Номер провадження 2/754/370/14
Справа №754/9990/13-ц
23.07.2014року Деснянський
районний суд міста Києва
під головуванням судді Бабко В.В.
при секретарі Скребньовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні питання про постановлення
додаткового рішення по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представником
якого за законом є ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення та зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 представником якого за законом
є ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
25 квітня 2014року Деснянським районним
судом міста Києва було постановлено
рішення по названій справі, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представником якого
за законом є ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення - задоволено, а зустрічний
позов ОСОБА_2 представником якого за
законом є ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
коштів - задоволено частково.

При постановлені рішення
судом не було вирішено вимоги про:
визнати ОСОБА_2 таким, що
користується квартирою АДРЕСА_1, без
правових підстав; визнати дії ОСОБА_2,
які полягають у її недопущенні, як
власника квартирою АДРЕСА_1,
незаконними.

В судове засідання по розгляду питання
про постановлення додаткового рішення
ОСОБА_1 з'явилась, просила ухвалити
додаткове рішення та задовольнити
вимоги позову і визнати ОСОБА_2 таким,
що користується квартирою АДРЕСА_1, без
правових підстав; визнати дії
ОСОБА_2, які полягають у її недопущенні,
як власника квартирою АДРЕСА_1,
незаконними.

Представник позивача по зустрічному
позову - ОСОБА_4 в судовому засіданні
просив відмовити в задоволенні вимог
первісного позову про визнання ОСОБА_2
таким, що користується квартирою
АДРЕСА_1, без правових підстав та про
визнання дій ОСОБА_2, які полягають у
недопущенні ОСОБА_1, як власника
квартирою АДРЕСА_1, незаконними,
пояснював, що всі ці питання вже
розглядалися апеляційним судом міста
Києва по іншій справі і обставини
проживання ОСОБА_2 були встановлені.

В судове засідання по розгляду питання
про постановлення додаткового рішення
інші сторони не з'явились.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши учасників процесу, суд
дійшов висновку про необхідність
постановлення додаткового рішення з
огляну на наступне.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

Позовна заява містить вимоги про
визнання ОСОБА_2 таким, що користується
квартирою АДРЕСА_1, без правових
підстав; визнання дій ОСОБА_2, які
полягають у її (ОСОБА_1) недопущенні, як
власника квартирою АДРЕСА_1,
незаконними.

Зважаючи на те, що дані вимоги
розглядалися судом, сторони надавали
свої пояснення, суд вважає за необхідне
вирішити дані вимоги шляхом
постановлення додаткового рішення
суду.

Зважаючи на те, що вимога про визнання
дій ОСОБА_2, які полягають у недопущенні
ОСОБА_1, як власника квартирою АДРЕСА_1,
незаконними є нерозривно пов'язані з
вимогами позову про зобов'язання
ОСОБА_2 та його представника (опікуна)
за законом ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_1 у
квартиру АДРЕСА_1, у задоволенні яких
Деснянським районним судом міста Києва
від 25.04.2014р. було ухвалено рішення. І
тому, суд не знайшов підстав для
відокремлювання даною вимоги, від
задоволених вимог, оскільки це одна із
підстав, яка встановлена судом для
задоволення вимог про усунення
перешкод та вселення в квартиру
АДРЕСА_1.

Що стосується вимоги про визнання
ОСОБА_2 таким, що користується
квартирою АДРЕСА_1, без правових
підстав, суд виходить з наступного.

Під час розгляду справи, судом було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла. ОСОБА_1 у встановлений
для прийняття спадщини строк, 29.06.2004р.
звернулась до 15-ї Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за вказаним
заповітом. При цьому зазначила, що є ще
один спадкоємець на обов'язкову
частину - чоловік ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2
відмовився від своєї частки на
спадкування.

Таким чином, ОСОБА_1 отримала в спадщину
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
Свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 17.08.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 другий чоловік померлої ОСОБА_5,
був зареєстрований на спірній житловій
площі 29.03.1990р., виписаний 17.03.2000р. та був
тимчасово зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_2, де мешкала ОСОБА_1 зі сім'єю.

За добровільною згодою ОСОБА_1 і
домовленістю, що ОСОБА_2 буде проживати
у спірній квартирі довічно та після
оформлення ОСОБА_1 право власності на
спірну квартиру АДРЕСА_1, 19.10.2004р. ОСОБА_2
був зареєстрований у спірній квартирі.

Таким чином, встановлено в судовому
засіданні та підтверджено матеріалами
справи, що ОСОБА_2, починаючи з
19.10.2004року, користується спірною
квартирою, в силу ст. 64 ЖК України, як
член сім'ї нового власника квартири. Та
обставина, що вони перестали бути
членами однієї сім'єю, в силу ст. 156 ЖК
України, не припиняє право ОСОБА_2
користуватись указаною квартирою.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належить особа, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користуватися
займаним приміщенням.

Також, вище зазначені обставини були
встановлені рішенням апеляційного
суду міста Києва від 11.10.2012р., та ухвалою
вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.01.2013р. рішення апеляційного
суду міста Києва від 11.10.2012р. залишено
без змін.

Таким чином, вказане рішення
набуло преюдиціального значення і в
силу змісту ст. 61 ЦПК України ці
обставини не потребують доказування.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що з 1990р. за спільною
згодою всіх членів сім'ї був визначений
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, з початку проживання ОСОБА_2
разом з покійною дружиною,
користуючись спірною квартирою, а з
2004р. ОСОБА_2 користується кімнатою №2
(відповідно до схеми) в АДРЕСА_1 за
згодою ОСОБА_1

Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
до висновку, що позовна вимого
первісного позову про визнання ОСОБА_2
таким, що користується квартирою
АДРЕСА_1, без правових підстав не
підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 220 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 представником якого за
законом є ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2
таким, що користується квартирою
АДРЕСА_1, без правових підстав -
відмовити.

На додаткове рішення може бути подано
скаргу.

Суддя
Бабко В.В.