Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/2574/14Головуючий у 1-й
інстанції Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач Гончар М.С.РІШЕННЯ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 лютого 2014 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просив стягнути з
останнього, як позичальника, на користь
Банку заборгованість за кредитним
договором № б/н від 20.08.2007 року станом
на 30.09.2013 року у сумі 22 759,73 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 6 997,01 грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом в сумі 8 554,86 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 5 885,97 грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі 250,0
грн. та штрафу (процентна складова) в
сумі 1071,89 грн., від сплати якої у
добровільному порядку відповідач на
користь Банку ухиляється.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року позов Банку задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь Банку ()
заборгованість за кредитним договором
в сумі 16 623,76 грн. та судовий збір 229,40
грн.

В частині стягнення заборгованості по
комісії за користування кредитом в
розмірі 5 885,97 грн. та штрафу в розмірі
250,0 грн. відмовлено.

Зазначене рішення за заявою
відповідача судом першої інстанції не
переглядалось.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, Банк у своїй апеляційній скарзі
просив змінити рішення суду першої
інстанції в частині відмови Банку у
задоволенні його позовних вимог до
відповідача у цій справі щодо
стягнення заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5 885,97
грн. та штрафу в розмірі 250,0 грн.,
задовольнивши вимоги Банку у цій
частині в повному обсязі, в іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Таким чином, встановлено, що фактично
предметом апеляційного оскарження у
цій справі з боку Банку є лише рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
Банку щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_3 заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5 885,97
грн. та штрафу в розмірі 250,0 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши доводи апеляційної скарги
Банку, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право змінити рішення (п.3) або
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог (п.2).

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для вирішення справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № б/н від 20.08.2007
року станом на 30.09.2013 року у вигляді
заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5 885,97
грн. та штрафу (фіксована частина) в
розмірі 250,0 грн., виходив з наступного.

У відповідності до положень ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Банком нарахована відповідачу
заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 5885,97 грн.,
штраф (фіксована частина) в сумі 250,0 грн.
та штраф (процентна складова) в сумі
1071,89 грн. за порушення строків платежу
по любому з грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або І
неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 8.6 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам передбачено,
що при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 250,0 грн. та 5 % від суми
заборгованості.

Вищенаведене, згідно висновку суду
першої інстанції, свідчить про те, що
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання
(прострочення виконання грошового
зобов'язання) передбачено подвійну
цивільно-правову відповідальність, що
суперечить вимогам ч. 1 ст. 61
Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК
України, згідно з якими ніхто не може
бути двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Крім того, законом передбачений штраф,
який повинен обчислюватися у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного забов'язання.

З розрахунку заборгованості за
договором вбачається, що Банком
нараховано штраф в розмірі 250,0 грн.
(фіксована частина) та штраф в розмірі 5%
від суми заборгованості, що складає
1071,89 грн., хоча фіксований штраф законом
не передбачений.

Отже, за порушення позичальником
строків виконання зобов'язання за
кредитним договором позивачем
одночасно нараховано подвійний штраф
(фіксована частина та процентна
складова).

Таким чином, суд першої інстанції
вважав за необхідне відмовити позивачу
в задоволені позовних і вимог в частині
стягнення штрафу (фіксованої частини) в
сумі 250 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5885,97
грн., то в цій частині згідно висновку
суду першої інстанції, позовні вимоги
також не відповідають чинному
законодавству.

Банк вказує, що вказана заборгованість
нарахована за користування кредитом.
Втім, згідно пояснень представника
позивача та наданих тарифів вказана
комісія нарахована Банком не за
користування кредитом, як плата за
виконання операцій за рахунком,
відповідно до вимог ст.1068 ЦК України, а
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, що законом
не передбачено, так як комісія не
відноситься до виду забезпечення
виконання забов'язання.

Посилання позивача на ст. 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» в цій частині суд першої
інстанції також вважав безпідставними,
оскільки вказана стаття передбачає
встановлення Банком комісійної
винагороди за надані послуги.
Представник позивача не пояснив, за які
конкретно банківські послуги
нарахована комісія у зазначеному
розмірі, а послався на несвоєчасне
погашення заборгованості.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

В силу вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що при укладенні договору
між Банком та ОСОБА_3, останній надав
згоду, що заява разом із
запропонованими Банком Умовами та
Правилами надання кредиту складає між
ним, як позичальником, та Банком
кредитний договір.

За умовами даного кредитного договору
№ б/н від 20.08.2007 року, укладеного між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_3, останній, як
позичальник, отримав у Банку кредит у
сумі 250,0 грн. зі сплатою за користування
кредитом відсотків 22,80 % на рік на суму
залишку з кінцевим строком повернення,
що відповідає строку дії картки.

Проте, ОСОБА_3 належним чином не
виконував свої зобов'язання за
зазначеним кредитним договором, тому
станом на 30.09.2013 року має місце
заборгованість в сумі 22 759,73 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 6 997,01 грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом в сумі 8 554,86 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 5 885,97 грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі 250,0
грн. та штрафу (процентна складова) в
сумі 1071,89 грн., від сплати якої у
добровільному порядку відповідач на
користь Банку ухиляється.

Задовольняючи позовні вимоги Банку і
стягуючи з відповідача заборгованість
за кредитним договором у частині суми
основного боргу та штрафу (процентна
складова), суд першої інстанції
правильно виходив з того, що за умовами
кредитного договору і вимог закону
відповідач повинен сплатити
заборгованість за кредитом в сумі 6 997,01
грн. та заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 8 554,86 грн.,
а також 1071,89 грн. штраф (процентна
складова), що разом становить 16 623,76 грн.

Оскільки, відповідач не подавав суду
заяви про застосування строків
позовної давності при вирішенні цієї
справи та положення ч. 3 ст. 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не можуть
бути застосовані до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054 ЦК України, у такому порядку
не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

При цьому суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості по
комісії за користування кредитом - 5 885,97
грн. та штрафу 250,0 грн. (фіксована
частина) неповно з'ясував обставини, що
мають значення для вирішення справи.
Також має місце недоведеність обставин
у цій частині позовних вимог, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; висновки суду першої
інстанції у цій частині не
відповідають обставинам справи; мають
місце порушення та неправильне
застосування норм матеріального права;
внаслідок чого, в цій частині суд
першої інстанції неправильно вирішив
спір.

Так, заборгованість ОСОБА_3 перед
Банком за кредитним договором № б/н від
20.08.2007 року станом на 30.09.2013 року у
вигляді заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5 885,97
грн. належить до складу основного боргу
за кредитним договором позичальника
перед Банком, а не є видом забезпечення
виконання зобов'язання, передбаченим
ст. 546 ЦК України, нарахування
зазначеної комісії банком не
суперечить чинному законодавству та
умовам договору, а тому підлягає
стягненню за рішенням суду з
відповідача на користь Банку у повному
обсязі за правилами стягнення
основного боргу за кредитним договором
та не може бути зменшена судом на
підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України.

Стягнення штрафу (фіксована частина)
250,0 грн. передбачено запропонованими
Банком умовами надання кредиту, які
разом із заявою від 20.08.2007 року
позичальника ОСОБА_3 складають
кредитний договір, на що позичальник
ОСОБА_3 надав згоду у своїй зазначеній
заяві при укладанні договору із ЗАТ КБ
"ПриватБанк" та із якими він був
ознайомлений і згодний, про що свідчить
його особистий підпис на цій заяві
(а.с.8).

Звідси, штраф (фіксована частина) у сумі
250,0 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь Банку також у
повному обсязі незалежно від
стягнутого на користь Банку з
відповідача за рішенням суду першої
інстанції штрафу (процентна складова)
1071,89 грн.

При цьому, судом апеляційної інстанції
не вбачається порушень вимог ст. 61
Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК
України.

За таких обставин, заочне рішення суду
першої інстанції у цій справі в
оскаржуємій частині слід скасувати та
ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3
на користь Банку заборгованість по
комісії за користування кредитом в
розмірі 5 885,97 грн. та штраф (фіксована
частина) в розмірі 250,0 грн.

Крім того, у разі часткового
задоволення апеляційної скарги Банку,
з ОСОБА_3 слід стягнути на користь Банку
понесені документально підтверджені
судові витрати по сплаті судового
збору при зверненні до суду
апеляційної інстанції 121,80 грн. (а.с.48).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" задовольнити
частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2014 року у
цій справі в оскаржуємій частині щодо
відмови ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ
ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" у задоволенні його
позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у вигляді заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 5 885,97
грн. та штрафу в розмірі 250,0 грн.
скасувати.

Ухвалити в оскаржуємій частині у цій
частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" (р/р 3111 в ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" м. Дніпропетровська, МФО
305299, ) заборгованість по
комісії за користування кредитом в
розмірі 5 885,97 грн. (п'ять тисяч вісімсот
вісімдесят п'ять гривень дев'яносто сім
копійок) та штраф (фіксована частина) в
розмірі 250,0 грн. (двісті п'ятдесят
гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" (р/р 0001 в ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" м. Дніпропетровська, МФО
305299, ) витрати по сплаті
судового збору при зверненні до суду
апеляційної інстанції 121,80 грн. (сто
двадцять одна гривня вісімдесят
копійок).

Судове рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.