Справа № 408/81/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
Біловодський районний суд Луганської
області

у складі : судді
Ткаченко О.Д.

секретаря Торби
Т.Є.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні Біловодського
районного суду цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третіх осіб без самостійних вимог щодо
предмету спору ПрАТ СК «Український
страховий стандарт», ОСОБА_3, ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки в розмірі 10143,74
гривень,-

В С Т А Н О В И В :

6 лютого 2014 року позивач звернувся з
позовом до відповідача гр. ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки в розмірі 10143,74
гривень та 487,20 гривень судових витрат.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав і суду пояснив, що 15
листопада 2013 року, приблизно о 13 годині
00 хвилин відповідач ОСОБА_2 керуючи
автомобілем ОРЕL КАDET, реєстраційний
номер НОМЕР_1, в порушення п. 10.1 Правил
дорожнього руху України, при зміні
напрямку руху не переконався в безпеці
руху, в результаті чого скоїв зіткнення
з автомобілем ЗАЗ TF 69 YО, державний
номерний знак НОМЕР_2, власником якого є
позивач у справі ОСОБА_1

В результаті ДТП транспортний засіб
позивача отримав механічні
пошкодження панелі бампера переднього,
фари правої, крила переднього правого,
наладки фари правої, верхньої
поперечини передньої панелі .

3 грудня 2013 року постановою судді
Біловодського районного суду
Луганської області Рукаса М.С., гр.
ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та підданий
адміністративному стягненню у вигляді
адміністративного штрафу в дохід
держави в розмірі 340 гривень.

Спричинену позивачу матеріальну і
моральну школу позивач оцінював у 10143,74
гривень. Дана сума складається із
матеріальної школи, яку він оцінює у
5143,74 гривень - це витрати пов'язані з
вартістю відновлюваного ремонту у
розмірі 4675,81 гривень, втрата товарної
вартості у розмірі 2263,62 гривень. Крім
цього, ним на виготовлення висновку
експертного автотоварознавчого
обстеження № 641/1/27-13 від 22.11.2013 року було
витрачено 400,00 гривень. А також він має
право на стягнення франшизи у розмірі
1000,00 гривень згідно із полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АС 3170376. Загальна сума складає
8339,43 гривні.

У рахунок погашення суми завданої йому
матеріальної шкоди страховою
компанією ПрАТ «СК» Український
страховий стандарт» йому було
відшкодовано 3195,69 гривень і таким
чином, з урахуванням вказаних сум.
остаточна сума матеріальної шкоди
спричиненої позивачу в результаті ДТП
складає 5143,74 гривні, виходячи з того , що
згідно ч.1 п 2 ч.2 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Крім цього позивач вважає, що має право
на відшкодування йому моральної шкоди
з боку відповідача, яку він оцінює у 5
000,00 гривень.

Сама по собі моральна шкода, як елемент
фізичної шкоди, включає відчуття болі
та супутніх страждань, відчуття страху
та занепокоєння. До моральної шкоди
відноситься відчуття страждань,
пов'язаних з такими негативними
емоціями, як горе, приниження,
спаплюжена честь та гідність, сором.
Згідно із ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої у результаті
порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

На підставі ч.4 ст.23 ЦК України моральна
шкода стягується незалежно від
майнової шкоди яка підлягає стягненню
і не пов'язана із розміром цього
стягнення.

Душевні страждання представляють
собою різного роду уявлення та
відчуття, які переживає особа: сильне
занепокоєння, приниженість, сором,
різні види страху та інші негативні
психічні стани.

У зв'язку і тривалістю негативних
наслідків, які виникли в результаті
посягання на права позивача з боку
відповідача ОСОБА_2 у вигляді
пошкодження його транспортного засобу,
він (ОСОБА_1) постійно відчував
хвилювання за те, що не зможе його
відновити, оскільки ніде не працює, а
кошти на відновлення транспортного
засобу йому прийшлося позичати у своїх
знайомих. Крім цього, наслідками
порушення його прав у вигляді
пошкодження майна стало нервове
збудження, розлад душевної рівноваги,
нервовий стрес. Крім цього, змінився
життєвий уклад позивача, він постійно
переймався питаннями, як за
відсутності транспортного засобу
вирішувати свої побутові потреби.
Змінилися також стосунки із сім'єю, він
постійно перебуває у пригніченому
стані, поводив себе некоректно зі
своїми дітьми та дружиною. Тим більш
позивач відчуває страх за те, що не
зможе знайти потрібної суми для
відновлення автомобіля. Після цієї
ситуації йому необхідний тривалий час
та зусилля для того, щоб відновити
попередній стан свого побуту, оскільки
стрес, який він переніс для нього є
суттєвим.

Таким чином, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. На підставі п.2 Постанови ПВСУ №
6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що школа
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини. При визначенні розміру
заподіяної йому (ОСОБА_1) моральної
шкоди він виходив із засад розумності,
виваженості та справедливості і ніяким
чином не мав бажання на комусь
збагатітися, крім цього сума у п'ять
тисяч гривень не є такою великою для
моральної сатисфакції.

Відповідач гр. ОСОБА_2 позов визнав
частково і суду пояснив, що 6 лютого 2014
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до нього про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки, але в вважає, що заявлені
позивачем вимоги підлягають
задоволенню частково відповідно
наступного.

Відповідно до ч.2 і 5 ст.1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Разом з тим, ст.1194 ЦК України
передбачено, що особа, яка застрахувала
свою цивільну відповідальність, несе
відповідальність тільки у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди і
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» здійснюється з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та /
або майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (ст.3
зазначеного Закону).

За ст.9.1 Закону, обов'язковий ліміт
відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Статтею 9.2. Закону, розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, встановлений в розмірі 50
тисяч гривень на одного потерпілого.
Відповідно до ст.22.1 Закону, страховик
при настанні страхового випадку
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи
відповідно до лімітів
відповідальності страховика.

Статтею 29 Закону, передбачено
відшкодування у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу витрат, пов'язані
з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Статтею 36.6 Закону, встановлено, що
страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

Таким чином, у зв'язку з тим, що на час
ДТП в якій транспортний засіб позивача
був пошкоджений, його (ОСОБА_2)
цивільно-правова відповідальність
була застрахована в страховій компанії
ПРАТ СК «Український страховий
стандарт», тож страхова компанія і
повинна нести відповідальність на цю
суму перед третьою особою якою є
позивач.

Відповідно вимог ст.36.7 3акону, у випадку
якщо Рішення страховика (МТСБУ) про
здійснення або відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) може бути
оскаржено страхувальником чи особою,
яка має право на відшкодування, у
судовому порядку.

Таким чином, за доводами відповідача,
позивач не має правової підстави
вимагати від відповідача
відшкодування витрат на відновлення
пошкодженого транспортного засобу
потому, як розмір відшкодування не
перевищує ліміту відповідальності
страховика за даним страховим
випадком. А якщо у позивача з
страховиком виникли розбіжності в
частині розміру заподіяних збитків
пов'язаних з ремонтом транспортного
засобу, то він має право вирішити це в
судовому порядку, подавши відповідний
позов до ПРАТ СК «Український
страховий стандарт».

Відповідач згодний відшкодувати
частково вказану ним суму позивачу, а
саме:

заявлену позивачем суму втрата
товарної вартості у розмірі 2263,62
гривень, ОСОБА_2 визнає частково.

Позивач надав до позову акт
автотоварознавчого обстеження №
641/1/27-13 від 22.11.2013 року в якому сума
збитків на відновлювальний ремонт
транспортного засобу позивача визнана
в розмірі 4625,70 гривень.

Між тим вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу позивача
встановленого страховою компанією
ПрАТ «СК «Український страховий
стандарт» становить 3195,69 гривень: саме
така сума була страховиком
відшкодована потерпілому.

Потому як вартість відновлювального
ремонту встановлена страховиком
становить 3195,69 гривень, а вартість
відновлювального ремонту визначена у
висновку автотоварознавчого
обстеження № 641/1/27-13 виконаному на
замовлення позивача приватним
оцінювачем 4625,70 грн. і є на даний час
оспорюванню сумою, то визначення суми
ВТВ повинно визначатися з суми
відновлювального ремонту визначеної
страховиком у розмірі-3195,69 гривень. В
такому випадку ВТВ становить 1653,83
гривень.

Таким чином відповідач не згоден
відшкодувати позивачу суму ВТВ в
розмірі 1653,83 гривень.

Щодо витрат на виготовлення висновку
експертного автотоварознавчого
обстеження № 641/1/27-13 від 22.11.2013 року-400,00
гривень, то ЦПК України п.4 ч.3 ст.79
передбачено, що витрати, пов'язані із
залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз належать до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
тобто судових витрат. Проведення
автотоварознавчого обстеження по
заяві особи є її приватним правом, і
витрати на отримання такого висновку
законом не відносяться до судових
витрат і не підлягають відшкодуванню
стороні, на користь якої ухвалено
рішення відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК.

Щодо моральної шкоди, то відповідач не
визнає її та вважає, що таку шкоду йому
спричинив позивач у справі.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
року № 4, у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями (бездіяльністю) її заподіяно та
якими доказами вона підтверджується.
Факт заподіяння моральної шкоди
повинен довести позивач.

У відповідності до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач у позовній заяві не навів
належних доказів щодо спричинення йому
моральної шкоди та її розміру.

Таким чином, відповідач визнає
заявлений до нього ОСОБА_1 позов в
частині відшкодування франшизи, в
розмірі 1000грн. та за втрату товарної
вартості (ВТВ) в розмірі 1653,83 гривень,
тому ці витрати підлягають стягненню з
відповідача у справі.

Всього у розмірі 2653,83 гривень. В інший
частині, просить суд залишити позов без
задоволення.

Представник третьої особи - ПрАТ СК
«Український страховий стандарт»
01.04.2014 року надіслав суду документи,
відповідно до яких зазначив, що 3211,75
гривень склала сума самого страхового
відшкодування, 413,95 гривень ПДВ, всього
вартість відновлюваного ремонту
(3211,75+413,95), саме суму 3211,75 гривень було
перераховано за страховим полісом №
АС/3170376 27.01.2014 року за платіжним
дорученням № 15113.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

За вимогами ст.10,11 ЦПК України суд
розглядає справи на засадах
змагальності сторін, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода,
завдана внаслідок керування джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особами, які на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, тощо) володіє транспортним
засобом, зберігання та утримання якого
створює підвищену небезпеку. Особливі
правила ст.1187 ЦК України діють тоді,
коли автомобіль знаходився в русі, а не
тоді, коли автомобіль стояв. Таким
чином, суб'єктом відповідальності
згідно ст. 1187 ЦК є володілець об'єкта ,
діяльність з яким створює підвищену
небезпеку , під яким слід розуміти
особу, що на відповідній правовій
підставі володіє транспортним
засобом, використання , зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку і відповідача у справі гр.
ОСОБА_2 повинен нести особисту майнову
та юридичну відповідальність за
спричинення матеріальної шкоди в сумі
413,95 гривень витрат з ПДВ та 2263,62 гривні
з втрати товарного виду автомобіля, 16,06
гривень різниці між страховими
відшкодуваннями та частково і
моральної шкоди позивачу у справі, але
в розмірі 2500 гривень.

Для відшкодування шкоди, згідно
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів відповідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АС 3170376, ліміт відповідальності
страховика по якому становить 50000
гривень, тому на думку суду, позивач
має звернутися за відшкодуванням шкоди
до страхової компанії про повне
стягнення спричиненої йому шкоди як з
відповідача у справі( яка залучена в
цій справі третьої особою0, тому що
страхова сума дозволяла повністю
відшкодувати саме всю суму
спричиненої шкоди, та залишити в своєму
розпорядженні франшизу в межах
страхового відшкодування в загальному
розмірі 50 тисяч гривень, яка входила в
загальну суму страхового
відшкодування і ніяким чином не
перевищувала суму шкоди , що не
позбавляє право позивача вирішити
питання про стягнення з страхової
компанії не повністю виплаченої йому
суми матеріальної шкоди , як
спричиненої ДТП шкоди в межах
відшкодування з неповністю виплаченої
йому страхової суми.

Виходячи з даних постанови про
притягнення відповідача гр.ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП, він був притягнутий до
адміністративної відповідальності ,
тобто його дії з настання ДТП повністю
підтверджені. Суд , оглянувши подані
позивачем та відповідачем докази та
заперечення, вбачає причинний зв'язок
між діями відповідача щодо нанесення
шкоди автомобілю позивача, який не
помітив перешкоди ,бо водій повинен
рухатися так, щоб у випадку виникнення
будь-яких перешкод мав мати технічну
можливість витримати дистанцію та не
здійснювати наїзд на транспортний
засіб, який рухався попереду і приймав
міри для термінового гальмування.

Суд, виходячи з того, що саме водій
автомобіля, під керуванням якого
спричинена матеріальна шкода позивачу
, з врахуванням компенсації шкоди , яку
відшкодувала в розмірі 3211,75 гривень
залучена як третя особа страхова
компанія , повинна нести компенсацію
різниці з матеріальної шкоди за
наслідками пошкодження автомобіля
позивача, тому що це не стосується її
третьої особи у справі, яка свої
обов'язки перед позивачем третя особа
повністю не виконала, а позивач не
залучив її в якості відповідача за
вимогами ст. 33 ЦПК України . Суд
виходить з того, що позивачу гр. ОСОБА_1
, слід присудити як невиплаченої суми
ПДВ в розмірі 413,95 гривень та 2263,62 гривні
з втрати товарного виду . В даному
випадку суд виходить з того, що
страхова компанія , в якій під
прізвищем водій гр. ОСОБА_3
застрахував відповідальність , станом
на час виникнення ДТП повинна нести
субсидіарну цивільно-правову
відповідальність , бо відповідно до
ст. 1194 ЦК України тільки особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, має право
розраховувати на страхове
відшкодування завданої нею шкоди
внаслідок ДТП, що й відбулося фактично,
але з відповідача підлягають
стягненню сума тієї матеріальної
шкоди , яка не може бути компенсована
страховою організацією з законних
підстав, а саме в розмірі, який вказано
вище , разом з витратами на миття
автомобіля після ремонту та різниці
між сплаченою та вил даною сумою
страхового відшкодування позивачу , та
спричиненої відповідачем позивачу
моральної шкоди в розмірі 2500 гривень як
достатньої для її відшкодування, також
всі судові витрати у справі, окрім
витрат на проведення експертного
висновку, тому що ці витрати понесені
позивачем особисто, ще до звернення до
суду, тому підлягають компенсації
судові витрати у вигляді судового
збору на користь позивача, інші витрати
стягненню не підлягають.

На основі викладеного, керуючись ст. ст.
10,11,57-60, 79, 86,213-215, 294 ЦПК України, ст. ст.
23,1167 ч.3, 1187, 1194 ЦК України,Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року № 1961-!У( з
наступними змінами та доповненнями),
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів
про відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги гр. ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з відповідача гр. ОСОБА_2 на
користь позивача 2653,83 гривень з суми
втрати товарного виду пошкодженого
автомобіля, 100 гривень за мийку
автомобіля, 413,95 гривень суми ПДВ,16,06
гривень різниці між сумою отриманого
відшкодування та фактично
нарахованого страховиком до виплати,
та 487,20 гривень судового збору, також 2500
гривень спричиненої позивачу
відповідачем моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити за їх безпідставністю .

З повним текстом судового рішення у
справі сторони можуть ознайомитися
18.04.2014 року в 10 годин дня.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії даного рішення.

Суддя:
О.Д.Ткаченко