Торезький міський суд Донецької
Справа № 247/1385/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"16" квітня 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області у складі:

головуючої судді
Фролової Л.Д.,

при секретарі
Ковальовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Торезі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів за захистом своїх прав.
Позовні вимоги мотивує тим, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 14 серпня 1979 року він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 За адресою
будинку з 1996 року зареєстрований син
позивача ОСОБА_3, а з 1999 року другий син
ОСОБА_2 (відповідачі по справі). При
цьому ОСОБА_3 не проживає в будинку з 2000
року, ОСОБА_2 з 2002 року без поважних
причин. Відповідачі у витратах з
утримання будинку участі не беруть,
проте позивач несе додаткові витрати у
зв'язку з реєстрацією відповідачів, до
того ж у ОСОБА_1 виникають труднощі з
отриманням побутового палива. Просить
суд усунути перешкоди у здійснення
права власності, визнавши відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не прибув.
Надав письмову заяву в якій вказав, що
позовні вимоги підтримує, справу
просить розглянути без його участі, не
заперечує винесення заочного рішення
(а.с.19).

Відповідачі до суду не прибули,
повідомлені належним чином про час та
місце розгляду справи. Заперечень
проти позову, заяв про причини неявки
чи розгляд справи за відсутністю
відповідачів до суду не надходило.
Тому, за згодою позивача, у
відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд
ухвалив справу розглядати у заочному
порядку.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року,
посвідченого нотаріусом Торезької
державної нотаріальної контори,
реєстровий № 4358 (а.с.6-7). Право власності
зареєстроване у встановленому законом
порядку бюро технічної інвентаризації
м. Тореза (а.с.7, зв.б.).

Згідно з даними, що містяться в домовій
книзі, в житловому будинку АДРЕСА_1 з 23
грудня 1996 року зареєстрований ОСОБА_3, а
з 13 липня 1999 року - ОСОБА_2 (а.с.8-11).

Відповідно до актів обстеження № 119
(а.с.13) та № 110 (а.с.12) від 27 березня 2013
року, складених громадським дільничним
комітетом «Центральний» м. Тореза,
ОСОБА_3 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1,
не проживає з квітня 2000 року, ОСОБА_2 в
будинку позивача не мешкає з серпня 2002
року. Особисті речі відповідачів в
будинку відсутні, кореспонденція на їх
ім'я не надходить, участі в утриманні
будинку та сплаті комунальних послуг
останні не беруть.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в
справі докази, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав. Позивач є власником
житлового будинку на підставі договору
купівлі-продажу. Право власності
зареєстроване у встановленому законом
порядку. Відповідачі в спірному жилому
приміщенні не проживають, добровільно
знятись з реєстрації за вказаною
адресою не бажають, чим чинять позивачу
перешкоди у користуванні власністю. З
урахуванням викладеного, суд вважає за
необхідне визнати відповідачів такими,
що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що позивачем не
заявлено вимоги про розподіл судових
витрат, дане питання судом не
вирішується.

Керуючись ст. ст. 169, 174, 197, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права користування житловим
приміщенням, - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у здійсненні права
власності на житлове приміщення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
такими, що втратили право користування
будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
Л. Д. Фролова