Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2014 року Юр»ївський районний
суд Дніпропетровської області у
складі головуючого судді Маренич
С.О., при секретарі Літвіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Юр»ївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Юр»ївської селищної ради
Юр»ївського району Дніпропетровської
області, треті особи по справі -
Юр»ївська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області,
Реєстраційна служба Юр»ївського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області, про
визнання правочину дійсним, визнання
права власності на житловий будинок
в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання правочину
дійсним, визнання за ним права
власності на спадкове майно у
вигляді житлового будинку, в
порядку спадкування за законом
після смерті батька ОСОБА_2, в
обґрунтування заявлених вимог
вказуючи на те, що 30 листопада 1999
року між гр. ОСОБА_3 та його батьком
ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу нерухомого майна за
№ 11/34, за яким батько позивача
ОСОБА_2 придбав у власність
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належав продавцю ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право спадщину за
заповітом, при цьому вказаний
договір було укладено та
зареєстровано між сторонами на
Павлоградській товарній біржі м.
Павлоград Дніпропетровської
області. Після укладення вказаний
договір 30.11.1999 року також був
зареєстрований в Павлоградському
міжміському бюро технічної
інвентаризації за № 2-74.

Після придбання будинку батько
позивача ОСОБА_2 використовував
вказаний будинок для постійного
проживання, був зареєстрованим в
останньому, регулярно сплачував всі
комунальні платежі та утримував
будинок в належному
санітарно-технічному стані, при цьому
будь - яких претензій щодо
володіння батьком вказаним будинком
за життя до останнього ніхто не
заявляв.

На час укладення договору ні батько
позивача ОСОБА_2 , ні продавець
ОСОБА_3, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_3, не
знали, що правочин підлягає
обов»язковому нотаріальному
посвідченню, оскільки на той час
також був чинним Закон України »
Про товарну біржу», відповідно до ст.
15 якого правочини , зареєстровані на
біржі, подальшому нотаріальному
посвідченню не підлягали.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача ОСОБА_2
помер.

10 червня 2013 року позивачка
звернулася до Юр»ївської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
батька у вигляді вищезазначеного
житлового будинку, однак в оформленні
спадкових прав на вказаний будинок
позивачці було відмовлено, в зв»язку
з тим, що правовстановлюючий
документ на житловий будинок не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки не
посвідчений нотаріально, в
результаті чого позивачка позбавлена
можливості реалізувати в повній мірі
свої спадкові права.

Посилаючись на ст. ст. 41, 47, 224, 227 ЦК
України в редакції 1963 року, ст. ст. 203,
204, 220, 321, 392 ЦК України позивачка
просила визнати договір купівлі -
продажу нерухомого майна, а саме
житлового будинку АДРЕСА_1 ,
укладеного між її померлим
батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30.11.1999
року на Павлоградській товарній
біржі та зареєстрованого за
номером 11/ 34 - дійсним, визнавши за
нею , в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на вищевказаний житловий
будинок з господарськими спорудами.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1
не з»явилася, надала суду заяву про
розгляд справи в її відсутності,
при цьому позовні вимоги повністю
підтримала, судові витрати по справі
просила залишити за нею (ас. 96).

Відповідач по справі Юр»ївська
селищна рада Юр»ївського району
Дніпропетровської області в судове
засідання не з»явилися, надали суду
телефонограму про розгляд справи в
їх відсутності, при цьому позовні
вимоги повністю визнали (ас.92).

Третя особа по справі Юр»ївська
державна нотаріальна контора
Дніпропетровської області в судове
засідання не з»явилися, надали суду
телефонограму про розгляд справи в
їх відсутності, при цьому проти
заявлених вимог не заперечували
(ас.94).

Третя особа по справі
Реєстраційна служба Юр»ївського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області , що були
залучені до участі в розгляді справи
на підставі ухвали суду від 06.03.2014
року (ас. 36, 37), в судове засідання не
з»явилися, надали суду телефонограму
про розгляд справи в їх
відсутності та проти позовних
вимог не заперечували (ас.93).

Суд знаходить можливим розглянути
дану справу у відсутності
нез»явившихся сторін по справі, на
підставі наявних у ній письмових
матеріалів про права та
взаємовідносини останніх, при цьому
відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України
не здійснює фіксування судового
засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали
справи, оцінивши зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного:

- згідно ст. 55 Конституції України
права і свободи людини та
громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно
до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Частиною першою ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,
що 30. 11. 1999 року між ОСОБА_3, як
продавцем, та батьком позивача
ОСОБА_2, як покупцем, був укладений
Договір купівлі - продажу нерухомого
майна, що зареєстрований на
Павлоградській товарній біржі за
реєстраційним № 11/34 - НД (ас. 15, 97-99).

За вказаним договором батько
позивача ОСОБА_2 придбав у власність
житловий будинок АДРЕСА_1 та
належав продавцеві на підставі
свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, посвідченого
Юр»ївською держнотконторою за № 922
від 26.11.1999 року та зареєстрованого
в Павлоградському МБТІ за № 2-74
від 29.11. 1999 року (ас. 98, 99).

30.11.1999 року КП «Павлоградське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» було зареєстровано
право власності ОСОБА_2 на
вищезазначене нерухоме майно, про
що здійснено запис у реєстрову
книгу за № 2-74 (ас.99).

Згідно довідки Юр»ївської селищної
ради Дніпропетровської області від
04.04.2014 року за № 369, вбачається,
що придбане ОСОБА_2 домоволодіння
за АДРЕСА_1, в зв»язку з
інвентарізацією будинків було
перенумероване та останньому в
даний час присвоєно номер 14 (ас. 95 ).

Про право власності ОСОБА_2 на
придбаний ним за договором купівлі -
продажу житловий будинок свідчить
також копія витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від
16.11.2012 року (ас.13), згідно якого право
власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
рн 11/ 34 - НД від 30.11.1999 року,
укладеного на Павлоградській
товарній біржі; копія технічного
паспорту на житловий будинок
АДРЕСА_1, виготовлений на ім»я
ОСОБА_2 ( ас.16-19 ).

На момент укладення угоди
законодавством не було заборонено
укладати та реєструвати договори
купівлі - продажу нерухомості на
біржах. На даний час , згідно
чинного законодавства, угоди щодо
купівлі - продажу нерухомого майна
підлягають нотаріальному
посвідченню, проте, у зв'язку з
відсутністю нотаріального
посвідчення вищезазначеного
договору, позивач обмежений у
реалізації своїх спадкових прав,
що й змусило його звернутися до
суду з даним позовом.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб
Павлоградська товарна біржа 01.12.2010
року припинила свою діяльність як
юридична особа за судовим рішенням
про припинення юридичної особи у
зв»язку з визнанням її банкрутом
(ас. 15, 16).

Згідно із частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні
Конституційного Суду України від 9
лютого 1999 року № 1- рп/ 99, відповідно
до п. 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання
цим актом чинності і припиняється
втратою ним чинності, тобто до
події, факту застосовується той
закон або інший нормативно -
правовий акт, під час дії якого
вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з
дня набрання ними чинності.

Якщо цивільні відносини виникли
раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який
втратив чинність, новий акт
цивільного законодавства
застосовується до прав та
обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Оскільки спірний договір купівлі -
продажу був укладений у 1999 році,
правовідносини, що виникли між
сторонами при його укладенні ,
підлягають врегулюванню Цивільним
кодексом Української РСР, в
редакції 1963 року.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР 1963
року, за договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону
України « Про власність», який діяв
на момент укладення угоди,
громадянин набуває права власності
на майно, отримане внаслідок
укладення угод, не заборонених
законом. Так само , відповідно до
вимог ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема
із правочинів; право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону
або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК
Української РСР, договір
купівлі-продажу житлового будинку
повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоч би однією із
сторін є громадянин. Недотримання
цієї вимоги тягне недійсність
договору, що встановлено ст. 47 ЦК
УРСР.

Проте, згідно ст. 15 Закону України
« Про товарну біржу» від 10 грудня
1991 року, в редакції, що діяла на
момент укладення договору, договори,
зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному
посвідченню і вважаються
укладеними з моменту їх реєстрації
на біржі, про що також було
зазначено в п.11 тексту самого
договору , укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (ас.99).

Згідно зі статтею 22 Конституції
України, конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Судом встановлено, що відповідний
договір купівлі-продажу нерухомого
майна було укладено його сторонами
у відповідності до вимог ЦК в
редакції 1963 року, їх дії були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що були ними
обумовлені, а саме набуття покупцем
права власності на вказане
нерухоме майно. Тобто сторони
досягли згоди з усіх істотних
умов угоди, яка не містить
протизаконних умов, що не була
нотаріально посвідчена та даною
угодою не були порушені права
інших осіб.

Таким чином, вищевказаний договір
купівлі - продажу виконаний сторонами
в повному обсязі, недійсним не
визнавався, зареєстрований на
товарній біржі, що допускалося
законом на момент його укладання.
Право власності спадкодавця ОСОБА_2
на нерухоме майно було належним
чином зареєстровано в КП
«Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації».

Відтак, суд приходить до висновку,
що вимоги позивача про визнання
договору купівлі - продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 ,
укладеного 30.11.1999 р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, зареєстрованого на
Павлоградській товарній біржі за
реєстраційним № 11/34 - НД , дійсним, -
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні також
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2
помер, про що свідчить копія
свідоцтва про смерть останнього
серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 року (ас.11).

Факт родинних відносин позивачки з
померлим ОСОБА_2 підтверджений в
судовому засіданні копією
свідоцтва про народження позивачки
серії НОМЕР_2 від 04.10.1966 року (ас.9),
згідно якого померлий ОСОБА_2 є
батько позивачки , якій після
укладення шлюбу було присвоєно
прізвище » ОСОБА_1» (ас. 10, 11).

З матеріалів спадкової справи №
120- 2011 до майна померлого ОСОБА_2
(ас.73-91), вбачається, що після смерті
останнього позивачка своєчасно
звернулася до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини
(ас.76), при цьому інших спадкоємців
окрім позивачки не має, оскільки
дружина померлого ОСОБА_4
відмовилася від своєї частки в
спадковому майні (ас.77).

Постановою державного нотаріуса
Юр»ївською державної нотаріальної
контори від 10.06.2013 року позивачці
відмовлено в оформлені спадкових
прав , а саме видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлого ОСОБА_2 на майно у вигляді
житлового будинку, оскільки
правовстановлюючий документ на
житловий будинок не відповідає
вимогам чинного законодавства, а
зокрема договір купівлі-продажу
житлового будинку зареєстрований на
товарній біржі.

Відтак, позивачка не має змоги
належним чином реалізувати свої
спадкові права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов"язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування
за законом мають діти спадкодавця.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець
за законом має право прийняти
спадщину або не прийняти її.
Прийняття спадщини можливе шляхом
подачі заяви про прийняття спадщини
у строки, встановлені ст. 1270 ЦК
України та видачі відповідного
свідоцтва.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом.

Спеціальне визнання судом права
власності на майно необхідне тоді,
коли щодо його належності у
позивача відсутні правовстановлюючі
документи.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої
є нерухоме майно, зобов»язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину
на нерухоме майно, тобто зміна
власника майна, що підлягає
державній реєстрації, неможлива без
перереєстрації права власності. Тому
свідоцтво про право на спадщину є
обов»язковим, коли об»єктом
спадкування є нерухоме майно, що
підлягає обов»язковій державній
реєстрації.

Для підтвердження наявності
спадкового майна, яке підлягає
державній реєстрації та місця його
знаходження, нотаріусу слід подати
документ, що підтверджує право
власності спадкодавця на майно з
відміткою органу, що проводить
реєстрацію, або реєстраційного
посвідчення, яке є невід»ємною
частиною правовстановлюючого
документа.

З огляду на положення ст. 1216 ЦК
України (спадкуванням є перехід прав
та обов»язків від фізичної особи,
яка померла до спадкоємців),
враховуючи, що до позивача
перейшло право на житловий будинок ,
що належало спадкодавцеві за життя ,
але отримати свідоцтво про право
власності на вказане майно в
порядку спадкування за законом
позивач не в змозі через відсутність
у останнього належним чином
оформленого правовстановлюючого
документу на спадкове майно, суд
знаходить, що питання належності
цього майна має вирішуватися у
судовому порядку, оскільки рішення
суду буде правовстановлюючим
документом для оформлення права
власності на це майно.

Вирішуючи питання про визнання за
позивачем права власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, суд приймає до
уваги наступне:

- як вбачається з копії витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно та копії технічного паспорту
на вказаний житловий будинок (ас.13,
16-19), вказаний будинок складається з
: А, а будинок, загальною площею 43,1 кв.
м., житловою площею 25,8 кв. м.; Б - сарай;
Г- сарай; Д - вбиральня; Е - сарай; Ж -
сарай; З, п, дЗ - літня кухня; К -
колодязь; 1-3- огорожа.

При цьому, сарай «Ж» - є самовільно
збудованим, про що мається відмітка
як у витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно так і в
самому технічному паспорті, рік
побудови вказаного сараю - 2010,
вартість - 31 285 грв. (ас. 13, 19).

Будь - яких доказів, що вказаний
сарай, який є самочинно збудованим,
за життя спадкодавця був останнім
узаконений , позивачкою до суду не
надано.

Відтак, право власності на
самочинно збудований сарай під літ.
«Ж» у спадкодавця за життя не
виникло, а тому останній не може
бути об»єктом спадкування, при
цьому позивач не позбавлений
можливості вирішувати питання щодо
узаконення самочинно збудованого
об»єкту на території успадкованого
житлового будинку в установленому
законом порядку.

Таким чином, суд знаходить
можливим визнати за позивачем право
власності на житловий будинок
придбаний за життя спадкодавцем за
АДРЕСА_1, однак без зазначення в
складі останнього самочинно
збудованого на території такого
сараю під літ. »Ж», 2010 р. побудови,
вартістю 31 285 грв..

За таких обставин позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи волю позивача суд
знаходить можливим судові витрати по
справі залишити за останнім.

Керуючись ст. ст. 47, 224, 227 ЦК
Української РСР в редакції 1963
року, ст. 15 Закону України « Про
товарну біржу», ст. ст. 1216, 1217, 1218,
1261, 1268, 1297 ЦК України , ст. ст. 10, 11, 203,
212, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Юр»ївської селищної ради
Юр»ївського району
Дніпропетровської області про
визнання правочину дійсним,
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування за
законом - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі -
продажу нерухомого майна, а саме
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 30 листопада 1999
року на Павлоградській товарній
біржі м. Павлоград Дніпропетровської
області та зареєстрованого за
номером 11/34-НД.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2 області, гр.
України , в порядку спадкувас.
Бєліцький міста Добропілля
Донецькоїоном після смерті ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1 та
складається з : А, а будинок,
загальною площею 43,1 кв. м., житловою
площею 25,8 кв. м.; Б - сарай; Г- сарай; Д -
вбиральня; Е - сарай; З, п, дЗ - літня
кухня; К - колодязь; 1-3- огорожа.

У визнанні права власності на
самочинно збудований на території
житлового будинку АДРЕСА_1 сарай
під літ. »Ж», 2010 р. побудови,
вартістю 31 285 грв. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Юр»ївський районний
суд Дніпропетровської області
протягом десяті днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :
С.О.Маренич