АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/2578/2014 1-ї
інстанції: Чередник В.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
-Трішкової І.Ю.,

суддів:
- Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при
секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду
м.Харкова від 18 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя
особа - Управління служб дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
позбавлення батьківських прав, зняття
дитини з місця реєстрації, зміну
прізвища, визначення місця проживання
дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5, третя особа - Управління
служб дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкод
щодо участі у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила
позбавити батьківських прав ОСОБА_4
відносно його малолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити його
прізвище на «ОСОБА_6» та зняти дитину з
реєстрації за адресою АДРЕСА_3 для
подальшої реєстрації за адресою
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що з 02.10.2009
року сторони перебували у шлюбі. Від
шлюбу мають дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 жовтня 2011 року шлюб між
сторонами було розірвано.

Фактично шлюбні стосунки було
припинено з серпня 2010 року, сторони
проживають окремо, дитина проживає з
позивачкою за адресою АДРЕСА_1, у
квартирі яка належить її матері ОСОБА_7
на праві приватної власності. Спорів
стосовно міста проживання дитини не
було, відповідач не заперечував, що
дитина буде проживати з позивачем. Весь
цей час відповідач життям сина не
цікавився, не телефонував, не виявляв
бажання спілкуватись з дитиною та
приймати участь у її вихованні. На
сьогоднішній день дитині вже три роки,
вона не пам'ятає батька та немає до
нього ніяких почуттів. Власник
квартири ОСОБА_7 не заперечує проти
реєстрації та подальшого проживання
дитини в належній їй квартирі. Однак, до
цього часу дитина зареєстрована за
місцем реєстрації відповідача, хоча
ніколи там не проживала.

Враховуючи те, що відповідач по
справі жодним чином не був позбавлений
інформації стосовно міста перебування
позивачки та дитини, а з її боку ніколи
не створювалися перешкоди у
спілкуванні дитини з ним та прийманні
участі батька в вихованні, вище
викладенні обставини свідчать про
фактичну можливість, але вольове
небажання виконувати відносно дитини
батьківські обов'язки, покладені на
нього законом.

Позивач вважає, що відповідач не
виконує свої батьківські обов'язки
щодо дитини, що підтверджує той факт, що
з 20 лютого 2012 року Фрунзенським ВДВС м.
Харкова відкрито виконавче
провадження щодо стягнення з
відповідача аліментів на утримання
сина, але до цього часу позивач не
отримувала жодних виплат.

В подальшому позивачка доповнила
позовні вимоги і просила зобов'язати
ОСОБА_4 брати участь у додаткових
витратах на дитину.

Відповідач проти позову заперечував,
подав зустрічну позовну заяву, в якій
просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути
перешкоди у спілкуванні з їх сином
ОСОБА_6, визначити спосіб його участі у
вихованні сина наступним чином:

- систематичні побачення щотижня в
неділю, вівторок та п'ятницю з 8.00 по 21.00;

- необмежене спілкування з сином
особисто засобами телефонного,
поштового, електронного та іншого
засобу зв'язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного спілкування
між батьком та сином;

-в день побачення з сином, батько має
право забирати сина з дому/дитячого
садку особисто.

При цьому, ОСОБА_4 посилався на те, що
сімейне життя з дружиною не склалося,
так як вона не хотіла проживати в його
будинку та постійно забирала їх сина та
проживала у своїй матері що живе в
АДРЕСА_1, в зв'язку з чим виникали спірні
ситуації про місце проживання їх сім'ї.

Незважаючи на те що ОСОБА_6
зареєстрований за адресою реєстрації
батька (АДРЕСА_3), ОСОБА_4 не утворював
перешкод, що син буде перебувати за
місцем проживання його матері до тих
пір поки він стане самостійно мислити
та цікавитися своїми батьками.
Незважаючи на те, що син проживав
окремо від нього, він постійно привозив
продукти харчування, потрібні ліки,
одяг, проводив багато часу зі своїм
сином, відразу після розлучення
відповідачка не чинила перешкод у його
спілкуванні з сином.

Але, через деякий час після розлучення
ОСОБА_5 стала створювати перешкоди у
його спілкуванні з дитиною, перестала
відповідати на телефонні дзвінки, коли
він приїжджав, вона усяко перешкоджала
в побаченні з сином, така ситуація його
категорично не влаштовувала, однак
вважав, що з часом ситуація
налагодиться та його спілкування з
сином відновиться, та нажаль цього не
сталося і через деякий час вона взагалі
не давала їм побачитися.

Всі його намагання, з моменту
розлучення, нормальним, мирним шляхом
врегулювати даний спір призводять лише
до конфліктів, оскільки відповідачка
перешкоджає йому, не бажає його
присутності та штучно створює такі
обставини через які він не може
нормально зустрічатися зі своїм сином.

Представник третьої особи - Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради підтримала
висновок щодо доцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 відносно
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
пояснивши, що питання про позбавлення
батьківських прав вирішувалось у
присутності ОСОБА_4, який був
запрошений на засідання, однак
будь-яких доказів на підтвердження
своєї участі у вихованні дитини він не
надав, заяв щодо відкладення цього
питання для надання таких доказів не
заявляв.

Рішенням Київського районного
суду м.Харкова від18.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.
ОСОБА_4 позбавлений батьківських прав
відносно сина ОСОБА_6.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
стяг6уто судовий збір у сумі 114,70 грн.

В інший частині позовних вимог
ОСОБА_5 та у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати і постановити
нове рішення, яким ОСОБА_5 повністю
відмовити у задоволенні позовних
вимог, а його вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що судом неправильно
та неповно досліджено докази і
встановлено обставини по справі,
порушені норми матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_5 рішення суду не оскаржила.

Судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що з
02.10.2009 року сторони перебували у шлюбі.
Від шлюбу мають дитину ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 20 жовтня
2011 року шлюб між сторонами було
розірвано. Дитина проживає з
позивачкою за адресою АДРЕСА_1, у
квартирі яка належить її матері ОСОБА_7
на праві приватної власності.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не виконує свої
батьківські обов'язки щодо сина,
ОСОБА_6, абсолютно не піклується про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Ухилення від
виконання батьківських обов'язків
припускає систематичне, тобто
неодноразове невиконання
батьківського боргу, відсутність
турботи про своїх дітей, у чому б воно
не виражалося.

Судова колегія не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.164 ЦПК України, батько
може бути позбавлений судом
батьківських прав, якщо він ухиляється
від виконання свої обов'язків.

Пленум Верховного Суду України від 30
березня 2007 року №3 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і грунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи.

ОСОБА_4 наполягав на тому, що він
приймав участі у вихованні дитини, але
останнім часом його колишня дружина
стала створювати перешкоди у
спілкуванні з дитиною, відмовлялась
приймати від відповідача продукти
харчування, речі для дитини.

Ці обставини підтвердив допитаний у
суді апеляційної інстанції свідок
ОСОБА_10, у допиті якого було відмовлено
без поважних причин у суді першої
інстанції.

Крім того, суд першої інстанції
відмовив у долучені до матеріалів
справи копій квитанцій на
підтвердження покупки продуктів
харчування та іграшок, роздруківки
СМС-повідомлень, з яких вбачається, що
ОСОБА_4 намагався спілкуватись з
дитиною, копії листа ОСОБА_5, в якому
ОСОБА_4, вимагав надати інформацію про
дату та час спілкування з сином.
Зазначені документи були залучені у
суді апеляційної інстанції, оскільки
суд першої інстанції відмовив у
заявленому клопотанні без поважних
причин.

Також встановлено, що ОСОБА_4 не знав
про рішення суду від 29.11.2011 року про
стягнення з нього аліментів, оскільки
справа розглядалась в його
відсутність.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 15 листопада 2013 року
визнані неправомірними дії посадових
осіб Київського ВДВС м.Харкова у
примусовому виконанні рішення суду про
стягнення аліментів. Під час розгляду
вказаної справи було встановлено, що
виконавча служба не займалась
виконанням рішення суду.

Зазначені обставини підтверджують
пояснення ОСОБА_4 про необізнаність про
рішення суду.

Наразі ОСОБА_4 сплачує аліменти, про що
свідчать надані квитанції.

За таких обставин рішення суду про
позбавлення батьківських прав є
передчасним і безпідставним, а тому
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

В інший частині рішення суду є законним
і обгрутованим.

Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного
Кодексу України за заявою матері,
батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї.

Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення.

ОСОБА_4 не заперечував, що не звертався
до органу опіки та піклування за
визначенням способів участі у
вихованні дитини, висновок з цього
приводу зазначеним органом не
приймався.

За таких обставин звернення ОСОБА_4 з
позовом про визначення способу участі
у вихованні дитини є передчасним, а
тому підстав для задоволення такого
позову не має.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року
змінити, скасувавши рішення в частині
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав і
стягнення судового збору на користь
ОСОБА_5

ОСОБА_5 в задоволенні позовних
вимог про позбавлення батьківських
прав відмовити.

В інший частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
але може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: