Справа № 515/689/14-ц
Провадження № 2/515/902/14
Татарбунарський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року. Татарбунарський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді
Тимошенка С.В.

при секретарі
Коренчук О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Татарбуна-ри
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання
заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, в якій просив визнати
недійсним заповіт від 31 жовтня 2009 року,
засвід-чений державним нотаріусом,
яким його батько ОСОБА_3 заповів
належ-не йому нерухоме майно - дві
земельні ділянки та житловий будинок -
своїй онуці ОСОБА_2, посилаючись на те,
що батько останні роки хворів на ряд
тяжких хвороб, з 2008 року його визнано
інвалідом 1-ї групи безстроково, в силу
свого стану здоров'я він був занадто
вразливий від психологічного та
фізичного тиску. У зв'язку з тим, що
батько на момент складання заповіту
знаходився під моральним та фізич-ним
тиском, зазначений заповіт є нікчемним
і підлягає визнанню недій-сним.

У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач та її представник позовні
вимоги не визнали, вважаючи їх
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
во-левиявлення ОСОБА_3 щодо заповідання
належних йому земельних ді-лянок та
житлового будинку відповідачу було
вільним і заповіт оформ-лено у
відповідності до вимог закону.

Заслухавши пояснення і доводи
позивача, представника відповідача
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
ві-дсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог з оглядом
на наступне.

Згідно довідки Татарбунарської ЦРЛ
(а.с.4), ОСОБА_3, 1926 р. на-родження, являвся
інвалідом 1-А групи, потребував
постійного сторон-нього догляду.

Як вбачається із копії свідоцтва про
шлюб (а.с.19), ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 29.04.2011 р., їх
прізвище після реєст-рації шлюбу -
«ОСОБА_2».

Копіями довіреностей від 31.10.2009 р. та
17.04.2013 р. (а.с.17, 18) підтверджується, що
ОСОБА_3 на підставі усного договору
доруче-ння зазначеними довіреностями
уповноважив відповідача керувати та
роз-поряджатися належним йому майном.

Із копії заповіту від 31.10.2009 р.,
посвідченого нотаріусом
Та-тарбунарської державної
нотаріальної контори Одеської області,
реєст-раційний № 3860 (а.с.21), слідує, що
ОСОБА_3, розуміючи значення своїх дій,
на підставі особистого волевиявлення,
відповідно до його внутрішньої волі, на
випадок своєї смерті зробив
розпорядження, яким заповів належні
йому на праві власності: земельну
ділянку площею 10,8 га, що розташована на
території Гуляйпільської міської ради,
згідно Державного акту серії І-ЗП №
022457; земельну ділянку площею 0,37 га, що
розташована у м.Гуляйполе
Гуляйпільської міської ради, згідно
Дер-жавного акту серії І-ЗП № 026874;,
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
народження.

Згідно довідок поліклінічного
відділення Татарбунарської ЦРЛ (а. с.
20,41), ОСОБА_3 на диспансерному обліку у
психіатричному кабінеті та у лікаря -
нарколога не перебував.

У відповідності до копії свідоцтва
про смерть (а.с.22), ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у м.Татарбунари Одеської
області.

Як слідує із акту № 290 комісійної
посмертної судово-психіатрич- ної
експертизи від 10.06.2014 р.(а.с.49-52), ОСОБА_3
будь-яким пси-хічним захворюванням не
страждав. Він в момент підписання та
посвід-чення заповіту нотаріусом 31.10.2009
р. у будь-якому хворобливому психічному
стані не перебував. За своїм психічним
станом ОСОБА_3 31.10.2009 р. розумів значення
своїх дій і міг керувати ними.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і за-перечень…

Проте позивачем не надано суду
об'єктивних доказів про те, що на момент
складання заповіту та посвідчення його
нотаріусом його батько ОСОБА_3
знаходився під моральним та фізичним
тиском, у зв'язку з чим зазначений
заповіт є нікчемним і підлягає
визнанню недійсним.

Більше того, ствердження позивача на
цей рахунок спростовуються як
посиланням нотаріуса на стан ОСОБА_3 на
момент складання заповіда-льного
розпорядження - «розуміючи значення
своїх дій, на підставі осо-бистого
волевиявлення, відповідно до його
внутрішньої волі…», так і висновком
експертної комісії при проведенні
посмертної судово-психі-атричної
експертизи, згідно якого, ОСОБА_3
будь-яким психічним зах-ворюванням не
страждав, в момент підписання та
посвідчення заповіту нотаріусом у
будь-якому хворобливому психічному
стані не перебував, за своїм психічним
станом він усвідомлював значення своїх
дій і міг керу-вати ними.

Тому, за впевненістю суду, на момент
складання заповіту ОСОБА_3 виходив із
власного волевиявлення і не
встановлено ніяких перешкод для
учинення згаданого правочину.

Визнання заповіту недійсним йшло б не
тільки урозріз з вимогами за-кону, але,
крім того, дозволяло ігнорувати волю
померлого стосовно спадкового майна,
щодо якого він визначився
беззаперечно.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.57-61, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Тимошенко