Амур-Нижньодніпровський районний суд
У складі: головуючого судді
при секретарі Грицай
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю, -
Позивачка звернулась до суду з
даним позовом до про визнання за нею
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 07.05.1998 року на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу нею було
придбано у ОСОБА_2 одну 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, що розташована
на земельній ділянці площею 1320 кв.м.
Зазначену частину домоволодіння
ОСОБА_2 успадкувала від її матері
ОСОБА_3. Інша частина домоволодіння
зареєстрована за рідним братом матері
продавця - ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Право власності на
частину вищезазначеного домоволодіння
рішенням виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
від 17.09.1960 року було помилково
зареєстровано за ОСОБА_4, після його
смерті.

Позивачка зазначає, що більше 10 років
відкрито та на законних підставах
володіє об'єктом нерухомого майна,
оплачує електроенергію, зробила ремонт
будинку, підтримує його в належному
стані, тому просила суд визнати за нею
право власності в цілому на
домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Представник позивачки у судове
засідання не з'явився, надав суду
письмову заяву, якою підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, проти заочного
рішення не заперечував, просив справу
слухати у його відсутність.

Представник відповідача в судове
засідання 02.06.2014 року не з'явилась,
причин неявки суду не повідомила, про
день слухання справи повідомлялась
належним чином. В ході слухання справи
по суті надала письмові заперечення,
посилаючись на те, що позивачка
придбала належну ОСОБА_2 ? частину
домоволодіння, а власником іншої
частини домоволодіння 82 по вулиці
Вітряна в місті Дніпропетровську на
момент укладення договору
купівлі-продажу є законний власник -
ОСОБА_4. Позивачці було про це відомо, та
у неї не було законних підстав
користуватися домоволодінням в цілому.
Враховуючи неявку представника
відповідача, суд ухвалює рішення при
заочному розгляду справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
від 17.05.1960 року було визнано право
власності на домоволодіння за ОСОБА_4
та ОСОБА_3 Євстафієвною.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 21.01.1953 року. Після
смерті спадкова справа не
відкривалася, що підтверджується
повідомленням Державного
нотаріального архіву в
Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після
її смерті частину домоволодіння
успадкувала ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину.

07.05.1998 року ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу частини жилого
будинку, посвідченого Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, було придбано у
ОСОБА_2 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, та розташовано на земельній
ділянці розміром 1320 кв.м.

З 07.05.1998 року ОСОБА_1 користується
домоволодінням в цілому, тобто
використовує також 1/2 частину
домоволодіння, що належить померлому
ОСОБА_4, що підтверджується нотаріально
посвідченими заявами власників
сусідніх домоволодінь ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, квитанціями про сплату
використаної електроенергії за
вказаною адресою.

На протязі 16 років позивачка відкрито,
безперервно і добросовісно володіє цим
будинком. Ніхто ніколи до позивачки не
пред'являв ніяких претензій щодо
правомірності її володіння цим
будинком. За час свого проживання у
вказаному будинку позивачка дбала про
нього, зробила його ремонт, що сприяв
його збереженню.

Частини 1 та 4 статті 344 ЦК України
передбачають, що особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність). Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Отже вказана норма статті передбачає,
що володілець може стати власником
майна якщо доведе, що є: законний обєкт
володіння; добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність,
тобто строк володіння.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачка не вчинила будь-якого
кримінально-карного діяння, або інших
протиправних дій з метою заволодіння 1/2
частиною спірного домоволодіння, тому
суд приходить до висновку, що позивач
правомірно володіє вказаним нерухомим
майном. Під час розгляду справи
представник відповідача не надав суду
доказів на спростування вказаної
обставини. Орган місцевого
самоврядування в порядку ст. 1277 ЦК
України, не подавав заяви про визнання
спадщини відумерлою.

Виходячи з аналізу норм ЦК України
ст.ст. 388, 390 ЦК України, які
використовують поняття
«добросовісність», суд приходить до
висновку, що особу, яка заволоділа
майном, слід вважати добросовісною,
якщо на момент заволодіння майном вона
мала всі підстави вважати, що законний
власник у майна відсутній, або якщо
власник у майна є, то він втратив
інтерес до цього майна. Тобто
добросовісність володільця такого
майна обумовлена відсутністю або
власника взагалі, або будь-яких
претензій з боку попереднього його
володільця, а отже в основу поняття
добросовісності володільця покладено:
правомірність дій володільця майна,
мовчання і бездіяльність попереднього
власника протягом усього строку
набувальної давності.

Згідно положень ст.5 ЦК України про дію
закону у часі та п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України, відповідно до якого
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном розпочалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки питання про визнання права
власності за набувальною давністю
вирішується в судовому порядку, та в
ході розгляду справи знайшов своє
підтвердження факт того, що ОСОБА_1
постійно, відкрито та безперервно
користується домоволодінням, оплачує
електроенергію, що підтверджується
матеріалами справи, тому суд вважає
визнати за ОСОБА_1 право власності в
цілому на домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ. А-1
загальною площею 44,8 м.кв., житловою
площею 26,7 м.кв., погрібу літ. Е, навісу
літ. Ж та споруд №1-5 (огорожа), за
набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 212, 215, 224-226 ЦПК
України, ст. 344 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право
власності в цілому на домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку літ. А-1 загальною площею 44,8
м.кв., житловою площею 26,7 м.кв., погрібу
літ. Е, навісу літ. Ж та споруд №1-5
(огорожа), за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
оголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: