справа № 2/489/2105/14
Рішення

Іменем України

04 серпня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія Укрфінанс» (далі - ТОВ
«Компанія Укрфінанс»), Дочірнього
підприємства «Укрфінанс-Південь»
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Укрфінанс»
(далі - Дочірнє підприємство),
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Вусо» (далі -
Страхова компанія) про визнання
договорів недійсними

в с т а н о в и в:

У липні 2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом в якому просив визнати
недійсним договір від 13.07.2011 № 002310,
укладений з ТОВ «Компанія Укрфінанс»;
визнати недійсним договір від 13.07.2011 №
001205, укладений з Дочірнім
підприємством; визнати недійним
договір від 13.07.2011 № -01, укладений
з Страховою компанією.

У обґрунтування вимог вказав, що 13.07.2011
уклав договір № 002310 предметом якого є
придбання товару на умовах програми
«Укрфінанс» шляхом формування груп.
Одночасно з Дочірнім підприємством
було укладено договір № 001205 на надання
інформаційних та консультаційних
послуги з питань виконання договору №
002310 і із Страховою компанією договір
добровільного страхування від
нещасного випадку. 23.07.2011 сплатив
відповідачам 1541,67 грн., з яких 416,67 грн.
чистого платежу, 125,00 грн. -
адміністративні витрати.

Вказані договори позивач вважає
такими, що укладені внаслідок
насильства, обману та застосування
нечесної підприємницької практики.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити.

Від відповідача - Страхової компанії
надійшли письмові заперечення проти
позову із заявою про розгляд справи за
відсутності їхнього представника.

Інші відповідачі представників в
судове засідання не направили, заяви
про розгляд справи за їх відсутності та
заперечень проти позову до суду не
надали.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані в
ній докази, вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

13.07.2011 між ТОВ «Компанія Укрфінанс» та
ОСОБА_1 укладено договір № 002310,
відповідно до пункту 1.1 якого Учасник
програми доручає, а Адміністратор
приймає на себе зобов'язання за
рахунок, від імені і на користь
Учасника Програми, надати систему
взаємопов'язаних послуг, спрямованих
на придбання Учасником програми
Товару, зазначеного у додатку № 1 до
договору, на умовах визначених цим
договором та Програмою «Укрфінанс»,
яка є додатком № 2 до договору, а
Учасник зобов'язується прийняти і
оплатити в строк та в порядку
передбаченому договором та додатками
до нього, надану Адміністратором
систему взаємопов'язаних послуг.

Надання послуг здійснюється шляхом
формування Адміністратором Групи
Учасників Програми та включення до неї
Учасника.

Згідно із додатком № 1 до спірного
договору вартість Товару складає 25000,00
грн., цільовим призначенням яких -
придбання будівельних матеріалів.

Цього ж дня між Дочірнім підприємством
та ОСОБА_1 укладено договір № 001205,
відповідно до умов якого Замовник
доручає, а Виконавець зобов'язується
надати інформаційно-консультаційній,
консультаційно-роз'яснювальні,
довідкові послуги з питань виконання
умов договору № 002310 від 13.07.2011.

Послуги Замовник оплачує одноразово в
сумі 1125,00 грн., що становить 4,5 % від
вартості товару, яка визначена в
додатку № 1 до договору № 002310 від 13.07.2011
(розділ 3 договору).

13.07.2011 між ОСОБА_1 та Страховою
компанією укладено договір за № 174168
добровільного страхування він
нещасного випадку, відповідно до якого
страховий платіж складає 500,00 грн.

У підтвердження виконання договору №
001205 позивач надав копії квитанції № 3
від 13.07.2011 та меморіального ордеру № 5
від 13.07.2011 про сплату 1125,00 грн.,
призначенням платежу в яких вказано -
сплата за послуги згідно договору №
001205.

Виконання договору № 174168 підтверджено
копіями квитанції № 4 від 13.07.2011 та
меморіальним ордером № 4 від 13.07.2011 про
сплату 500,00 грн., призначенням платежу в
яких вказано - сплата за договором №
174137.

Також, позивачем надано копію чеку від
23.07.2011 на перерахування ТОВ «Компанія
Укрфінанс» 541,67 грн. (платник і
призначення платежу не зазначені).

Із змісту додатку № 1 до договору №
002310 видно, що чистий платіж за вказаним
договором складає 416,67 грн.,
адміністративні витрати - 0,5 %,
загальний платіж - 541,67 грн., кількість
загальних платежів - 60,
адміністративний платіж 4,5 %, що складає
1125,00 грн.

18.05.2012 ТОВ «Компанія Укрфінанс»
письмово повідомила ОСОБА_1 про
розірвання в односторонньому порядку
договору через невиконання ним взятих
зобов'язань. У повідомленні також
вказано, що кошти в сумі 416,67 грн. будуть
повернуті на банківський рахунок
ОСОБА_1 протягом 60 банківських днів
після закриття його групи.

03.10.2011 за № 12096/40-12 позивач отримав лист
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України згідно якого
ТОВ «Компанія Укрфінанс» до
Державного реєстру фінансових установ
не вносилася та ліцензії в
Держфінпослуг не видавалися.

На думку позивача, оспорюванні
договори є недійсними оскільки
укладені під впливом насильства та
обману, так як оплата товару одному з
учасників здійснювалася за допомоги
пірамідальної схеми. Такі дії
відповідачів вважає нечесною
підприємницькою практикою, яка
здійснювалася за відсутності
ліцензії, незважаючи на те, що
надавалися фінансові послуги.

Також вважає недійсним договір
добровільно страхування від нещасного
випадку позивач, оскільки приводів для
його укладення в нього не було, а сам
договір нав'язаний працівниками ТОВ
«Компанія Укрфінанс», які діяли в
інтересах Страхової компанії.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до частин першої, другої
статті 215 Цивільного Кодексу України
(далі - ЦК України) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України
визначено, що правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від
01.06.2000 № 1775-III «Про ліцензування певних
видів господарської діяльності» та
статті 34 Закону України від 12.07.2001 №
2664-III "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (далі - Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг") діяльність із
надання фінансових послуг підлягає
ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить
діяльність з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (пункт 11-1частини
першої статті 1 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(Закон від 02.06.2011 № 3462-VII, набрав
чинності з 08.01.2012).

Відповідно до положень, закріплених у
частині першій, пункті 7 частини
третьої, частини шостої статті 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема, згідно
з пунктом 7 частини третьої статті 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини третьої статті
19 Закону України «Про захист прав
споживачів» дає підстави для висновку,
що поняття «пірамідальна схема» у
розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
оплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак у
сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних
ознак виключає можливість визнання
схеми як «пірамідальної», тобто такої,
що порушує норми чинного законодавства
України.

Висновок про саме таке застосування
статті 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» міститься в постанові
Верховного Суду України від 11.09.2013
(справа № 6-14цс13).

Так, «пірамідальній схемі» властива
сплата коштів за можливість одержання
окремим учасником грошової
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той самий час предметом договору №
002310 є надання учаснику програми
взаємопов'язаних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
придбання товару - будівельних
матеріалів.

Так, відповідно до підпункту 2.1.1 пункту
2.1 договору № 002310 Учасник Програми
доручає Адміністратору формувати Фонд
Групи та здійснювати в інтересах
Учасника програми перерахування
грошових коштів через банківські
установи в рахунок вартості Товару,
передачу якого у власність Учасника
Програми організовує Адміністратор.

Відповідні зобов'язання
Адміністратора щодо передачі Товару
Учаснику Програми передбачено і
підпунктом 2.4.8 пункту 2.4 вказаного
договору.

Таким чином, доводи позивача про
невідповідність договору № 002310 змісту
пункту 7 частини третьої статті 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" через відсутністю в
діяльності ТОВ «Компанія Укрфінанс»
такої головної ознаки «пірамідальної
схеми» як безтоварність є
помилковими.

Безпідставними є доводи і відносно
відсутності у вказаного відповідача
ліцензії на здійснення фінансової
діяльності, оскільки на дату укладення
договору № 002310 Закон України від 2
червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг"
, яким віднесено придбання товарів в
групах до фінансових послуг, не був
чинним, а тому отримання ліцензії на
даний вид господарської діяльності не
вимагався.

Крім того, відповідно до пунктів 3, 4
Прикінцевих положень до цього Закону
фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього Закону (тобто до 09.01.2013), а
спеціально уповноважений орган
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг зобов'язаний
у шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Одночасно суд звертає увагу на те, що
умови оспорюваних договорів
відповідають положенням цивільного
законодавства, а їхнє укладення
позивачем є вільним. Позивач
самостійно обрав контрагента і
погодився із умовами договорів, що
відповідає вимогам статей 627, 628 ЦК
України.

Так, відповідно до умов пункту 16.1
договору № 002310 Учасник Програми
підтверджує, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
Адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів умови діяльності програми
«Укрфінанс» та правові наслідки, що
засвідчує своїм підписом.

Твердження позивача про дію при
укладенні договору № 002310
представників ТОВ «Компанія
Укрфінанс» в інтересах Страхової
компанії суд до уваги не приймає,
оскільки вказаний договір не містить
посилання на конкретну страхову
компанію, а тому укладення договору
страхування відповідає волевиявленню
позивача.

Доказів того, що вказані договори
вчинені проти справжньої волі позивача
внаслідок застосування до нього
фізичного чи психічного тиску з боку
іншої сторони (стаття 231 ЦК України)
матеріали справи не містять, а тому
підстави вважати, що оспорювані
договори укладені під впливом
насильства в суду відсутні, як і
відсутні підстави для визнання цих
договорів недійсними з підстав
введення позивача в оману.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність позову, позовні вимоги
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60 - 62, 88, 212-214
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
Укрфінанс», Дочірнього підприємства
«Укрфінанс-Південь» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Укрфінанс», Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Вусо»
про визнання договорів недійсними -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

суддя

Повний текст рішення

підписано 05.08.2014.