Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Войнаренко Л.С.,

секретаря Клименко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Любимівської сільської ради, третя
особа Головне управління юстиції у
Київській області, Вишгородська
районна державна нотаріальна контора
про визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
позовом про визнання права власності
на спадкове майно, мотивуючи його тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати -
ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася
спадщина на належне їй майно, а саме:
житловий будинок, погреба, госпблоку,
сараю, огорожі, питного колодязя та
земельних ділянок, зокрема земельної
ділянки розміром 0,2500га, за кадастровим
номером 111160001 наданої для
будівництва та обслуговування цього
житлового будинку АДРЕСА_1.

Звернувшись до нотаріуса позивач
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельні
ділянки , що належать спадкодавцю на
підставі Державних актів на право
власності на земельні ділянки. У видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок їй було
відмовлено через відсутність
правовстановлюючих документів на
житловий будинок

Посилаючись на те, що вона позбавлені
можливості в позасудовому порядку
реалізувати свої права спадкоємця,
позивач на підставі ст. ст. 1261,1268 ЦК
України просить визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Позивач направила суду заяву про
слухання справи в її відсутність,
підтримала позов і просила його
задовольнити.

Представник відповідача та треті особи
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені,
своєю заявою Любимівська сільська
рада, не заперечуючи проти позову,
просять розглянути справу без участі
представника сільської ради.

Дослідивши письмові матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвами про
смерть ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_2 залишилося
спадкове майно, яке складається з
житлового будинку, погреба, госпблоку,
сараю, огорожі, питного колодязя та
земельних ділянок, зокрема земельної
ділянки розміром 0,2500га, за кадастровим
номером 111160001 наданої для
будівництва та обслуговування цього
житлового будинку АДРЕСА_1.

Положеннями статті 1216 ЦК України
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи померлої ОСОБА_2 позивачка у
встановленому ст. 1269 ЦК України
порядку та в строк, визначений ст. 1270 ЦК
України подала нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, заведено спадкову
справу №5252012.

На підставі наданих документів
нотаріус видав ОСОБА_1 свідоцтва про
право власності на земельну ділянку
площею 0,2500 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з відсутністю свідоцтва про
право власності на житловий будинок та
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно у видачі свідоцтва про
право на спадщину на житловий будинок
позивачеві було відмовлено.

Узагальнивши судову практику Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» вказав, що
визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини. Право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Також, пунктом 3.1 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» визначено, що при
вирішенні спорів про визнання права
власності на спадкове майно судам слід
керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самих спадкодавців на момент
закінчення будівництва будинків,
зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,
Законом України "Про власність",
Законом України від 7 грудня 1990 року №
533-XII "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування", Законом України від 25
грудня 1974 року "Про державний нотаріат",
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР", Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №
105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними,
районними Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

У період чинності зазначеної
Інструкції державна реєстрація
нерухомого майна не проводилась в
сільській місцевості. Право власності
на нерухоме майно, що знаходиться в
сільській місцевості, може бути
підтверджено довідкою виконавчого
комітету відповідної місцевої ради.

Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Відповідно до довідки Любимівської
сільської ради № 19 від 22.01.2014 року
померла ОСОБА_2 була зареєстрована та
проживала з 1977 року по день смерті,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в АДРЕСА_1 що вказаний
будинок належав ОСОБА_2.

За таких обставин вбачається, що
позивач має право на успадкування
спірного житлового будинку, оскільки
він належав спадкодавцю.

Суд приходить до висновку, що визнання
права власності за позивачем не
порушить прав інших осіб, тому позовні
вимоги є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 58,59,60, 213-215 ЦПК України,
на підставі ст.ст. 1216,1218,1261,1268 ЦК
України, враховуючи роз'яснення, надані
в листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Любимівської
сільської ради, теря особа Головне
управління юстиції у Київській
області, Вишгородська районна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на спадкове майно-
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на спадкове майно після
смерті матері ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що складається з
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.Ф.Войнаренко