Справа № 740/5632/13 Провадження №
22-ц/795/868/2014 Головуючий у I інстанції:
Олійник В.П.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

29 травня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1, відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 04 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
третя особа Комунальне підприємство
„Служба єдиного замовника", про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та виселення із
житлового приміщення,

в с т а н о в
и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 04
березня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_4
права власності на квартиру АДРЕСА_1
шляхом визнання ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
виселення ОСОБА_2 із жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_1, без надання іншого
жилого приміщення.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 по 414 грн. 12 коп. витрат на
правову допомогу, по 91 грн. 76 коп.
судового збору з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю, посилаючись на
невірне застосування норм
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що чинним законодавством України
не передбачено перехід прав та
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Апелянт зазначає, що факт проживання
відповідачів у квартирі, яка є
власністю позивача, без його згоди є
обмеженням прав власності власника
квартири. Вказує, що суд першої
інстанції прийшов до хибного висновку
про відмову в задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки вказаний висновок порушує
вимоги ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а
позивач не може розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не може бути задоволена,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ОСОБА_6 не проживає
у спірній квартирі з 2012 року, тобто не
проживає у спірній квартирі без
поважних причин понад один рік, що є
підставою для визнання останнього
таким, що втратив право користування
спірною квартирою. Також місцевий суд
задовольнив вимогу позивача щодо
виселення відповідача ОСОБА_2, оскільки
остання не мала згоди позивача щодо
вселення в спірну квартиру.

У вказаній частині рішення не
оскаржується, а тому не переглядалося
апеляційним судом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 щодо визнання ОСОБА_9,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням та виселення їх із
житлового приміщення, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8
набули права користування спірною
квартирою за згодою колишнього
власника ОСОБА_10 та продовжують
користуватися своїм правом після
переходу права власності на спірну
квартиру до позивача 10 квітня 1995 року.

Такий висновок суду ґрунтується на
законі та відповідає обставинам справи
і з ним погоджується апеляційний суд,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4,
який зареєстрований і проживає в
АДРЕСА_2, є власником спірної квартири
за адресою АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 02 березня 1995 року в
порядку спадкування після ОСОБА_10,
державна реєстрація права власності
здійснена 10 квітня 1995 року, докази на
підтвердження недійсності даного
свідоцтва станом на час розгляду
справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 до 16 квітня 2011 року
мав зареєстроване місце проживання у
спірній квартирі, з 16 квітня 2011 року має
зареєстроване місце проживання в
АДРЕСА_3.

У спірній квартирі мають зареєстроване
місце проживання також і відповідач
ОСОБА_2 з 13 листопада 1991 року, ОСОБА_9 з 26
жовтня 2005 року, ОСОБА_6 з 20 червня 2001
року, ОСОБА_8 з 15 травня 1984 року.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи, на
даний час в спірній квартирі фактично
проживає ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8,
відповідач ОСОБА_6 проживав у спірній
квартирі до 2012 року, він та відповідач
ОСОБА_3 сплачують комунальні послуги,
що підтверджується також
повідомленням ТОВ "НіжинТеплоМережі"
від 29 листопада 2013 року щодо укладення
договору про надання комунальних
послуг по спірній квартирі,
повідомленням КП "Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" від 06 грудня 2013 року щодо
відкриття особового рахунку на спірну
квартиру не на ОСОБА_4, а на іншу особу,
повідомленням КП "Служба Єдиного
Замовника" від 11 грудня 2012 року щодо
укладення 05 квітня 2012 року договору на
отримання комунальних послуг з ОСОБА_3

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_9,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 набули права
користування спірною квартирою за
згодою власника ОСОБА_10, останні набули
права користування нею і після
здійснення державної реєстрації права
власності на спірну квартиру за
позивачем 10 квітня 1995 року, будь-які
заперечення позивача з даного приводу
з 1995 року по час виникнення спірних
правовідносин щодо продажу квартири у
2013 році в матеріалах справи відсутні.

Позивач фактично висловлював згоду на
користування відповідачами ОСОБА_9,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 спірною квартирою, яка є
постійним місцем проживання останніх,
а відсутність письмової згоди позивача
на вселення даних відповідачів не
свідчить про те, що останні, які
вселилися, не набули права
користування спірною квартирою.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Підстави для виселення відповідачів
ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8 не встановлені,
крім того суд враховує, що відповідно
до ст.47 Конституції України кожен має
право на житло, згідно ст.9 ЖК
Української РСР ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Таким чином, доводи апелянта не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
розглядаючи апеляційну скаргу на
підставі вимог ст. 303 ЦПК України не
встановлено підстав, передбачених ст.
309 ЦПК України, для ухвалення нового
рішення суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 04
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий: Судді: