АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2211/905/2012
Провадження № 22-ц/792/23/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого судді - Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача
Вікторова О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
„Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, зняття з реєстраційного
обліку за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
11 січня 2013 року,

встановила:

В травні 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» (далі - Банк) звернулося до суду
із зазначеним позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування вимог позивач
зазначив, що 1 червня 2007 року між банком
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № Ф1-07/54365-0029-1, згідно умов якого
відповідач отримав кредит в розмірі 52
442 доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
між банком та ОСОБА_2 був укладений
іпотечний договір № Ф1-07/54365-0029-3, за яким
банку передано в заставу квартиру
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 належним чином взяті на себе
зобов'язання не виконував, тому
утворилася заборгованість, яка в
гривневому еквіваленті становить 1 174
884,73 грн. Згідно рішення Нетішинського
міського суду від 5 червня 2009 року було
вирішено стягнути з ОСОБА_2
заборгованість по кредиту, проте дане
рішення суду досі не виконано, кошти
банку не повернуті.

Банк просив звернути стягнення на
предмет іпотеки - трьохкімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» в особі філії
«Північно - Західне регіональне
управління» АТ «Банк

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції -
Ходоровський В.Б.
Справа № 2211/905/2012

Провадження №22-ц/792/23/14

Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 27

«Фінанси та кредит» за кредитним
договором № Ф1-07/54365-0029-3 від 1 червня 2007
року у розмірі: заборгованість по
кредиту - 50643,45 доларів США, що становить
404 625,19 грн.; заборгованість по відсоткам
- 20727,18 доларів США, що становить 165 603,95
грн.; заборгованість по комісії - 1700
грн.; заборгованість по пені - 602 954,81
грн., загальна сума заборгованості в
гривневому еквіваленті становить 1 174
884,73 грн., шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження»,
за початковою ціною продажу, що
відповідає узгодженій вартості
передбаченої іпотечним договором - 264 837
грн. 00 коп., а також стягнути з
відповідача судовий збір на користь
банку в розмірі 3219 грн.

В подальшому позивач уточнив
позовні вимоги та зазначив
відповідачами окрім ОСОБА_2, ще ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які прописані та
проживають в квартирі, збільшив суму
заборгованості до 1 544 695 грн. 50 коп.,
оскільки між банком та ОСОБА_2 була
укладена додаткова угода про
додатковий кредит в сумі 5 244 доларів
США. Банк просив зобов'язати ОСОБА_2
передати оригінали правовстановлюючих
документів на нерухоме майно, виселити
та зняти з реєстраційного обліку
відповідачів з трьохкімнатної
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 11 січня 2013
року позов задоволено, звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
трьохкімнатну квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» в особі філії
«Північно - Західне регіональне
управління» АТ «Банк «Фінанси та
кредит» за кредитними договорами та
додатковою угодою від 1 червня 2007 року
станом на 11 січня 2013 року в розмірі:
загальна сума заборгованості по
кредиту - 50 643,45 доларів США, загальна
сума заборгованості по відсоткам - 29
580,46 доларів США, загальна сума
заборгованості по комісії - 2 500 грн.,
загальна сума заборгованості по пені - 1
007 260 грн. 92 коп. і всього загальна сума
заборгованості 80 223, 91 долари США та 1 009
760, 92 грн., що в гривневому еквіваленті
становить 1 650 990, 63 грн., шляхом продажу
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з початковою ціною
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації встановленої на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності,
незалежним експертом на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Виселено та знято з
реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 з трьохкімнатної квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Непогоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просили
скасувати його та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянти зазначили, що судом
було розглянуто справу без їх участі,
повідомлення про розгляд справи вони
не отримували.

На думку апелянтів судом неприйнято до
уваги положення п. 8.2.1 п. 8.2.3 Іпотечного
договору та положення ст. 346 Цивільного
кодексу України, згідно яких виселення
з квартири та втрата права
користуватися нею до фактичної її
реалізації порушує їх законні права.

Крім того, апелянти посилаються на те,
що збереження за ними права на
користування квартирою могло би
забезпечити їх можливістю надалі
повертати кредитні кошти, а оскільки їх
з квартири виселено, тому вони змушені
будуть винаймати інше житло та не
зможуть повертати кошти за кредитним
договором.

Суд також не прийняв до уваги той факт,
що згідно рішення Нетішинського
міського суду від 05 червня 2009 року з
ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по
вказаних кредитних договорах станом на
29 березня 2009 року в розмірі 499 529 грн. 30
коп. та відкрито виконавче провадження
по примусовому виконанню цього
рішення.

ОСОБА_2 постійно сплачує проценти за
користування кредитними коштами, тому
вирішуючи спір, суд першої інстанції не
повинен був зазначати в своєму рішенні
щодо стягнення процентів, погашено ним
також і нараховану комісію за період з 1
квітня 2009 року.

Судом невірно визначено розмір пені,
оскільки її розмір є значно більшим,
ніж основна сума боргу, а кошти на
погашення кредитної заборгованості
ним сплачуються постійно.

В судове засідання апелянти та їх
представник не з'явилися.

ОСОБА_3 в письмовій заяві просила
розгляд справи відкласти в зв'язку з
перебуванням ОСОБА_2 на лікуванні в
медичному закладі. Актом посадових
осіб КП Нетішинської міської ради
„Житлово- комунальне об'єднання" від
03.04.2014 року було встановлено
неможливість вручення судових
повісток відповідачам в зв'язку з тим,
що за місцем їх реєстрації вхідні двері
до квартири відчинені не були.

Колегія суддів, порадившись на місці,
враховуючи вимоги ст.ст. 303-1, 305 ЦПК
України ухвалила продовжити розгляд
справи без участі відповідачів, які
неодноразово викликалися в судове
засідання апеляційного суду, однак в
зв'язку з їх клопотаннями розгляд
справи судом був неодноразово
відкладений, в т.ч. і зв'язку з
перебуванням відповідача ОСОБА_2 на
лікуванні в медичній установі.

Слід також врахувати також ту
обставину, що ОСОБА_2 надав пояснення в
судовому засіданні апеляційного суду
17.12.2013 року, справа перебуває в
провадженні апеляційного суду з 23.10.2013
року, в період з 17.12.2013 року по 05.03.2014
року провадження в справі було
зупинено в зв'язку з проведення судової
експертизи за заявою відповідача.

Представник Банку в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечив та пояснив,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає фактичним
обставинам справи.

Заслухавши пояснення учасника
процесу, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання щодо розміру заборгованості,
яка підлягає до стягнення за
кредитними договорами, зняття
відповідачів з реєстрації.

Судом встановлено, що на підставі
кредитного договору №Ф-1-07/54365-0029-1 від 1
червня 2007 року ОСОБА_2 отримав від Банку
кредит в сумі 52 442 дол. США, з терміном
повернення суми кредиту з врахуванням
додаткової угоди №1 від 24.10.2008 року - до
31 серпня 2019 року. Відповідно до
кредитного договору від 1 червня 2007
року №Ф-1-07/54365-0029-2, отримав від Банку
додатково 5 244 дол. США кредиту на строк
до 31 травня 2010 року.

Того ж дня в рахунок забезпечення
виконання зобов'язання за кредитними
договорами між Банком та ОСОБА_2 було
укладено іпотечний договір №
Ф-1-07/54365-0029-3, відповідно до якого
позичальник передав кредитору належну
йому квартиру АДРЕСА_1, в якій
зареєстровані та проживають ОСОБА_2,
його дружина ОСОБА_3 та їх повнолітні
діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Нетішинського міського
суду від 5 червня 2009 року було стягнуто
з ОСОБА_2 на користь Банку
заборгованість за вказаними
договорами станом на 23 березня 2009 року
в сумі 499 529,30 грн. На час розгляду справи
судом першої інстанції рішення суду
перебувало на примусовому виконанні у
відділі ДВС Нетішинського міського
управління юстиції.

Висновком судової економічної
експертизи від 04.03.2014 року, №192/13-26,
проведеної на підставі ухвали колегії
суддів апеляційного суду встановлено,
що на виконання вищевказаного рішення
суду за період з 05.06.2009 року по 11.01.2013
року ОСОБА_2 було сплачено 350,63 дол. США
відсотків та 3248,49 дол. США тіла кредиту.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
сума боргу підтверджена належними та
допустимими доказами, не спростована
відповідачем, тому з врахуванням вимог
ЦК України, Закону України „Про
іпотеку" позов слід задоволити,
звернувши стягнення на передане в
іпотеку майна в рахунок погашення
заборгованості, яка виникла станом на 11
січня 2013 року в сумі 1 650 990,63 грн.

Однак повністю з таким висновком суду
погодитися не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України „Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними
зобов'язаннями шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки;
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України „Про
іпотеку".

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Згідно роз'яснень, насадних у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розрізання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина 1 статті 20
ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Суд не в повній мірі виконав
вимоги закону та не правильно
встановив обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
Банк декілька разів уточнював свої
позовні вимоги шляхом подання
відповідних письмових заяв, в яких
збільшував суму заборгованості.
Остання заява була ним подана в жовтні
2012 року, відповідно до якої позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення суми
заборгованості за кредитними
договорами в розмірі 1 544 695 грн. 50 коп.
(а.с. 93). В судовому засіданні 11.01.2013 року
представник Банку заявив клопотання,
яке було задоволено судом, про
долучення до матеріалів справи
відомостей розрахунку кредитної
заборгованості ОСОБА_2 станом на 11
січня 2013 року, відповідно до яких
загальна сума боргу становить 1 650 990,63
грн. Заяв про уточнення позовних вимог
в зв'язку зі збільшенням кредитної
заборгованості Банк не заявляв, а суд
не постановляв відповідної ухвали з
цього приводу як в письмовій, так і в
усній формі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд
безпідставно, з порушенням вимог ст.ст.
11, 31 ЦПК України збільшив суму
заборгованості, в рахунок якої
проведено стягнення на іпотечне майно
до 1 650 990,63 грн., що призвело до порушення
прав відповідачів. В зв'язку з цим до
уваги слід прийняти суму
заборгованості 1 544 695 грн. 50 коп., яка
була визначена Банком у належній
процесуальній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вирішуючи питання про визначення
суми заборгованості судом не було
перевірено належним чином доводи
відповідача щодо неправильності
проведення нарахувань за кредитним
договором, значного безпідставного
нарахування пені, розмір якої не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Судово-економічною експертизою
№192/13-26 від 04.03.2014 року було встановлено
частково неправильне нарахування
розміру кредитного боргу за
договорами.

Відповідно до вказаного
експертного висновку розмір
заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за
кредитним договором від 01.06.2007 року №
Ф1-07/54365-0029-1 станом на 24.07.2012 року
становить 76008,77 дол. США та 78 987,13 грн., у
тому числі: 50 643,45 дол. США сума
несплаченого тіла кредиту; 25 365,32 дол.
США - борг по сплаті відсотків; 2300 грн. -
борг по сплаті комісії; 76 687,13 грн. -
заборгованість по пені. Заборгованість
по кредитному договору №Ф-07/54365-0029-2 від
01.06.2007 року станом на 24.07.2012 року
становить 1697,22 дол. США та 16 513,80 грн., у
тому числі: 543,85 дол. США - сума
несплаченого тіла кредиту; 1153,37 дол. США
- борг по сплаті відсотків та 16513,80 грн. -
заборгованість по пені.

Таким чином розмір
заборгованості ОСОБА_2 за обома
кредитними договорами в даному випадку
становитиме: 51 187,30 дол. США - загальна
заборгованість по тілу кредиту; 26 518, 69
дол. США - заборгованість по відсоткам; 2
300 грн. - борг по комісії та 93 200,93 грн. -
заборгованість по пені, а всього 77 705,99
дол. США, що еквівалентно 620 870 грн. 86 коп.
та 95 500,93 грн., що в гривневому
еквіваленті становитиме 716 371 грн. 79 коп.
станом на 24.07.2012 року.

Рішення суду в частині зняття з
реєстрації відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не відповідає
вимогам закону, оскільки відповідно до
ст. 7 Закону України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили,
зокрема, про виселення.

Оцінюючи співмірність обраного
позивачем способу захисту
порушеного права у вигляді звернення
стягнення на іпотечне майно слід
зазначити наступне.

Як вбачається з умов договору
іпотеки №Ф1-07/54365-0029-3 від 1 червня 2007
року, сторони узгодили вартість
предмету іпотеки 264 837 грн. (п. 3
Договору). Інших об'єктивних даних про
вартість спірного майна матеріали
справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що
сума боргу становить 716 371,79 грн., а
вартість іпотеки 264 837 грн., колегія
суддів приходить до висновку про те, що
спосіб захисту, обраний Банком у
вигляді звернення стягнення на
іпотечне майно співмірний порушенню,
враховуючи, що розмір кредитної
заборгованості більш ніж утричі
перевищує вартість спірного майна.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 33
Закону України „Про іпотеку",
наявність рішення Нетішинського
міського суду від 5 червня 2009 року про
стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь
Банку заборгованості за кредитними
договорами не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
боржником в іпотеку нерухоме майно.

Аналогічна позиція викладена у
постанові ВСУ від 04.09.2013 року №6-73цс13,
прийнятій в порядку перегляду судових
рішень, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Посилання апелянтів на передчасність
виселення зі спірної квартири не
ґрунтуються на нормах закону та
фактичних обставинах справи.

Підстави та процедура виселення
осіб у випадку звернення стягнення
на предмет іпотеки - жилий будинок,
квартиру, передбачена нормами чинного
законодавства і була повністю
дотримана Банком, про що свідчать
матеріали справи, тому підстав для
визнання виселення відповідачів
незаконним колегія суддів не вбачає.

Судові витрати між сторонами
підлягають розподілу у відповідності з
вимогами ст. 88 ЦПК України, пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в 2012 році максимальна
ставка судового збору за подання до
суду позовної заяви майнового
характеру відповідно до Закону України
„Про судовий збір" становила не більше
3 розмірів мінімальної заробітної
плати, тобто 3 219 грн., за подання до суду
позовної заяви немайнового характеру -
107,30 грн., з яких фактично було сплачено
Банком 107 грн., тому з врахуванням
витрат позивача, пов'язаних з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідачів - 420 грн., на користь
останнього з відповідачів підлягає
стягнення 1737,40 грн., по 434,35 грн. з
кожного відповідача
(3219+107+420=3746х46,38%:100%=1737,40:4=434,35).

З врахуванням висновку судової
експертизи, оплату якої в розмірі 3978
грн. здійснив відповідач ОСОБА_2, діючи
у відповідності з принципом
пропорційності розподілу судових
витрат, з Банку на користь ОСОБА_2
підлягає стягнення 1845 грн. (3978х46,38:100=1845).

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в справі про часткове
задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задоволити частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 11 січня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задоволити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки -
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» в особі філії «Північно -
Західне регіональне управління» АТ
«Банк «Фінанси та кредит» за
кредитними договорами та додатковою
угодою від 1 червня 2007 року станом на 24
липня 2012 року в розмірі: 51 187,30 дол. США -
загальна заборгованість по тілу
кредиту; 26 518, 69 дол. США - заборгованість
по відсоткам; 2 300 грн. - борг по комісії
та 93 200,93 грн. - заборгованість по пені, а
всього 77 705,99 дол. США, що еквівалентно 620
870 грн. 86 коп. та 95 500,93 грн., що в
гривневому еквіваленті становитиме 716
371 грн. 79 коп. шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з початковою ціною
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації встановленої на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності,
незалежним експертом на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» в особі філії «Північно -
Західне регіональне управління» АТ
«Банк «Фінанси та кредит» по 434 грн. 35
коп. судових витрат з кожного.

Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» в особі філії «Північно -
Західне регіональне управління» АТ
«Банк «Фінанси та кредит» на користь
ОСОБА_2 1845 грн. судових витрат за
проведення експертизи.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук