АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5358/14
Справа № 643/2671/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Міненкової Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каменській Д.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 21 травня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, припинення
права спільної сумісної власності,
визнання права власності та сплату
компенсації, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
з 10 листопада 2012 року він перебуває у
зареєстрованому шлюбі із
відповідачкою по справі - ОСОБА_3, та
який на цей час не розірвано. Від
вказаного шлюбу у сторін є спільна
дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За свої
власні заощадження 15.12.2012 року
позивачем було придбано автомобіль ЗАЗ
TF699З, номерний знак НОМЕР_1 та
зареєстрований на підставі
довідки-рахунку ДПІ, вартістю 28 415,47 грн.
Вважав, що вказаний автомобіль не може
бути визнаний спільним майном
подружжя, оскільки був придбаний за
кошти які було накопичено позивачем
ОСОБА_2 в період роботи і отримання
заробітної плати, додаткових доходів, а
також матеріальної допомоги його
матері у 2009 році.

Посилаючись на вказані обставини,
а також на те, що на час звернення з
позовом до суду спірний автомобіль,
документи на нього, а також ключі
знаходяться у незаконному володінні
відповідачки ОСОБА_3, просив суд
витребувати у ОСОБА_3 та передати йому у
володіння транспортний засіб - ЗАЗ TF699З,
номерний знак НОМЕР_1 у справному стані,
у відповідній комплектації та ключі
від нього.

У травні 2014 року відповідачка
ОСОБА_3 звернулась із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2, в якій
просила суд встановити факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з вересня 2012 року по 10
листопада 2012 року; визнати за нею право
власності на спірний автомобіль ЗАЗ
TF699З, номерний знак НОМЕР_1; припинити
право спільної власності сторін на
спірний автомобіль, призначивши сплату
грошової компенсації у сумі 1/3 вартості
майна - 9471,33 грн. на користь ОСОБА_2 та
зобов'язати останнього передати їй
комплект ключів від автомобілю.

В обґрунтування своїх зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 вказала, що
фактично шлюбні відносини між
сторонами розпочались з вересня 2012
року, після її переїзду з м. Харкова до
м. Києва, де сторони разом проживали та
працювали. Офіційно шлюб було
зареєстровано 10.11.2012 року та по цей час
не розірвано. Спірний автомобіль ЗАЗ
TF699З, номерний знак НОМЕР_1 було
придбано подружжям за кошти ОСОБА_3, які
вона отримала відповідно до угоди,
укладеної з її колишнім чоловіком при
розлученні, а саме - 3000 доларів США.
Рішення придбати автомобіль було
прийнято ОСОБА_3 у зв'язку очікуванням
народження дитини, та необхідністю її
подальшого перевезення. Придбанням
автомобілю займався ОСОБА_2, оскільки
ОСОБА_3 перебувала на сьомому місяці
вагітності, крім того остання
погодилась на пропозицію чоловіка
оформити авто на нього, оскільки на той
час не мала водійського посвідчення.

З серпня 2013 року спірний
автомобіль знаходиться у користуванні
ОСОБА_3, який вона використовує в
інтересах дитини - ОСОБА_4, а саме для
поїздок до поліклінік, здійснення
прогулянок з метою оздоровлення тощо.
Зважаючи на це, вказаний автомобіль має
для ОСОБА_3 велике практичне значення.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 21 травня 2014 року у
задоволенні первісного позову ОСОБА_2 -
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 - задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без реєстрації
шлюбу в період з вересня 2012 року по
10.11.2012 року. Припинено право спільної
сумісної власності подружжя на
автомобіль ЗАЗ TF699З, номерний знак
НОМЕР_1, визначивши частки в праві
власності - ОСОБА_2 - 1/3, ОСОБА_3 - 2/3.
Припинено право власності ОСОБА_2 на
належну йому 1/3 частку спірного
автомобілю, та відповідно стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості
компенсації її вартості 9471,82 грн.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частку автомобіля ЗАЗ TF699З, номерний
знак НОМЕР_1. В іншій частині
зустрічного позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 звернувся на нього з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати це рішення та ухвали
нове, яким його позов задовольнити, а у
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2
зазначив, ухвалене рішення суду першої
інстанції лише нашкодить інтересам
дитини, оскільки б в разі задоволення
його позовних вимог ОСОБА_2 мав би змогу
сплачувати аліменти на утримання
дитини після продажу спірного
автомобіля, оскільки на даний час він
перебуває у гіршому матеріальному
становищі ніж ОСОБА_3 Крім того,
районним судом не було визначено
дійсну вартість автомобіля на момент
подання позову, яка би вплинула на
рівень і порядок розподілу судового
збору та вартість часток.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що з 10
листопада 2012 року сторони знаходяться
у зареєстрованому шлюбі.

На підставі довідки - рахунку від
15.12.2012 року ОСОБА_2 було придбано
автомобіль ЗАЗ TF699З, номерний знак
НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було доведено факту, що спірний
автомобіль був придбаний за особисті
кошти позивача, оскільки автомобіль
був придбаний в період шлюбу і діє
презумпція спільності майна подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що наданими документам
підтверджується, що сторони разом
мешкали як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу з вересня 2012 року до
часу реєстрації шлюбу. Також
враховуючи інтереси неповнолітньої
дитини суд відійшов від рівності
часток подружжя при поділі майна та
виділів ОСОБА_2 13 частину спірного
автомобіля та ОСОБА_3 23 частин
автомобіля та відповідно до 365 ЦК
України припинив право спільної
сумісної власності на автомобіль,
зобов»язавши ОСОБА_3 виплатити
позивачу ОСОБА_2 компенсацію за його
частку автомомбіля.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно ч. 1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст.
325 ЦК України можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 19 Пленуму
Верховного суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні суду першої
інстанції сторони не заперечували, що
спірний автомобіль був придбаний
сторонами під час шлюбу.

Судова колегія приходить до
висновку, що ні позивачем ОСОБА_2, ні
відповідачем ОСОБА_3 в судовому
засіданні не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що для придбання спірного
автомобіля були витрачені особисті
кошти будь кого з подружжя, а також
ОСОБА_3 не надано доказів на
підтвердження законності підстав для
того, щоб відійти від рівності часток
при поділі майна подружжя з
урахуванням інтересів неповнолітньої
дитини.

Таким чином, при визнанні права
власності на спірний автомобіль,
судова колегія враховує той факт, що
автомобіль був придбаний під час шлюбу
за спільні кошти подружжя і тому визнає
право власності по 12 частині
автомобіля ЗАЗ TF699З, номерний знак
НОМЕР_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_3 щодо встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім»єю без реєстрації шлюбу, судова
колегія вважає, що вказаний факт не
доведений в судовому засіданні.

Також, судова колегія вважає, що в
судове засідання ОСОБА_2 не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що відповідач
перешкоджає йому користуватися
спірним автомобілем.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню
частково, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання за ним права власності на 12
частину автомобіля ЗАЗ TF699З, номерний
знак НОМЕР_1, в задоволенні інших
позовних вимог відмовити, а також
часткового задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 про визнання за нею
права власності на 12 частину
автомобіля ЗАЗ TF699З, номерний знак
НОМЕР_1, в задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 21 травня 2014 року
скасувати.

Позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності, витребування
майна з чужого незаконного володіння
задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
припинення права спільної сумісної
власності, визнання права власності та
сплату компенсації задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 12 частину автомобіля ЗАЗ
TF699З, номерний знак НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 12 частину автомобіля ЗАЗ
TF699З, номерний знак НОМЕР_1.

В задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -