переданий у
користування автомобіль НОМЕР_1.
Автомобіль був переданий у технічно
справному стані, без видимих ушкоджень.
Згідно акту прийому - передачі
матеріальних цінностей від 20.08.2013 р.
ОСОБА_3 повернув вказаний автомобіль,
але повернув з ушкодженнями, які
вказані в даному акті. Вартість
ремонтних робіт автомобіля склала 1984
грн. ;

2. ОСОБА_3, користуючись службовим
автомобілем, заправляв його пальним,
розраховуючись грошовими коштами
Товариства, які знаходилися на старт
карті Гепард № НОМЕР_2. Через те, що
ОСОБА_3 не відзвітував про використане
пальне, за ним рахується сума боргу у
розмірі 5750,12 грн.

Колегія суддів вважає, що у суду першої
інстанції були підстави для визнання
незаконним наказу №52/2-ОС, при цьому
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. На працівників не може
бути покладена відповідальність за
шкоду, яка відноситься до категорії
нормального виробничо-господарського
риску

За ст. 136 КЗпП покриття шкоди
працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
власника або уповноваженого ним
органу. Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу має бути
зроблено не пізніше двох тижнів з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди і звернено до виконання не раніше
семи днів з дня повідомлення про це
працівникові. Якщо працівник не згоден
з відрахуванням або його розміром,
трудовий спір за його заявою
розглядається в порядку, передбаченому
законодавством. У решті випадків
покриття шкоди провадиться шляхом
подання власником або уповноваженим
ним органом позову до районного
(міського) суду.

Згідно акту прийому - передачі
матеріальних цінностей від 20.08.2013 р. при
поверненні ОСОБА_3 службового
автомобіля, який передавався в його
розпорядження для використання його з
метою виконання покладених на нього
трудових обов'язків, були виявлені
наступні пошкодження :

- тріщина переднього бампера -
вартість ремонту 504 грн.

- вм'ятина на капоті - вартість
ремонту 540 грн.

- дві царапини лівого крила -
вартість ремонту 180 грн.

- царапина левої частини заднього
бамперу - 180 грн.

- відсутність колпаків на колісних
дисках- 150 грн.

- відсутність прикурювача - 50 грн.

- вартість матеріала (фарби) - 380
грн.

Всього ринкова вартість
відсутніх запчастин, матеріалів та
ремонтних робіт склала 1984 грн. Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність законних підстав для
утримання з позивача названої суми - 1984
грн.

З наданих відповідачем наказів
вбачається, що ОСОБА_3 користувався
службовим автомобілем НОМЕР_1 з 15.09.2008 р.
по 20.08.2013 р., тобто на протязі 5 років.

За таких обставин вбачається, що
виявлені у автомобіля 20.08.2013 р. технічні
недоліки являються звичайними, які
отримує автомобіль під час
експлуатації на протязі тривалого
часу. У зв'язку з наведеним тягар витрат
по їх усуненню (по ремонту автомобіля)
має нести роботодавець, а не працівник,
оскільки відповідно до ст. 130 КЗпП на
працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску.

Стосовно утримання з ОСОБА_3 5750,12 грн.,
за які він, начебто, не відзвітувався
перед товариством, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 138 КЗпП для покладення
на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
ст.130 цього Кодексу, тобто обов'язок
доказування наявності умов для
покладення матеріальної
відповідальності на працівника
покладається на власника.

Колегія суддів вважає, що під час
розгляду справи як у суді першої
інстанції, так і у суді апеляційної
інстанції ПрАТ "Слобожанська
Будівельна Кераміка" не надало суду
належних доказів на підтвердження
заборгованості ОСОБА_3 перед
товариством в сумі 5750,12 грн. не
дивлячись на те, що час для надання
таких доказів судом апеляційної
інстанції відповідачу надавався.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
стверджував, що повністю відзвітував
товаристу за ті кошти, які
зараховувались на старт карту Гепард №
НОМЕР_2, для придбання ним пального.
Відповідно до вимог ст. 138 КЗпП
обов'язок спростувати ці твердження
позивача покладається на відповідача,
який з цього приводу належних доказів
не надав ( такими доказами в даному
випадку можуть бути акт звірки, акт
ревізії і т.і.).

Таким чином колегія суддів вважає, що
під час розгляду справи залишились не
спростованими доводи позивача про
відсутність законних підстав для
видання наказів №52/1-ОС та №52/2-ОС, та що
виданням цих наказів відповідач
переслідував мету не виплачувати йому
належні до виплати у день звільнення
суми.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Слобожанська Будівельна
Кераміка" відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -