Справа №591/846/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/988/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Сибільової Л.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 16 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього сина ОСОБА_5

про стягнення витрат на утримання
квартири,

в с т а н о в и
л а :

Рішенням суду від 16 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3 користь ОСОБА_4
понесені на утримання квартири витрати
в розмірі 1086,92 грн., а також понесені при
подачі позову судові витрати в сумі 243,60
грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

Подружжя ОСОБА_6 (яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року) та ОСОБА_7 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року) мали двох дітей :

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 69, 70, 74, 80).

16 листопада 1998 року було видане
свідоцтво про право власності на житло,
відповідно до якого ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 в порядку приватизації стали
співвласниками квартири АДРЕСА_1 ( ас.
66).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 все своє майно
заповідали своїй донці - ОСОБА_4 (а.с.81,84).

ОСОБА_10 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_8 з 14 грудня 2007 року, від
шлюбу вони мають сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 06 жовтня 2009 року
ОСОБА_8 визнаний безвісно відсутнім
(а.с.88).

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 20 грудня 2011 року
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний померлим.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 14 березня 2013 року :

визнано за ОСОБА_10 право власності 1/12
частку та за ОСОБА_5 право власності на
1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року;

визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4
частки квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування;

визнано за ОСОБА_12 право власності на
1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ( ас.74).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 13
вересня 2013 року зареєструвала право
власності на вказані частини квартири
на себе та свого сина ОСОБА_11 (а.с.109-111).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що незалежно
від часу прийняття спадщини, її
оформлення та/або набуття законної
сили рішенням суду про визнання права
власності в порядку спадкування і
проведення державної реєстрації права
власності, відповідач зобов'язана
брати участь у витратах на утримання
майна, яке належить їй та її сину
ОСОБА_11, - з часу відкриття спадщини,
тобто з дати смерті ОСОБА_8.

ОСОБА_3 не оспорює рішення суду в
частині розміру стягнутої з неї суми,
проте вважає, що позов не підлягав
задоволенню, оскільки вона з сином
стали власниками 1/6 частини квартири
АДРЕСА_1 лише з моменту державної
реєстрації речового права на названу
частку квартири, тобто з 13 вересня 2013
року. Крім того, посилається на те, що
вона з сином не являються споживачами
тих комунальних послуг, які були
оплачені позивачкою та про
відшкодування витрат на які виник спір
у даній справі, а також що позивачка
створювала їй та сину ОСОБА_11 перешкоди
у користуванні ними належними їм
частками квартири.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову,
висновки суду відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги про протилежне не
можна визнати обґрунтованими. При
цьому виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1220 ЦК України 1. Спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. 2. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу).

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачається,
що 1. Спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. 3. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Законом України від 04.07.2013 р. N 402-VII була
виключена ст. 1299 ЦК України, яка
передбачала обов'язок спадкоємця
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна у випадку,
якщо в складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно; а також
що право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Статтями 317 та 322 ЦК України
передбачається, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. Власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вбачається, що положення ч.5 ст. 1268 ЦК є
підставою для висновку про те, що права
та обов'язки, що складають спадщину,
переходять до спадкоємця з часу
відкриття спадщин, тобто з дня смерті
особи або дня, з якого вона
оголошується померлою ( ст.1220 ЦК). Права
та обов'язки, які існували до цього,
переходять в порядку спадкування.
Права та обов'язки, що виникли після
цього в порядку розвитку прав та
обов'язків, що складають спадщину,
після відкриття спадщини, є правами і
обов'язками спадкоємців, які прийняли
спадщину.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачі зобов'язані нести всі
витрати по утриманню майна, що їм
належить, а у випадку, коли ці витрати
були сплачені іншою особою - позивачкою
у справі, - відповідачі повинні
відшкодувати їй сплачені нею суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі мають нести тягар
утримання свого майна лише з моменту
державної реєстрації речового права на
нерухоме майно, - не ґрунтуються на
законі. В обґрунтування названого
доводу апеляційної скарги ОСОБА_3
посилається на роз'яснення, надані у п. 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року N 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" щодо
необхідності розмежування права на
спадщину як майнове право (об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції врахував
названі роз'яснення, оскільки при
вирішенні справи виходив з наявності у
відповідачів майнових прав на
спадщину, як це зазначено у названому
роз'ясненні.

Зокрема, суд першої інстанції виходив з
того, що прийнявши в установленому
законом порядку спадщину, з часу її
відкриття відповідачка та її син
набули речові права (майнові права) на
успадковані частки квартири : право
володіння, право користування ними,
право на захист цих прав і, відповідно,
обов'язок утримувати своє майно. В той
же час право розпорядження частками
квартири, як об'єктом нерухомого майна,
виникне у відповідачів з часу
державної реєстрації їх прав власності
на ці частки квартири (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України).

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 23 січня 2013 року у справі за №
6-164цс12.

З матеріалів справи вбачається, що
стягнута з відповідачів сума
складається із сум, пов'язаних з
утриманням будинку і при будинкової
території (квартплата), тобто
складається з витрат, пов'язаних з
утриманням та обслуговуванням об'єкта
права власності, а тому обов'язок
сплати названих сум відповідно до
вимог ст. 322 ЦК України покладається на
власника майна, який і є споживачем
таких послуг. Доводи апеляційної
скарги про протилежне не можна визнати
обґрунтованими.

Не можуть бути підставою для
скасування постановленого у справі
рішення і доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 про те, що позивачка
перешкоджала їй у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, оскільки на
підтвердження названих доводів ОСОБА_3
належних доказів не надала.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 16 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -