АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/ 1232 /2014
інстанції: Гонтар Д.О.
Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 12 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Приходько Л.А.

Суддів: Прокопчук Л.П.

Борка А.Л.

при секретарі: Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 21 лютого 2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, які були уточненні під
час розгляду справи. В обґрунтування
своїх вимог зазначила, що 31 травня 2013
року, належна їй на праві власності
квартира АДРЕСА_1 у м. Херсоні, була
залита водою з квартири №19, яка
розташована поверхом вище, та належить
на праві власності ОСОБА_4 Затоплення
сталося внаслідок порушення
відповідачем правил експлуатації
санітарними приборами та інженерними
комунікаціями в приміщенні кухні.
Остаточно просила суд стягнути з
відповідачки на її користь заподіяну
їй матеріальну шкоду в розмірі 3941грн.,
моральну шкоду в розмірі 5000грн.,
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 21 лютого 2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
3941грн., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500грн. У задоволені
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл
судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 витрати на проведення
експертизи 2504грн. та судовий збір
214.60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з визначеним судом
розміром грошового відшкодування
моральної шкоди та відмовою суду у
присудженні понесених нею витрат на
правову допомогу, посилаючись на
порушення судом в цій частині норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в цій частині
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідачки на її
корить моральну шкоду в розмірі
5000грн. та витрати на правову допомогу
в розмірі 1500грн.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням
суду в повному обсязі, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, а також на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог.

Під час розгляду справи ОСОБА_2, та її
представник адвокат ОСОБА_5, свою
апеляційну скаргу підтримали в
повному обсязі. Апеляційну скаргу
ОСОБА_4 не визнали, зазначивши, що
рішення суду в частині відшкодування
матеріальної шкоди є законним та
обґрунтованим. Просили апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити,
апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення суду в частині стягнення
моральної шкоди та відмови у
присудженні витрат на правову допомогу
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким стягнути з
відповідачки на її корить моральну
шкоду в розмірі 5000грн. та витрати на
правову допомогу в розмірі 1500грн. В
решті рішення залишити без змін.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6,
який діє на підставі довіреності,
свою апеляційну скаргу підтримали в
повному обсязі. Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 не визнали. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просили рішення
суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення, в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, та не заперечується
сторонами, що ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1 в якій постійно
проживає.

ОСОБА_4 на праві власності належить
АДРЕСА_4, в цьому ж будинку, яка
розташована поверхом вище над
квартирою позивачки, і в якій вона
постійно проживає.

31.05.2013 року квартира Позивачки була
залита водою. 01.06.2013 року комісією в
складі представника інспекції по
надзору за станом житлового фонду при
департаменті ЖКГ інспектора Шмельовій
Н.В., інспектора Назаренко В.В.,
власника АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проведено
обстеження квартири, та складений
акт, яким встановлений факт залиття
та її пошкодження.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №291
від 24.11.2013 року вартість
відновлювальних будівельно-монтажних
робіт складає 3941грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для звільнення від її
відшкодування, згідно з вимогами ч.2
цієї статті, є доведення особою, яка
її завдала, що шкоди завдано не з її
вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини. Якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законодавством принципів змагальності
й диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Факт залиття 31.05.2013 року квартири, що
належить позивачці, підтверджується
відповідним актом, а також
поясненнями свідків.

Так, свідок ОСОБА_7, допитаний судом
апеляційної інстанції, пояснив, що
він працює слюсарем-сантехніком ЖЕК
№1, який обслуговує вказаний будинок.
31.05.2013 року був викликаний у зв'язку з
залиттям квартири АДРЕСА_1. В
квартирі він побачив у кухні вологу
стелю, з якої капала вода. В квартиру,
що розташована поверхом вище, його не
впустили пославшись на відсутність
ключів. Після чого він перекрив
подачу води. Близько 16.00 години того
ж дня, він повернувся до квартири, зі
стелі вже не капало, і він відновив
подачу води.

Факт затоплення 31.05.2013 року
квартири також підтвердила свідок
ОСОБА_8, пояснивши, що в той день
знаходилась в квартирі позивачки, та
бачила мокру стелю на кухні з якої
капала вода.

ОСОБА_9, допитана в якості свідка
пояснила, що обстеження за її участю
квартир сторін у справі було
здійснено наступного дня після
залиття на підставі заяви ОСОБА_2 В
ході обстеження в квартирі
позивачки виявлені вологі плями на
стелі кухні-столовій, а в квартирі
відповідачки на кухні був відсутній
лінолеум в місці розташування мийки,
залізобетонна плита перекриття
(підлога) в місці розташування мийки
зволожена. Стеля на кухні відповідачки
на час огляду мала сліди зволоження від
конденсату(пліснява), свіжі сліди
залиття на стелі, на той час, були
відсутні.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, що залиття квартири 31.05.2013
року сталося не з її вини,
відповідачкою не надано.

Посилання відповідачки та її
представника на те, що залиття
сталося не з її вини, а внаслідок
переливу теплоносія з розширювального
баку, розташованого на технічному
поверсі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду
справи, та спростовуються листом ЖЕК
№1 від 24.12.2013 № 01-13/747, актами
готовності внутрішньо будинкових
систем опалення та гарячого
водопостачання в опалювальні сезони
2012-2013 років 2013-2014 років, актом
відключення жилих будинків, які
обслуговуються ЖЕК №1, паспортом
готовності до роботи в опалювальний
період 2012-2013 років, листом МКП
«Херсотеплоенерго» від 04.01.2014 №17-30,
актами обстеження розширювального
баку, розташованого на технічному
поверсі жилого АДРЕСА_1 від 17.09.2012 та
від 23.04.2013 з яких вбачається, що
станом на 31.05.2013 будинок знаходився на
консервації до наступного
опалювального періоду 2013-2014 років,
система опалення була в справному
стані, будь-які звернення від
мешканців щодо недоліків у роботи
системи опалення, в тому числі на
незадовільний стан розширювального
баку в цей період не надходили,
ремонтні роботи розширювального баку
після закінчення опалювального сезону
2012-2013 років не проводились.

Доводи апелянта про те, що акт
обстеження від 31.05.2013 року не є
належним доказом факту залиття
квартири висновків суду не
спростовує.

Так, підставою для проведення
Інспекцією обстеження стало звернення
ОСОБА_2, власника квартири АДРЕСА_2. Як
пояснила позивачка, вона вимушена
була звернутися до Інспекції,
оскільки в ЖЕК №1 їй було відмовлено
у складанні акту про затоплення та
рекомендовано звернутися до
Інспекції.

За результатами обстеження комісією
складено Акт від 31.05.2013 в межах
повноважень визначених Положенням
про інспекцію з нагляду за станом
житлового фонду при департаменті
житлово-комунального господарства
Херсонської міської ради,
затвердженого рішенням міської ради
від 28.01.2011 №94.

Крім того, вказаний акт не є єдиним
доказом факту залиття квартири
позивачки, яке сталося 31.05.2013. Висновок
суду в цій частині ґрунтується на
сукупності досліджених ним
належних, допустимих та достовірних
доказах, зазначених вище.

Само по собі не встановлення причини
залиття квартири позивачки не є
підставою для відмови у задоволені
позову, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, в момент коли
сталося залиття а ні позивачка, а ні
спеціаліст житлово-експлуатаційної
організації, яка обслуговує будинок,
а саме слюсар-сантехнік ЖЕК №1
ОСОБА_7, не були допущені в квартиру
відповідачки. Під час пізнішого
обстеження квартири
слюсарем-сантехніком, комісією
Інспекції, експертом виявити
конкретні причини залиття не
виявилося можливим у зв'язку з їх
усуненням.

Таким чином, відповідачкою не
спростовано доводів позовної заяви
про те, що майну позивача внаслідок
залиття приміщення шкоди завдано не
з її вини.

За правилами ч.4 ст. 319 ЦК України,
власність зобов'язує.

Відповідачка , в порушення вимог
зазначеної норми права, не
забезпечила безпечну експлуатацію
санітарних приладів та інженерних
комунікацій розташованих в
приміщені кухні, належній їй на праві
власності квартири.

Розмір матеріальної шкоди, завданої
внаслідок залиття, визначений судом на
підставі висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
24.11.2013 №291, відповідно якої для
нормальної експлуатації квартири
АДРЕСА_3 необхідно провести ремонтні
роботи вартістю 3941грн., при цьому
експертом враховано, що для усунення
пошкоджень від залиття та у зв'язку з
неможливістю підбору аналогу
матеріалів покриття, заміну необхідно
проводити по всій площі цього покриття,
а не лише на площі дефекту.

У встановленому законом порядку
відповідачем розмір шкоди завданої
позивачці внаслідок залиття квартири
не спростований.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

За правилами п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням
чи пошкодженням її майна.

Частково задовольняючи позовні
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
внаслідок пошкодження її майна
позивачка зазнала душевних страждань,
була вимушена докладати зусиль для
відновлення належного стану
квартири.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди судом
враховано глибину та тривалість
моральних страждань, характер дій
винної особи, необхідність докладати
позивачем зусиль для відновлення
належного стану квартири, також судом
враховані вимоги розумності і
справедливості. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначений судом, 500 грн., колегія
суддів вважає максимально адекватним
завданій шкоді. Зважаючи на викладене,
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо
невідповідності розміру грошового
відшкодування моральної шкоди
завданій шкоді, колегією суддів не
приймаються.

Разом з тим колегія суддів не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав
для присудження з відповідача на
користь позивачки понесених нею
судових витрат, а саме витрат на
правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Судові витрати, за правилами ст. 79
ЦПК України, складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи, до яких, зокрема,
належать витрати на правову
допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, на підставі Угоди про надання
правової допомоги по цивільній справі
№47 від 26.06.2013 року, були понесені
витрати на правову допомогу в розмірі
1500грн, що підтверджується квитанцією
від 16.10.2013 №56(а.с134).

Граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу визначений
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Згідно ст. 1 цього Закону, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Враховуючи обсяг наданої позивачці на
підставі Угоди правової допомоги у
судових засіданнях, а також час
витрачений на складання позовної
заяви, клопотань, запитів, понесені
позивачкою витрати на правову
допомогу мають бути компенсовані в
повному обсязі, оскільки не
перевищують граничний розмір
компенсації визначений законом.

У зв'язку із чим рішення суду в
частині відмови у стягненні судових
витрат понесених на правову допомогу
слід скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути на користь
позивачки понесені нею витрати на
правову допомогу.

В решті рішення, як таке, що
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 21 лютого 2014 року в
частині відмови у стягненні судових
витрат понесених на правову допомогу
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати на правову допомогу в розмірі
1500грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: