Справа № 1515/3650/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2014 р.
смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді -
Барвенка В.К.,

при секретарі -
Мельниковій В.М.,

за участі
державного виконавця - Марчук О.В., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області Марчук О.В., за погодженням з
начальником відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції в
Одеській області Носенком С.Б., про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Комінтернівського районного
управління юстиції Одеської області
звернувся до суду із поданням, яким
просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_3
право виїзду за межі України.

В судовому засіданні державний
виконавець подання підтримав, послався
на необхідність обмеження ОСОБА_3 права
виїзду за межі України до виконання
рішення суду.

Дослідивши матеріали справи,
дослідивши матеріали виконавчого
провадження, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
подання, виходячи з наступного:

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої статті 6 цього Закону,
зокрема якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Матеріалами наданого для огляду в
судовому засіданні виконавчого
провадження встановлено, що на
виконання виконавчого листа, виданого
09.11.2012 року Комінтернівським районним
судом Одеської області у справі №
2/1515/2189, 14.11.2012 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області було відкрито виконавче
провадження, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 аліментів на утримання
дитини, в розмірі 1000 грн. щомісяця,
починаючи з 28.08.2012 року, до повноліття
дитини, тобто до 29.01.2025 року.

Станом на 01.04.2014 року
заборгованість ОСОБА_3 по оплаті
аліментів за вказаним рішенням суду
становить 18 129,03 грн.

Згідно запису в поданні
державним виконавцем зазначено, що
стягувач (ОСОБА_4) наполягає на забороні
виїзду за межі України боржнику,
оскільки останній планує виїзд за
кордон.

Законом України «Про виконавче
провадження» (далі Закон) визначені
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Положенням ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону
законодавцем визначено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Положенням ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушеня
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відому сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
яка вказана у виконавчому документі.

Суд враховує, що державним виконавцем
не було дотримано положення наведеної
норми закону, не було направлено копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження на адресу боржника, крім
того, в матеріалах виконавчого
провадження відсутні будь-які докази
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Суд враховує, що законодавцем
гарантовано боржнику право на
самостійне виконання рішення суду
(виконавчого документу), яке, виходячи з
вищенаведених норм Закону,
розпочинається з дня отримання
боржником копії постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що боржник був
позбавлений можливості в законний
спосіб бути повідомленим державним
виконавцем про необхідність
добровільного (самостійного) виконання
рішення суду.

Також, в матеріалах виконавчого
провадження відсутні докази
проведення виконавчих дій за місцем
проживання боржника.

Так, в матеріалах виконавчого
провадження міститься акт державного
виконавця від 03.03.2014 року, проте суд
позбавлений можливості встановити в
якому саме виконавчому провадженні
цей акт складався, зокрема, у вступній
частині цього акту відсутні посилання
на виконавчий документ, сторони
виконавчого провадження, інші
необхідні реквізити.

Суд також враховує, що в
матеріалах виконавчого провадження
містяться докази належності боржнику
земельної ділянки, автотранспортного
засобу, проте будь - які примусові
виконавчі дії по зверненню стягнення
на це майно (в спосіб, встановлений
Законом України «Про виконавче
провадження») державним виконавцем не
проводяться.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції
України в Україні визнається та діє
принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими для
виконання на всій території України.

Отже, право стягувача на
примусове виконання рішення суду
гарантовано Основним Законом, і
підлягає захисту судом в загальному
порядку.

Разом із тим, відповідно до ст. 55
Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом.

Суд повторює, що рішення суду
гарантовано має бути виконано, але у
спосіб, встановлений законом, з
дотриманням прав, свобод та інтересів
сторін та інших учасників виконавчого
провадження.

Отже, суд дійшов до висновку, що
оскільки ОСОБА_3 не було забезпечено
право на самостійне виконання рішення
суду, його відповідальність за
невиконання рішення суду, що набрало
законної сили не настала, і, як
наслідок, не можуть настати негативні
наслідки за це.

Крім того, суд звертає увагу, що в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні відомості про вжиття
державним виконавцем дій по
встановленню наявності/відсутності у
ОСОБА_3 проїздного документу для виїзду
за кордон.

Вказані обставини унеможливлюють
допущення обмеження судом
гарантованого права на свободу
пересування, в зв'язку із чим у
задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ч.1
ст. 8, 55, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч.
2 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч.ч. 1, 3
ст. 6, ч.1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 208-210, 293,
294, 296, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області Марчук О.В., за погодженням з
начальником відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції в
Одеській області Носенком С.Б., про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом п'яти днів з
часу її проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко