У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» в особі
представника за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, у якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 15 червня 2007
року № IFXRRC07470050 у
розмірі 10 354 грн 91 коп.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що 15
червня 2007 року банк на підставі заяви
позичальника № IFXRRC07470050 надав
ОСОБА_3 строковий кредит у розмірі
498 грн 30 коп. зі сплатою 12 % річних та
кінцевим терміном повернення до 05
березня 2008 року включно.

Вказав, що відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (далі - Умови) складає між ним
і банком договір.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 взяті на
себе зобов'язання належним чином не
виконував, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 10 354 грн 91 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом у розмірі 442 грн 75 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 3 283 грн
41 коп., заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі 63 грн 76
коп., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 5 595
грн 71 коп., а також штрафів відповідно
до пункту 5.3 Умов: штраф (фіксована
частина) в розмірі 500 грн та штраф
(процентна складова) в розмірі 469 грн 28
коп., тому просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Рішенням Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06
лютого 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхилено, рішення
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В.,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, керувалися положеннями
ст. 257, ч. 1 ст. 259, ч. 5 ст. 261, ст. ст. 526, 527, 530,
1054 ЦК України, Законом України «Про
захист прав споживачів» та дійшли
висновку про пропуск позивачем
загального строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 15 червня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № IFXRRC07470050,
оформлений заявою позичальника,
відповідно до умов якого відповідач
отримав строковий кредит у розмірі 498
грн 30 коп. на строк 9 місяців до
05 березня 2008 року включно зі сплатою
12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с. 6, 7).

Судами встановлено, що відповідач
належним чином не виконував умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 05 листопада 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 10
354 грн 91 коп. (а.с. 4, 5).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник повинен відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу
виконувати взяті на себе зобов'язання
належним чином (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За приписами ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач у судових засіданнях судів
першої та апеляційної інстанцій участі
не брав і заяву про застосування строку
позовної давності не подавав, а тому у
судів попередніх інстанцій не було
правових підстав для застосування
такого строку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що у разі
встановлення пропущення строку для
звернення з позовом, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу строку позовної
давності, суди попередніх інстанцій на
порушення вимог ст. ст.
212-214, 303, 304 ЦПК України не звернули уваги
на те, що у матеріалах справи відсутня
заява відповідача про застосування
позовної давності, яка мала бути ним
зроблена до ухвалення рішення
місцевого суду.

Щодо застосування до спірних
правовідносин судами попередніх
інстанцій Закону України «Про захист
прав споживачів» колегія суддів
касаційного суду вважає за необхідне
зазначити, що п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13,
яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу судів, що
наявні у матеріалах справи Умови не
містять доказів щодо дати їх
затвердження та чинності на час
підписання Заяви саме в такій редакції,
що унеможливлює вважати належним
доказом термін позовної давності у 5
років згідно з п. 5.5 Умов; при цьому,
вирішуючи питання щодо правильного
нарахування кредитної заборгованості,
суди повинні врахувати правову
позицію, викладену у постановах
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та
від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14,
що також має суттєве значення для
вирішення спору.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про невідповідність вимогам
закону рішення Рогатинського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 грудня 2013 року та ухвали
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 06 лютого 2014 року, а тому
вказані рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» в особі
представника за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни задовольнити
частково.

Рішення Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана