РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про стягнення коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання попереднього
договору дійсним, визнання недійсним
договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду із даним позовом, в
якому просив застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину,
стягнути з відповідача аванс та
відсотки за користування грошовими
коштами. В обґрунтування заявлених
вимог посилався на те, що між сторонами
у справі 26.03.2011 був укладений
попередній договір купівлі-продажу
квартири, який він вважає нікчемним,
оскільки не додержана форма його
укладення. А саме, попередній договір
повинен бути укладений у такій же самій
формі, яка встановлена для основного
договору. В свою чергу, форма договору
купівлі продажу квартири є письмова і
договір підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.
Уклавши попередній договір, на його
виконання, відповідач отримав від
позивача грошові кошти у розмірі 40 тис.
грн.., проте в подальшому основний
договір укладений не був, а грошові
кошти позивачу не повертають, у зв'язку
з чим позивач вимушений був звернутися
за захистом своїх прав до суду.

Крім того, представник позивача у
позові посилається на те, що 11 липня 2012
року між відповідачем ОСОБА_2 та
позивачем був укладений договір
поруки, відповідно до якого ОСОБА_2
поручився за повернення ОСОБА_3
грошових коштів у розмірі 40 тис. грн..,
переданих продавцю в рахунок купівлі
двокімнатної квартири загальною
площею 62.92 квм., житловою площею 33,6 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
згідно з пунктом 2.1 Договору поруки
відповідальність поручителя перед
покупцем обмежується 500 грн., а тому
позивач у якості застосування
наслідків недійсності правочину
просить стягнути з відповідачів 500 грн.
солідарно, а з відповідача ОСОБА_3 39500
грн.

В ході розгляду справи
представники позивача та позивач позов
підтримали та просили його
задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
ході розгляду справи позовні вимоги не
визнала, заявивши зустрічні позовні
вимоги про визнання попереднього
договору дійсним, а також визнання
недійсним договору поруки. В
обґрунтування заявлених вимог
послалась на те, що попередній договір
є дійсним, оскільки сторони домовились
усіх істотних умов договору, вказавши,
що позивач в односторонньому порядку
відмовився від нотаріального
посвідчення попереднього договору та
укладення основного договору
купівлі-продажу, оскільки відповідно
до п.11.2 договору сторони домовились, що
усі заяви, повідомлення, що стосуються
цього попереднього договору, мають
бути викладені у письмовому вигляді і
вважаються доведеними до відома
відповідної сторони і вони направлені
цінним листом з описом вкладення чи
телеграмою за адресою по місцю
реєстрації. Про зняття з реєстрації 26
липня 2012 року за адресою АДРЕСА_2
позивачем повідомлено не було , тому
вважає, що позивач свідомо і навмисно
ухилявся від виконання взятих на себе
зобов`язань в односторонньому порядку.
Водночас зі своєї сторони , за
твердженнями представника
відповідача, ОСОБА_3,будучи громадянкою
Росії, прибула в м. Київ для укладення
основного договору купівлі-продажу,
надіславши на адресу ОСОБА_1 20 вересня
2012 року лист-запрошення до
нотаріальної контори за адресою:
АДРЕСА_4 для укладення договору
купівлі-продажу квартири, однак ОСОБА_1
не з`явився за вказаною адресою, не
попередивши про причини такої
поведінки , а тому основний договір
укладений з вини позивача.

Також представник відповідача
послалась , що коштів від ОСОБА_1 вона не
одержувала, оскільки відмовилась
передавати йому квартиру до оформлення
основного договору купівлі-продажу.
При цьому представник відповідача
вважає недійсним укладений договір
поруки, оскільки ОСОБА_3 про його
укладення обізнана не була, та не
уповноважувала ОСОБА_2 бути ії
поручителем у відносинах між нею та
ОСОБА_1

Згідно з ухвалою Солом"янського
районного суду м.Києва від 21.11.2013 року
зустрічні вимоги об"єднано у одне
провадження разом з первісним позовом.

Представник позивача та позивач в
судовому засіданні зустрічні позовні
вимоги не визнали та просили у їх
задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи
повідомленим належним чином про місце,
день та час судового розгляду, в судове
засідання не з`явився, про причини
неявки суд не повідомив у зв`язку із чим
судом ухвалено про розгляд справи у
його відсутність.

Вислухавши пояснення
представника позивача та позивача,
представника відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, суд
виходить із наступного.

Встановлено, що 11.07.2012 року між
ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець)
був укладений договір, предмет якого п.1
в якому визначено , що по даному
договору сторони зобов`язуються в
строк до 12 жовтня 2012 року включно
укласти основний договір
купівлі-продажу двокімнатної квартири,
загальною площею 62,92 кв.м, жилою площею
33,6 кв.м. АДРЕСА_1 та нотаріально його
посвідчити у порядку встановленому
законом.

В п. 10.1 даного договору зазначено, що
підтверджуючи наміри укласти договір
купівлі-продажу належної на праві
власності продавцю (відповідачу)
нерухомості покупець передав, а
продавець прийняв гарантійну суму , яка
складає 40 000тис грн., що еквівалентно 5 000
доларам США.

Виходячи із змісту даних умов
договору суд приходить до висновку, що
саме цей пункт і визначає правову
природу договору та дійсне
волевиявлення сторін при його
укладанні. А саме, що укладений між
сторонами договір є договором про
наміри, наявність інших правовідносин
між сторонами судом не встановлено, так
як сторонами не надано про те
відповідних доказів.

Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України,
договір про наміри, якщо в ньому немає
волевиявлення сторін щодо надання йому
сили попереднього договору, не
вважається попереднім договором.

Договір про наміри лише підтверджує
волю сторін до вчинення у майбутньому
правочину, у зв'язку з чим сторони взяли
на себе зобов'язання вчинити певні дії
для можливого укладення договору в
подальшому.

Однією із таких дій сторонами
визначена передача покупцем
(позивачем) та прийняття продавцем
(відповідачем) на підтвердження наміру
укладення договору купівлі-продажу
нерухомості суми авансу в розмірі 40000
гривен, що на момент підписання
договору становило суму еквівалентну
5000 доларів США.

Оскільки за умовами договору, сторони
лише домовилися укласти договір
купівлі-продажу нерухомості у
майбутньому, то передана однією зі
сторін грошова сума є авансом, який
підлягає поверненню. Вказана правова
позиція була викладена, зокрема, в
постанові Верховного Суду України від
13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12.

Разом з тим, згідно з п.п. 10.2,10.3 договору,
у разі не укладення договору
купівлі-продажу в обумовлений
сторонами строк, з причин залежних від
продавця, продавець зобов`язаний
повернути гарантійну суму, а також
сплатити покупцю неустойку ( штраф) в
розмірі гарантійної суми. У випадку не
укладення основного договору
купівлі-продажу у встановлений строк з
причини, що залежить від покупця,
гарантійна сума залишається в
розпорядженні продавця у якості
неустойки ( штрафа). А отже умовами
укладеного між сторонами договору
передбачена трансформація суми авансу
у неустойку.

Відповідно до пункту 11.2 Договору
сторони погодили, що що усі заяви,
повідомлення, що стосуються цього
попереднього договору, мають бути
викладені у письмовому вигляді і
вважаються доведеними до відома
відповідної сторони і вони направлені
цінним листом з описом вкладення чи
телеграмою за адресою по місцю
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1
26.07.2012 року був знятий з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрований
25.11.2012 року за адресою: АДРЕСА_3. Про
зміну зареєстрованого місця
проживання ОСОБА_1 повідомлено не було.

За твердженнями представника
відповідачки ОСОБА_3 12.10.2012 року прибула
до м.Києва з метою посвідчення
основного договору купівлі -продажу.

Матеріали справи свідчать , що 12.10.2012
року відповідач ОСОБА_3 була присутня у
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за адресою: АДРЕСА_5 і ії особу
встановлено, що підтверджується
нотаріально посвідченим свідоцтвом,
реєстровий номер 21543.

Матеріали справи свідчать такожі і про
те, що відповідачка засобами пошвтого
зв"язку за зареєстрвоаною адресою
позивача, що вказана у договорі,
повідомила останнього про
необхідність укладення договору
купівлі-продажу та місце його
посвідчення, що свідчать про
волевиявлення відповідачки щодо
укладення договору та здійснення нею
свідомих дій щодо цього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, ЦК України
покладає на неї обов'язок довести
відсутність своєї вини. Особа
звільняється від відповідальності
лише в тому разі, коли доведе
відсутність своєї вини в порушенні
зобов'язання (постанова судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 13 лютого 2013
р. у справі № 6-170цс12).

В матеріалах справи відсутні докази,
які свідчили про відсутність вини
позивача у невиконанні умом договору
наміру, а виходячи із п.9 договору він
вважається саме таким, що порушив
договірні зобов'язання. Проте, суд
вважає, що відповідачкою ОСОБА_3
доведено відсутність своєї вини у
порушенні зобов`язання, що нею
підтверджено належними та допустимими
доказами по справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що первісні позовні вимоги є
недоведеними ,необґрунтованими , а тому
задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що 11
липня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 укладений договір
поруки відповідно до якого ОСОБА_2
поручився перед покупцем ОСОБА_1 за
повернення ОСОБА_3 40 тис. грн..,
переданих позивачем їй в рахунок
покупки двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 2.1 Договору поруки
відповідальність поручителя перед
покупцем обмежується виплатою суми
фінансових зобов`язань продавця,
передбачених в п.1.1 даного договору,
який не повинен перевищувати 500 грн.

Даний договір представник відповідача
просить визнати недійсним.

Однак , суд вважає, що підстави для
визнання даного договору недійсним
відсутні. Крім того, суд вважає,що даний
договір юридичних наслідків для
відповідачки ОСОБА_3 не створив.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що в задоволенні зустрічних вимог слід
відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.215, 614,635 ЦК України,
ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Відмовити у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання попереднього договору
дійсним, визнання недійсним договору
поруки.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: