АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 р. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Нежури В.А., Невідомої Т.О.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16 січня 2014 р.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа: Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 25.05.2012 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
посилаючись на те, що зазначена
квартира була придбана ним та ОСОБА_1 в
період їх спільного проживання однією
сім'єю, та була відчужена зазначеним
відповідачем без його згоди.

Крім того зазначав, що зазначений
правочин є фіктивним, оскільки
відповідачі його вчинили без наміру
створення правових наслідків, з метою
приховання цього нерухомого майна від
розподілу.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 16.01.2014 р. позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий номер 1914.

Скасовано реєстраційний запис у
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо реєстрації права
власності за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Справа № 753/14621/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/5916/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Зазначала, що
суд першої інстанції не урахував
преюдиційні факти, які вже були
встановлені рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 10.07.2013 р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту шлюбних відносин та
поділ спільної сумісної власності,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про поділ квартири АДРЕСА_1
відмовлено.

Крім того вказувала на те, що суд
першої інстанції не звернув увагу на
недоведеність позовних вимог ОСОБА_2
про фіктивність укладення правочину, з
огляду на настання правових наслідків
укладеного правочину, а саме:
реєстрації права власності квартири за
ОСОБА_3, укладення нею договорів про
надання комунальних послуг, проживання
у зазначеній квартирі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на те, що її
доводи не ґрунтуються на матеріалах
справи та вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання зазначеного
договору недійсним, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
він не відповідає загальним підставам
дійсності правочинів, визначених ст.203
ЦК України, оскільки не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

В заяві до приватного нотаріуса
від 25.05.2012 р. ОСОБА_1 вказала, що вона не
перебуває в фактичних шлюбних
відносинах або в зареєстрованому
шлюбі, що не відповідало фактичним
обставинам. Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 10.07.2013 р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту шлюбних відносин та
поділ спільної сумісної власності
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у фактичних шлюбних
відносинах з лютого 2006 р. до січня 2012 р.,
та що за час перебування у фактичних
шлюбних відносинах вони придбали
квартиру АДРЕСА_1.

За змістом ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа що до
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, посилання в
апеляційній скарзі на те, що суд першої
інстанції не урахував преюдиційні
факти, встановлені рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
10.07.2013 р., а саме, що на день укладення
правочину ОСОБА_2 не мав жодних прав на
квартиру АДРЕСА_1, є безпідставними.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або у будь-якому іншому шлюбі,
майно набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення гл.8 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу,є
їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

За змістом частин 1-3 ст.369 цього
Кодексу співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
розпорядження зазначеним майном
здійснюється за згодою всіх власників.
Згода на вчинення правочину щодо
розпорядження спільним майном, який
підлягає нотаріальному посвідченню та
(або) державній реєстрації має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Вимога щодо надання письмової
нотаріальної згоди на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації та має бути нотаріально
посвідчений, міститься і в ст.65 СК
України.

З матеріалів справи убачається,
що ОСОБА_1 без згоди позивача та
всупереч його волі таємно уклала
договір купівлі-продажу зі своєю
матір'ю ОСОБА_3

Зазначені обставини знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки спірний договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25.05.2012 р.,
в той час, коли у Дарницькому районному
суду м. Києва розглядалася цивільна
справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту шлюбних відносин та
поділ спільної сумісної власності.

Ураховуючи, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 та, що договір купівлі -продажу
зазначеної квартири між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 був укладеного без згоди та поза
волею позивача, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав його недійсним.
Зазначена обставина є самостійною
підставою для визнання угоди
недійсною, позивач на неї посилався,
вказуючи, що ОСОБА_1 без його згоди
таємно відчужила квартиру, що є їх
спільною сумісною власністю.

Що стосується доводів
апеляційної скарги про те, що суд
неправильно визнав договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фіктивним з
посиланням на відсутність в учасників
правочину наміру створити юридичні
наслідки на момент вчинення правочину,
то в цій частині вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. У разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Як убачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 після придбання спірної
квартири зареєструвала свою власність
та фактично нею користується, уклавши
договори про надання комунальних
послуг. Доказів які б, спростовували
зазначені обставин, позивач не надав.

Твердження ОСОБА_2 про те, що метою
укладення такого правочину було
вивести квартиру АДРЕСА_1 з-під поділу
майна між ним та ОСОБА_1 заслуговують на
увагу, однак в даному випадку фактично
має місце не фіктивність правочину а
його удаваність, для приховування
іншого правочину - договору дарування.

Ураховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку про
недоведеність ОСОБА_2 позовних вимог в
частині визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 фіктивним, а тому рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в їх задоволенні.

Рішення суду в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 25.05.2012 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 з
тих підстав, що зазначена квартира була
відчужена без згоди та поза волею
ОСОБА_2, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 16 січня 2014 р. в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання фіктивним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 25.05.2012 р. скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання
фіктивним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 25.05.2012 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відмовити.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: