АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7603 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника позивача Федорів М.А.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України до ОСОБА_4 про
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням у вищому навчальному
закладі;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 08 квітня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 08.04.2014 року позов
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України 4609 грн. 18 коп. та
понесені судові витрати у розмірі 229
грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_4,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
закрити провадження у справі.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт зазначає, що відносини, які
виникли внаслідок укладення 01.01.2007 року
контракту між ОСОБА_4 та Інститутом
спеціального зв'язку та захисту
інформації національного технічного
університету «Київський політехнічний
інститут» про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації особами рядового
і начальницького складу, мають
адміністративний характер і не
засновані на юридичній рівності
сторін. Отже, навчаючись у в Інституті
спеціального зв'язку та захисту
інформації національного технічного
університету «Київський політехнічний
інститут» за контрактом, відповідач
проходив публічну службу в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України та був
підпорядкований Адміністрації
Держспецзв'язку. Таким чином, предметом
спору є відшкодування витрат, які
надавалися відповідачу як особі, яка
проходила публічну службу та на
підставі законодавства, що визначає
статус осіб рядового і начальницького
складу Держспецзв'язку та порядку
проходження служби. А отже, даний позов
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_3
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник позивача
Федорів М.А. заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчить розписка.

Неявка відповідача в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
згідно витягу з послужного списку
ОСОБА_4 відповідач проходив службу з 01
вересня 2003 року по 31 серпня 2010 року на
різних посадах, зокрема з 01 січня 2007
року по 21 липня 2008 року на посаді
курсанта Інституту спеціального
зв'язку та захисту інформації НТУУ
«КПІ», з 22 липня 2008 року по 31 серпня 2010
року - проходив службу за контрактом
осіб рядового і начальницького складу
в Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України
на посадових осіб середнього та
старшого начальницького складу.

31 серпня 2010 року ОСОБА_4 був звільнений
із служби наказом Голови
Держспецзв'язку у запас Збройних Сил
України за пп.6 п.92 (у зв'язку із
систематичним невиконанням умов
контракту особою начальницького
складу) Положення про проходження
служби в Держспецзв'язку та виключений
із списків особового складу наказом
Держ НДІ Спецзв'язку від 25 серпня 2010
року № 152-ос.

Судом встановлено, що 01 січня 2007 року
між Держспецзв'язком та ОСОБА_4 було
укладено Контракт про проходження
служби в Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації особами
рядового і начальницького складу, за
умовами якого відповідач добровільно
взяв на себе зобов'язання проходити
навчання за контрактом курсантів
(слухачів) спеціалізованих навчальних
закладів в Держспецзв'язку протягом
строку дії контракту в порядку,
встановленому законами України та
іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 вказаного Контракту сторони
погодили, що відповідач зобов'язується
проходити службу в Держспецзв'язку
протягом 5 років після закінчення
навчання.

Контракт укладено на строк навчання до
30 червня 2008 року (п.5).

З матеріалів справи вбачається, що
після закінчення навчання, 17 червня 2008
року між сторонами було укладено
Контракт про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації особами рядового
і начальницького складу, відповідно до
положень якого ОСОБА_4 зобов'язався
проходити службу за контрактом осіб
рядового і начальницького складу.
Згідно п.5 Контракт укладено на строк 5
років, з 21 червня 2008 року по 21 червня 2013
року.

Згідно витягу з наказу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України №152-ос від 25 серпня
2010 року, виключено із списків особового
складу старшого лейтенанта
Держспеців'язку ОСОБА_4, звільненого
наказом Голови Держспецзв'язку від 12
серпня 2010 року № 490-ос у запас за пп.6 п.92
(у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту особою
начальницького складу) Положення - з
урахуванням часу на здачу справ і
посади, 31 серпня 2010 року.

Враховуючи, що відповідача звільнено
до закінчення визначеного умовами
контракту 5-ти річного терміну після
закінчення навчання, позивач в порядку
цивільного судочинства просив суд
стягнути з відповідача фактичні
витрати, пов'язані з утриманням
відповідача в інституті у період з 01
січня 2007 року по 20 червня 2008 року в
розмірі 4609 грн. 18 коп.

Згідно наданої представником позивача
Довідки-розрахунку №25/19-192 від 13 серпня
2013 року, витрати, пов'язані з утриманням
курсанта ОСОБА_4 у вищому навчальному
закладі Держспецзв'язку за період з 01
січня 2007 року по 20 червня 2008 року
становлять 4609 грн. 18 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду
м. Києва від 15.01.2014 року провадження у
даній справі було закрито, суд вважав,
що даний спір не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, а
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки спір пов'язаний з
проходженням, звільненням відповідача
з публічної служби (а.с. 64 - 65).

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014
року зазначену ухвалу суду першої
інстанції було скасовано, справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду. Суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що даний спір належить
розглядати саме в порядку цивільного
судочинства (а.с. 93-95).

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про відшкодування йому
витрат, пов'язаних з утриманням
відповідача у ВНЗ, не можуть бути
віднесені до категорії
публічно-правових спорів, зазначених у
п.2 ч.2 ст.17 КАСУ (спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби), тому що на час виникнення у
відповідача зобов'язання щодо
відшкодування зазначених витрат,
останнього вже було звільнено зі
служби, і апріорі не можуть бути
пов'язані із здійсненням владних
управлінських функцій з боку
Держспецзв'язку чи посадових або
службових осіб цієї Служби. Вимоги
позивача, пов'язані не з проходженням
відповідачем публічної служби, а з
виконанням зобов'язань договору
(Контракту на навчання), правову
природу якого чітко визначено на
законодавчому рівні Цивільним
кодексом України, а саме: відповідно до
частини першої статті 626 ЦК України
«договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків». Спір,
який виник між сторонами по справі не є
публічним, він є цивільно - правовий і
судом першої інстанції вірно було
розглянуто дану справу саме в порядку
цивільного судочинства.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Отже, твердження апелянта про
незаконність ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку колегії
суддів є необґрунтованими, а обставини,
на які він посилається - недоведеними
та не підтверджені належними та
допустимими доказами по справі,
оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було вірно розглянуто судом
саме в порядку цивільного судочинства,
на підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 08 квітня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: