У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 12
листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва
від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня
2006 року між ЗАТ
«Акціонерний комерційний промислово
інвестиційний банк» та ОСОБА_4
укладено договір про іпотечний кредит
№ 10689-к, відповідно до умов якого
останній надано кредит у розмірі 330 000
доларів США на придбання нерухомості з
кінцевим терміном погашення не пізніше
26 вересня 2006 року. З метою забезпечення
виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за
вказаним договором про іпотечний
кредит, 27 вересня 2006 року між банком та
позичальником були укладені іпотечні
договори, відповідно до умов яких
остання передала в іпотеку банку
належні їй на праві власності: нежиле
приміщення НОМЕР_1 - магазин у літ «А»
загальною площею 68,2 кв. м по
АДРЕСА_1; нежилі приміщення за номерами
з № 1 по № 6 групи приміщень № 78
цокольного поверху у будинку по
АДРЕСА_2.

Згідного з договором відступлення прав
вимоги від 17 грудня 2012 року ПАТ
«Акціонерний комерційний промислово
інвестиційний банк», який є
правонаступником ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово інвестиційний
банк», переуступив право вимоги за
указаними кредитним договором та
іпотечними договорами позивачу.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором про іпотечний кредит не
виконав, а тому у нього, станом на 31
травня 2013 року, утворилась
заборгованість у розмірі 1 751 889,19 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Звернуто
стягнення у межах заборгованості у
розмірі 1 751 889,19 грн за договором про
іпотечний кредит № 10689-к від 27
вересня 2006 року, укладеним між ЗАТ
«Акціонерниий комерційний промислово
інвестиційний банк» та ОСОБА_4, на
предмет іпотеки, а саме нежиле
приміщення НОМЕР_1 - магазин у літ «А»
загальною площею 68,2 кв. м по АДРЕСА_1,
оцінене сторонами договору іпотеки у 861
100,00 грн; нежилі приміщення за номерами
з № 1 по № 6 групи приміщень № 78
цокольного поверху у будинку по
АДРЕСА_2, оцінене сторонами договору
іпотеку у 548 400,00 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції змінено, визначено спосіб
звернення стягнення предмету іпотеки
шляхом реалізації з прилюдних торгів
за початковою ціною встановленою в
договорах іпотеки. У решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції в незміненій частині
та рішення апеляційного суду залишити
без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову, оскільки ОСОБА_4 не
виконувала свої договірні зобов'язання
з погашення кредиту та сплати
відсотків і станом на 31 травня 2013 року у
неї утворилась заборгованість у
розмірі 1 751 889,19 грн. ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційним
банк» переуступив право вимоги за
вказаним кредитним договором позивачу,
а також передав права вимоги за
договорами забезпечення, про що
протягом п'яти днів, у відповідності з
вимогами договору, було повідомлено
відповідача. Новим кредитором вимоги
ст. 514 ЦК України щодо зміни умов
договору, які існували на момент
укладення, не порушувались. ПАТ
«Альфа-Банк» листом від 16 квітня 2013
року повідомив позичальника про
наявність простроченої заборгованості
і необхідність погашення цієї
заборгованості протягом 30 календарних
днів, а в разі невиконання цієї вимоги -
попереджав про дострокове стягнення
усієї суми кредитної заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, однак, указане повідомлення
залишене відповідачем без виконання.

Апеляційний суд, змінюючи рішення
місцевого суду в частині способу
звернення стягнення на предмет
іпотеки, дійшов вірного висновку, що
резолютивна частина рішення суду у
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення суду першої
інстанції в незміненій частині та
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому їх слід
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року в
незміненій частині та рішення
апеляційного суду м. Києва
від 06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана