Справа № 148/6717/13-ц Провадження №
22-ц/772/2081/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Карнаух А. П.Категорія: 53
Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В.

При секретарі: Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2
звернулась до Суворівського дитячого
навчального закладу №1 про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
відповідача на рішення Тульчинського
районного суду Вінницької області від 3
червня 2014 року , -

В С Т А Н О В И
Л А :

ОСОБА_2 звернулась до Тульчинського
районного суду з позовом до
Суворівського ДНЗ №1 про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої позовні вимоги
наступним.

09.06.2010 року відповідно до наказу №2
вона була прийнята на посаду
вихователя Суворівського ДНЗ №1. 07.10.2013
року наказом № 68 її було звільнено з
займаної посади за власним бажанням.

Вважає своє звільнення незаконним.
Нею була написана заява 07.10.2013 року про
звільнення за власним бажанням зранку,
а після обіду вона попередила в усній
формі про відкликання своєї заяви.
07.10.2013 року з наказом про звільнення
вона не була ознайомлена, його копія їй
не вручалась, розрахункові виплачені
не були і вона в той же день
продовжувала працювати. 08.10.2013 року
позивачка звернулась в лікарню до
лікаря-кардіолога, про що свідчить
амбулаторна картка. З 09.10.2013 року по
18.10.2013 року вона перебувала на
стаціонарному лікуванні, про що
свідчить листок непрацездатності від
18.10.2013 року. Вона письмовим листом
попередила завідувача ДНЗ №1 про
відкликання заяви про звільнення та
поновлення на раніше займаній посаді.
28.10.2013 року прийшла відповідь, що
поновити на попередню посаду
неможливо, бо на цю посаду вже прийнято
2 людини - одна з 08.10.2013 року, а інша з
16.10.2013 року.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
вона не могла бути звільнена, адже при
звільненні за власним бажанням вона
повинна була попередити роботодавця за
2 тижні про звільнення. І в разі якщо не
залишила роботу і не вимагає
розірвання трудового договору, то її не
вправі були звільняти за поданою
раніше заявою. Окрім того, вона ще 07.10.2013
року в усній формі попередила
завідувача ДНЗ №1 про відкликання
заяви про звільнення, в той день
продовжувала працювати.

Вказані дії відповідача завдали їй
моральної шкоди, яка виразилась в
моральних переживаннях, втраті
душевного спокою, перебування в
роздратованому стані.

Просить суд поновити її на посаді
вихователя Суворівського ДНЗ №1.
Стягнути із Суворівського ДНЗ №1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та виплату лікарняного.
Стягнути із Суворівського ДНЗ №1 у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка
свої позовні вимоги змінила. Від
стягнення відшкодування за тимчасову
втрату непрацездатності (оплату
лікарняного листка) та судових витрат
відмовилась. Просила суд стягнути на її
користь 1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди. В решті свої позовні
вимоги підтримала і просила їх
задовольнити.

Тульчинський районний суд 3 червня
2014 року вирішив: позов ОСОБА_2
задовольнити повністю. Поновити ОСОБА_2
на посаді вихователя Суворівського ДНЗ
№1 с. Суворівського Тульчинського
району Вінницької області . Стягнути із
Суворівського ДНЗ №1 на користь ОСОБА_2
23 944 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Стягнути з
Суворівського ДНЗ №1 на користь ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.367 ЦПК України
звернути рішення про поновлення на
роботі ОСОБА_2 до негайного виконання.

В апеляційній скарзі, представник
відповідача Суворівського ДНЗ №1,
просить рішення суду скасувати як
незаконне і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід частково задоволити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення,
коли висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково повинні
бути зазначені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишаються поза увагою суду.

З матеріалів справи вбачається, що
в листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Суворівської
сільської ради, третьої особи
завідуючої ДНЗ №1 с. Суворівське ОСОБА_4
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, виплату лікарняного та
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Тульчинського
районного суду від 26.11.2013 року відкрито
провадження у справі.

В лютому 2014 року ОСОБА_2 подала до
суду письмове клопотання і просила
закрити в якості відповідача
Суворівський ДНЗ №1, а Суворівську
сільську раду замінити на третю особу
на стороні відповідача без самостійних
вимог.

Таке право позивача передбачено ст.
33 ЦПК України.

Разом з тим суд повинен був
перевірити чи являється Суворівський
ДНЗ №1 юридичною особою.

Колегія суддів встановила, що
Суворівський ДНЗ №1 не являється
юридичною особою, тому у відповідності
до вимог ч. 2 ст. 30 ЦПК України не може
бути відповідачем у даній справі.

Суд першої інстанції рішенням від 3
червня 2014 року визнав Суворівський ДНЗ
№1 відповідачем, а Суворівську
сільську раду не залучив навіть як
третю особу, на стороні відповідача,
сільський голова приймав участь як
свідок.

З огляду на викладене колегія
вважає, що ухвалене судом рішення не
можна визнати законним і
обґрунтованим.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 303
КПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За таких обставин рішення підлягає
скасуванню, як постановлене з
порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає в даному
випадку слід ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу представника ДНЗ
№1 задоволити частково.

Рішення Тульчинського районного
суду Вінницької області від 3 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове, в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Суворівського ДНЗ №1 про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітка за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту проголошення, однак може
бути оскаржена протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом мвірно: