УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 01 жовтня 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 22 березня 2006
року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 8
500 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_4 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Посилаючись на те, що внаслідок
невиконання відповідачем своїх
грошових зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість у
розмірі 29 080 грн 13 коп., яка складається
з: 7 084 грн 38 коп. - заборгованість за
кредитом; 20 134 грн 79 коп. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; штрафів: 500 грн -
фіксована частина та 1 360 грн 96
коп. - відсоткова складова, яку просив
стягнути із ОСОБА_4

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 01
жовтня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 29 080 грн 13 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 290 грн 80 коп. сплаченого судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого
2014 року рішення місцевого суду
скасовано в частині стягнення із
ОСОБА_4 штрафу в сумі 1 860 грн 96 коп. та
зменшено розмір стягнутої із ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
до 27 219 грн 17 коп., а в решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з
висновками якого в цій частині
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач,
підписавши заяву разом із умовами
надання банківських послуг, а також
правилами користування платіжною
карткою і тарифами, надав згоду на
укладення договору приєднання і у
зв'язку із порушенням його умов
утворилася заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Скасовуючи рішення суду в першої
інстанції в частині стягнення штрафу,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що до вимог про стягнення штрафу
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої
інстанції встановлено, що 22
березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 8 500
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно із п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 Правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле «MONTH»).

Таким чином, висновок судів про
наявність правових підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором без з'ясування того, коли
закінчилась дія картки, не ґрунтується
на умовах договору та обставинах
справи.

Про застосування строків позовної
давності позивачем було заявлено як у
заяві про перегляд заочного рішення,
під час розгляду якої місцевим судом на
вказані обставини не звернуто уваги,
так і у поданій апеляційній скарзі, де
апеляційним судом застосовано
наслідки спливу позовної давності лише
щодо додаткових вимог про стягнення
неустойки.

Оскільки допущені судами при вирішені
цієї справи порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 01
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Харківської області від 27
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.П. Касьян О.М. Ситнік