Справа № 344/3854/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1386/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретаря:
Яковин М.Я.,

з участю:
відповідача - ОСОБА_2 та його
представника -

ОСОБА_3; позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
15 травня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів. Позовні вимоги мотивовано
тим, що відповідач в добровільному
порядку ухиляється від обов'язку
утримувати їхніх дітей - повнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
навчається в Польщі та потребує
матеріального забезпечення та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те,
що сама вона не взмозі матеріально
утримувати дітей, просила стягнути з
ОСОБА_2 на її користь аліменти у твердій
грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_5
- у розмірі 1500 грн на місяць до
досягнення ним 23 років та по 500 грн на
місяць на утримання сина ОСОБА_6.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 22 квітня 2014 року до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні позивача
залучено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 15 травня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Постановлено
стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій
грошовій сумі у розмірі по 500 грн,
починаючи з 20.03.2014 року і до досягнення
ним повноліття та на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошові
сумі у розмірі по 1000 грн, починаючи з
20.03.2014 року і до закінчення ним
навчання, але не довше ніж до
досягнення ним 23 років. Крім того,
постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави 243,60 грн судового збору.

ОСОБА_2, частково не погоджуючись із
даним рішенням в частині стягнення з
нього аліментів на утримання сина
ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, у якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Судом, на думку апелянта, не було
враховано того, що позивач не подала
належних доказів того, що син ОСОБА_5
дійсно перебуває на платному навчанні,
який саме розмір оплати нею
проводиться за навчання та який строк
навчання. Також позивачем не доведено,
що син ОСОБА_5 досі навчається в
Економічному університеті у Кракові,
оскільки в довідці від 11.03.2014 року,
виданій даним навчальним закладом,
вказано період навчання - жовтень 2013
року - лютий 2014 року. Вище вказане, на
думку апелянта, свідчить про те, що син
можливо й не навчається в університеті,
а знаходиться на заробітках.
Посилаючись на вищенаведене, просить
рішення в частині стягнення з нього
аліментів на утримання сина ОСОБА_5
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну
скаргу підтримали з мотивів, наведених
у ній. ОСОБА_2 крім того, пояснив, що в
травні 2014 року зустрічався з сином
ОСОБА_5, який приїжджав додому на
канікули, і в загальному у нього немає
сумніву в тому, що син навчається по
даний час в університеті за кордоном.
Зазначив, що в його підприємницькій
діяльності виникли тимчасові
утруднення, які, на його думку, будуть
існувати до листопада 2014 року. Тому на
період до листопада 2014 року просить
зменшити розмір аліментів на утримання
повнолітнього сина до 500 грн щомісячно.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та
зазначила, що відповідач дав
нотаріально посвідчену згоду на
навчання сина за кордоном, і не
заперечував проти його навчання в
університеті в Польщі. Пояснила, що син
ОСОБА_5 буде навчатися на безоплатній
формі навчання в університеті за
кордоном ще три роки, однак для оплати
його проживання і харчування потрібно
в місяць орієнтовно 3500 грн. Вона може
забезпечити коштами сина тільки
частково, оскільки на її утриманні є ще
неповнолітня дитина. Тому вважає, що
допомога батька в даному випадку є
необхідною. На її думку, дохід
відповідача від підприємницької
діяльності є достатнім для можливості
надання ним аліментів дитині на час
навчання у вищому навчальному закладі.
Тому рішення в даній справі вважає
законним, просить залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині стягнення із
ОСОБА_2 аліментів на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, апелянтом не
оспорюється, а тому колегією суддів
згідно з положенням ч.1 ст. 303 ЦПК
України не перевіряється.

Задовольняючи частково позов в частині
стягнення з ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина ОСОБА_5 в твердій
грошовій сумі у розмірі по 1000 грн
щомісячно, суд першої інстанції,
керуючись ст. 199 СК України, виходив з
того, що батьки зобов'язані утримувати
повнолітніх дітей, які продовжують
навчання, до досягнення 23 річного віку,
за умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. З таким
висновком погоджується і колегія
суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється сином
ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (копія свідоцтва про
народження на а.с. 5). Згідно довідки
№12715 від 11.03.2014 року, виданої
Економічним університетом у Кракові,
ОСОБА_7 являється студентом І курсу
факультету Прикладна Інформатика
Економічного Університету в Кракові та
за період з жовтня 2013 року до лютого 2014
не отримував стипендії (довідка - а.с.8).

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем і
отримує дохід, який за період з 01.01.2013
року по 31.12.2013 року склав 460000 грн, що
підтверджується довідкою ДПІ в м.
Івано-Франківську (а.с.63). На думку
колегії суддів, навіть після сплати
податку із доходу такого розміру у
відповідача залишаються кошти, які є
достатніми не тільки для забезпечення
його особистих потреб, а й для
виконання його обов'язку щодо
матеріального утримання дітей. Дана
обставина дає підстави вважати, що він
може та зобов'язаний згідно із
положенням ч.1 ст. 199 СК України
утримувати сина ОСОБА_5, який продовжує
навчання за кордоном.

Посилання ОСОБА_2 на те, що тимчасово
він може сплачувати щомісячно на
утримання дитини, яка навчається в
університеті, не 1000 грн, як визначив суд
першої інстанції, а тільки по 500 грн
щомісячно, об'єктивними та
безсумнівними доказами не
підтверджені, а тому не можуть бути
прийняті до уваги.

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в даній справі ухвалив
рішення з дотриманням вимог норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування чи зміни рішення в
оскарженій частині немає.

Керуючись ст. ст.218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 травня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк