Номер провадження: 22-ц/785/3766/14
Номер справи місцевого суду: 1505/3648/12
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за заявою
представника Виробничого управління
житлово - комунального господарства
Затоківської селищної ради про
перегляд рішення суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Виробничого управління житлово -
комунального господарства
Затоківської селищної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітної плати за час
вимушеного прогулу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 17 лютого 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Виробничого управління
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що він працював у
відповідача на посаді водія
асенізаційного автомобіля, але 23.09.2010
року наказом № 142-к позивача було
звільнено із займаної посади на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Підставою для звільнення послужив акт
від 10.09.2010 року про те, що він, нібито був
знайдений у робочий час (14 годин 35
хвилин) в робочому автобусі сплячим.
Позивач вважає своє звільнення
незаконним і тому, уточнивши свої
позовні вимоги, просить суд поновити
його на роботі та стягнути середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу.

Заочним рішенням Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 17 вересня 2012 року
позов задоволений. Поновлено позивача
на роботі у Виробничому управлінні
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради на посаді
водія асенізаційного автомобіля.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 50968 грн. 23 коп.

Задовольняючи позов, суд посилався на
те, що ОСОБА_2 працював у Виробничому
управлінні житлово-комунального
господарства Затоківської селищної
ради на посаді водія асенізаційного
автомобіля.

23.09.2010 року наказом № 142-к його було
звільнено із займаної посади на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, згідно з
якою трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом зокрема у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Підставою для звільнення послужив акт
від 10.09.2010 року про те, що позивач був
знайдений у робочий час (14 годин 35
хвилин) в робочому автобусі сплячим.

Зазначене звільнення є незаконним.

По-перше, як виходить із змісту п. 3 ст. 40
КЗпП України, трудовий договір за цією
підставою може бути розірвано лише за
систематичне, тобто два або більше
разів, невиконання робітником своїх
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Ст. 57 КЗпП України встановлено, що час
початку і закінчення щоденної роботи
(зміни) передбачається правилами
внутрішнього трудового розпорядку і
графіками змінності у відповідності з
законодавством, а відповідно до ч. 2 ст.
66 КЗпП України, час початку і
закінчення перерви встановлюється
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України, до
початку роботи за укладеним трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний, зокрема,
ознайомити працівника з правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором.

Але позивач не був ознайомлений з
правилами внутрішнього трудового
розпорядку ВУЖКГ і тому твердження
відповідача про порушення режиму
роботи є необґрунтованим, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що 14 годин 35 хвилин є саме робочим
часом, а не обідньою перервою чи
неробочим часом.

Крім того, від позивача не було
витребувано письмових пояснень
стосовно вчиненого порушення правил
внутрішнього трудового розпорядку, що
в свою чергу є порушенням ч. 1 ст. 149 КЗпП
України.

Більш того, підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП
України є не порушення трудової
дисципліни або правил трудового
розпорядку, а систематичне невиконання
обов'язків, покладених на працівника.

Крім того, у своїй уточненій позовній
заяві ОСОБА_2 вказує, що факт сну, на
його думку, може підтвердити чи
спростувати лише фахівець у галузі
медицини. Що стосується часу, то
невідомо як його визначили особи, які
склали акт, який годинник
використовували, адже якщо годинник
показував хибний час, то не можливо
було визначити дійсний час коли саме
він, нібито спав.

По-друге, ще однією умовою для
розірвання трудового договору за п. 3
ст. 40 КЗпП України, яка застосовується у
сукупності з попередньою, є
застосування раніше до працівника
заходів дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивача було притягнено до
дисциплінарної відповідальності за
відсутність на робочому місці понад
три години протягом робочого дня та
оголошено догану.

Незаконність накладення цього
дисциплінарного стягнення
обґрунтовується таким.

В матеріалах справи містяться
пояснення механіка ОСОБА_4, де він
власноручно зазначив, що позивач
попередив його про те, що буде
відсутній 02.06.2010 року на робочому місці
у зв'язку з необхідністю внесення
виправлень у листок непрацездатності
та доповідна записка начальника ТЦ
Шерстюка, де він також підтвердив, що
механік ОСОБА_4 був поставлений до
відома з приводу відсутності позивача.

Як виходить зі змісту п. 10 розділу 2
Робочої інструкції водія
асенізаційного автомобіля, згідно з
яким водій асенізаційного автомобіля
зобов'язаний виконувати виробничі
завдання, встановлені начальником ТЦ і
механіком, водій асенізаційного
автомобіля підпорядковується
механіку, а потім вже начальнику ТЦ,
тобто вибудовується певна ієрархія:
водій - механік - начальник ТЦ.

Жодними локальними нормативними
актами відповідача не передбачено
обов'язку робітника ставити до відома
про свою відсутність саме начальника
ТЦ, тому попередження механіка, який є
безпосереднім начальником над водієм
повинно бути достатнім, тим більше, що
своєю відсутністю 02.06.2010 року на
робочому місці позивач не завдав ВУЖКГ
жодної шкоди.

З огляду на це та наявні в матеріалах
справи докази, причину відсутності
позивача 02.06.2010 року на робочому місці
понад три години можна вважати
поважною, а отже застосування до нього
зазначеного дисциплінарного стягнення
є незаконним.

У зв'язку з відсутністю
систематичності невиконання позивачем
посадових обов'язків (зокрема у зв'язку
з незаконністю накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани), а також і відсутністю факту
невиконання посадових обов'язків
взагалі, розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу відповідача
на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України,
відбулося з порушенням норм чинного
законодавства України про працю, а отже
є незаконним.

У листопаді 2012 року відповідач
звернувся з заявою про перегляд
заочного рішення.

Ухвалою суду першої інстанції від
23.01.2013 року заява відповідача про
перегляд заочного рішення повернута
заявнику на підставі ст. 121 ЦПК України.

У червні 2013 року відповідач звернувся
до суду з заявою про перегляд рішення
суду за нововиявленими обставинами,
надавши також доповнення до заяви.

Посилаючись на те, що існують
обставини, що мають істотне значення
для справи і не могли бути відомі
заявникові раніше під час розгляду
даної справи, просив суд:

- заяву ВУЖКГ Затоківської селищної
ради про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
суду у справі за позовом ОСОБА_2 до
Виробничого управління
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - задовольнити;

- заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17.09.2012 року - скасувати за
нововиявленими обставинами та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.

Представник ВУЖКГ Затоківської
селищної ради - Щербина О.В. в судовому
засіданні заяву підтримала та просила
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в
судовому засіданні проти задоволення
заяви заперечувала з підстав її
необґрунтованості, та просила
відмовити в її задоволенні.

Рішенням Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 лютого 2014 року заява представника
Виробничого управління
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради про
перегляд рішення суду в зв'язку з
нововиявленими обставинами рішенням
Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 вересня 2012 року - задоволена.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 вересня 2012 року скасоване у
зв'язку з нововиявленими обставинами.

У задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування судового рішення в
зв'язку з тим, що воно постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи і
ставиться питання про залишення в силі
рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 вересня 2012 року.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 17 вересня 2012 року
за нововиявленими обставинами і
ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на те, що згідно ч. 2
ст. 365 ЦПК України, розглянувши заяву,
суд може скасувати судове рішення, що
переглядається, і прийняти нове судове
рішення або залишити заяву про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами без
задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суд
першої інстанції вважав необхідним
розглянути заяву, скасувати судове
рішення, що переглядається, і прийняти
нове судове рішення посилаючись на
наступні обставини.

Наказом №12 від 19.01.2010 року за порушення
трудової виробничої дисципліни -
відсутність на робочому місці більше
ніж 3 години, у відповідності до п.7.1
розділу 7 Колективного договору, ст. 147
КЗпП України, ОСОБА_2, водію
транспортного цеху, оголошено догану.

Вищевказана догана передувала догані,
яка була оголошена ОСОБА_2 згідно
наказу №89 від 11.06.2010 року - за порушення
ним трудової виробничої дисципліни.

Та обставина, що мало місце ще одне
порушення трудової дисципліни, за яке
наказом №12 від 19.01.2010 року ОСОБА_2
оголошено догану, є нововиявленою
обставиною по справі з наступних
підстав.

Згідно ст. 361 ЦПК України, рішення або
ухвала суду, якими закінчено розгляд
справи, що набрали законної сили, а
також судовий наказ можуть бути
переглянуті у зв'язку з нововиявленими
обставинами. Підставами для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з нововиявленими обставинами
є істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Наказом №142-к від 23.09.2010 року ОСОБА_2
було звільнено із займаної посади на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України, у зв'язку
з порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

У відповідності до ч.1 ст.147 КЗпП
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення:

- догана;

- звільнення.

Тобто наказ №12 від 19.01.2010 року
підтверджує наявність неодноразового
порушення трудової дисципліни з боку
позивача, а також спростовує його
доводи про незаконність наступного
застосування до нього такого заходу
стягнення, як звільнення.

На момент ухвалення рішення по справі
від 17.09.2012 року факт порушення
позивачем трудової дисципліни у січні
2010 року не був відомий суду, та є
істотним для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦПК України,
розглянувши заяву, суд може скасувати
судове рішення, що переглядається, і
прийняти нове судове рішення або
залишити заяву про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
без задоволення.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов до висновку, що заява
представника ВУЖКГ Затоківської
селищної ради про перегляд судового
рішення в зв'язку з нововиявленими
обставинами - є обґрунтованою,
доведеною і підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 працював у Виробничому
управлінні житлово-комунального
господарства Затоківської селищної
ради на посаді водія асенізаційного
автомобіля.

Наказом №12 від 19.01.2010 року за порушення
трудової виробничої дисципліни -
відсутність на робочому місці більше
ніж 3 години, у відповідності до п.7.1
розділу 7 Колективного договору, ст. 147
КЗпП України, ОСОБА_2, водію
транспортного цеху, оголошено догану.

Від підпису даного акту ОСОБА_2
відмовився, про що складено
відповідний акт.

02.06.2010 року комісією у складі: юриста
Андреєвої Г.С., інспектора ВК Левченко
Л.Ф., економіста Тельпіс Л.А., начальника
ТД Шерстюка П.П. за фактом відсутності
позивача на робочому місці протягом
всього робочого дня був складений
відповідний акт. На підставі цього
наказом ВУЖКГ №89 від 11.06.2010 року ОСОБА_2
оголошено догану за порушення трудової
виробничої дисципліни.

Вищевказані догани позивачем у
відповідному порядку не були
оскаржені, що є підтвердженням його
згоди з порушенням та беззаперечною
наявністю в його діях систематичності
невиконання обов'язків, покладених на
нього трудовим договором.

10.09.2010 року комісією у складі:
інспектора ВК Левченко Л.Ф., юриста
Базиленко Д.А., інженера ОТ Заєць Н.П.,
начальника ТД Шерстюка П.П., економіста
Тельпіс Л.А. був складений акт за фактом
порушення водієм транспортного цеху
ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового
розпорядку, а саме зафіксовано, що
ОСОБА_2 в робочий час - о 14 годині 35
хвилин спав на задньому сидінні
автобуса БАЗ.

ОСОБА_2 відмовився надати будь-які
пояснення на вимогу начальника
підприємства з приводу порушення ним
трудової дисципліни, про що складено
відповідний акт.

За вищевказаним фактом порушення
ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового
розпорядку згідно п. 2 ч.1 ст.147 КЗпП
України до нього застосоване
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення - за неодноразове порушення
трудової дисципліни, та звільнено з
посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП
України, наказ №142-к від 23.09.2010 року.

У відповідності до ч.1 ст.147 КЗпП
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення:

- догана;

- звільнення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.151 КЗпП
України, якщо протягом року з дня
накладення дисциплінарного стягнення
працівника не буде піддано новому
дисциплінарному стягненню, то він
вважається таким, що не мав
дисциплінарного стягнення. Якщо
працівник не допустив нового порушення
трудової дисципліни і до того ж проявив
себе як сумлінний працівник, то
стягнення може бути зняте до
закінчення одного року.

Друге та третє порушення ОСОБА_2
трудової дисципліни відбулося у
червні, вересні 2010 року, тобто після
вчинення першого - січень 2010 року - не
пройшов один рік, тобто на момент
порушення ОСОБА_2 правил внутрішнього
трудового розпорядку у вересні 2010 року
ОСОБА_2 вважався таким працівником, до
якого раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Жодних клопотань про виклик свідків,
які б могли підтвердити відсутність в
діях позивача порушення трудової
дисципліни чи в інший спосіб
реабілітувати його, з боку позивача чи
його представника до суду не надходило.

Вищевикладені обставини вказують на
неодноразове порушення ОСОБА_2
трудової виробничої дисципліни, та, у
зв'язку з цим, систематичне невиконання
ним обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, а отже наступне
застосування до позивача такого заходу
стягнення, як звільнення, є цілком
обґрунтованим та правомірним.

Враховуючи, що судом встановлена
правомірність звільнення позивача на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України, вимога
про поновлення його на роботі є
безпідставною та недоведеною, а отже не
підлягає задоволенню.

Вимога ж позивача про стягнення з
відповідача на його користь середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в сумі 50968,23 грн. також не
підлягає задоволенню, оскільки є
похідною від вимоги про поновлення на
роботі.

З зазначеним висновком суду
першої інстанції колегія не
погоджується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 361 ЦПК України
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про
практику перегляду судами у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішень,
ухвал і постанов у цивільних справах,
що набрали законної сили» від 27.01.1981
року № 1 перевіряючи обгрунтованість
заяви чи подання про перегляд судових
рішень, суд виходить із загальних
положень про докази, у тому числі про
належність і допустимість засобів
доказування, обов'язку доказування і
подання доказів.

Підстави на які посилався відповідач
як на підставу для перегляду рішення за
нововиявленими обставинами не є
нововиявленими обставинами, а є
доказами у справі, а оскільки судом
було ухвалено заочне рішення, докази
які не були предметом розгляду справи в
суді першої інстанції повинні
подаватися з заявою про перегляд
заочного рішення суду в порядку
визначеному ст. ст. 228, 229 ЦПК України, а в
разі відмови в задоволенні заяви про
скасування заочного рішення подати
докази разом з апеляційною скаргою,
обґрунтувавши поважність їх не подання
до суду першої інстанції.

На підставі наведеного колегія вважає,
що рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 лютого 2014 року підлягає
скасуванню з відмовою в задоволенні
заяви представника Виробничого
управління житлово - комунального
господарства Затоківської селищної
ради про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами заочного
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 вересня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 лютого 2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви
представника Виробничого управління
житлово - комунального господарства
Затоківської селищної ради про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами заочного рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 вересня 2012 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша