Ухвала

Іменем України

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Колодійчука В.М.
Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛМ-ХХІ», ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 07 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 13 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 20 червня 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ЛМ-ХХІ»
(далі - ТОВ «ЛМ-ХХІ») уклало із ОСОБА_5
договір купівлі-продажу будівельних
матеріалів, проте у балансі товариства
не відображені наслідки зазначеної
господарської операції, а продавець за
цим договором не здійснює
підприємницької діяльності, що
свідчить про неможливість виконання
договору. Враховуючи викладене,
позивач просив визнати зазначений
договір купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 07 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 13 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі поданих сторонами
документів, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що
позивач, який хоча і є учасником ТОВ
«ЛМ-ХХІ», не довів своє право та
законний інтерес на оспорення (ст. ст.
215, 234 ЦК України) договору
купівлі-продажу, укладеного між
відповідачами. Сам він стороною
договору не був. Підстав вважати
договір фіктивним позивач не довів,
хоча це є його обов'язком відповідно до
ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 07 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 13 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Колодійчук В.М.
Умнова О.В.