АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1293/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Третьякова І.В. Категорія: 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про захист честі та гідності,
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаною позовною заявою
посилаючись на те, що з 03.01.2012 року
працює на посаді начальника
Голопристанського районного
управління юстиції Херсонської
області. 10.09.2013 року відповідач
надіслав заяву до Голопристанського
районного управління юстиції
Херсонської області в якій виклав
недостовірну інформацію, а саме, що
позивач незаконними діями,
користуючись службовим становищем
намагається відібрати у його дочки
в'їзд до гаражу та окрім цього, висловив
припущення, яке принижує позивача, що
ставши начальником районного
управління юстиції ОСОБА_3 потрібні
були кошти та погрожуючи розірванням
земельного сервітуту запропонував
купити проїзд до гаражу за 10 000 доларів
США. Разом з тим, копію цієї заяви
відповідач надіслав до Міністерства
юстиції України та надіслав аналогічну
інформацію до редакції газети «Новий
день». Крім того 08.10.2013 року відповідач
звернувся до Голопристанського РВ УМВС
України в Херсонській області з заявою
про незаконне заволодіння позивачем
земельної ділянки, чим принизив його та
поширив неправдиві відомості. 17.10.2013
року відповідач направив чергову заяву
до Головного управління юстиції в
Херсонської області, в якій звернув
увагу вищестоящого керівництва на
моральній якості позивача, зокрема
зазначив, що він є жадібним до наживи,
що продаючи свою квартиру мав намір
отримати додаткові переваги та пільги,
намагається незаконно захопити
котельню Комунального господарства
«Міськтеплокомуненерго», підвал
багатоквартирного будинку, за адресою:
м. Гола Пристань, вул. К. Маркса, 72, що ним
незаконно отримані дозволи на
будівництво, залучав до ремонту гаража
та котельні працівників районного
управління юстиції. Враховуючи те, що
неправомірними діями відповідача
принижена честь, гідність та ділова
репутація позивача, а також заподіяно
моральну шкоду, яка виразилася в
моральних стражданнях та переживаннях,
які він зазнав після написаних слів та
приниженні його честі та гідності,
просив:

- визнати, що поширені ОСОБА_4 відомості
у листі Головного управління юстиції у
Херсонській області (реєстраційний №
М-913-5), до редакції газети «Новий день»,
до Голопристанського РВ УМВС України в
Херсонській області (зареєстрована в
журналі єдиного обліку заяв та
повідомлень про вчинені кримінальні
правопорушення та інші дії № 6720 від
08.10.2013), до Головного управління юстиції
в Херсонській області (реєстраційний №
М - 1039-7) не відповідають дійсності та
принижують його честь, гідність та
ділову репутацію

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди
100 000 грн.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 березня
2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 її доводи не визнає,
рішення суду вважає законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
знайшло свого підтвердження факт
поширення інформації відповідачем,
факт того, що інформація не відповідає
дійсності, не доведена винність
відповідача у приниженні честі,
гідності та ділової репутації
позивача, те, що внаслідок цього було
порушено його особисті немайнові права
та спричинено моральну шкоду.

Відповідно до Конституції України та
ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа
має право як на повагу до гідності та
честі, так і право на захист свого
особистого немайнового права.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст.
32 Конституції України, ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод кожному гарантується право на
захист ділової репутації та
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України - кожен
має право на повагу до його гідності та
честі, гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 277 ЦК України - фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушене внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Відповідно до статті 277 ЦК України
оціночні судження не є предметом
судового захисту, що відповідає
прецедентній практиці Європейського
суду з прав людини про тлумачення
положень статті 10 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом України 07 липня
1997 року №475/97-ВР.

Відповідно до ст.10 Конвенції кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів. Здійснення цих
свобод, оскільки воно пов'язане з
обов'язками і встановлені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі, для захисту
репутації чи прав інших осіб, для
запобігання розголошенню
конфіденційної інформації.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, позивач займав
помаду начальника Голопристанського
районного управління юстиції
Херсонської області та наказом від
20.11.2013 року за № 1732/1 звільнений з
займаної посади за угодою сторін, п.1
ст.36 КЗпП України (а.с.77).

10.09.2013 року відповідач звернувся із
заявою до начальника Головного
управління юстиції у Херсонській
області, в якій просив «огородити його
доньку ОСОБА_6 від незаконних дій
начальника Голопристанського
районного управління юстиції в
Херсонській області ОСОБА_7, який
користуючись службовим становищем,
зв'язками через суд бажає позбавити
його доньку в'їзду до гаражу», а також
зазначив, що «в 2012 році ОСОБА_3 заявив
йому, що йому потрібні гроші і
запропонував купити заїзд до гаражу
або він судом скасує сервітут. Сума
була заявлена у розмірі 10000 доларів
США» (а.с.5).

За результатом розгляду вищевказаної
заяви, Головним управлінням юстиції в
Херсонській області листом від 04.10.2013
року відповідачу було повідомлено, що
порушене у зверненнях питання
регулюється нормами Цивільного та
Земельного кодексів України та
вирішення спорів у цих правовідносинах
не належить до компетенції Головного
управління юстиції. Також повідомлено,
що із доданих заяв та документів
вбачається, що спірне питання на
сьогоднішній день перебуває на
розгляді в суді (а.с.6,109).

09.09.2013 року відповідач звернувся із
аналогічною заявою до головного
редактора газети «Новий день» (а.с.7-8),
однак відомостей про опублікування
інформації, викладеної в заяві,
сторонами надано не було і не
заперечується, що така інформація не
опубліковувалася в газеті.

17.10.2013 року відповідач повторно
звернувся до Головного управління
юстиції у Херсонській області із
заявою, копію якої направив Міністру
юстиції України та звернув увагу на
моральні якості та моральне обличчя
позивача. Зокрема, зазначив, що ОСОБА_3
має жадність до наживи, намагається
привласнити котельню Теплокомуненерго
та підвал багатоквартирного будинку,
за адресою: м. Гола Пристань, вул. К.
Маркса, 72, будучи високопоставленим
працівником МВС він зумів отримати
дозвіл на будівництв гаража на місця
пожежного водойму, а також залучав
працівника юстиції для виконання
домашніх робіт (а.с.9-11).

Відповідно до листа від 15.11.2013 року за №
М-1039-7, за результатами розгляду
вищезазначеної заяви, відповідачу
повідомлено, що в ході розгляду
звернення проведено службову
перевірку, за результатами якої
встановлено, що наявність майна, яке
перебуває у власності та на праві
користування ОСОБА_3 у деклараціях про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2011 та 2012 роки
ним відображено. Також повідомлено, що
на розгляді в суді перебуває справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою. Інформація про залучення
працівників управління до виконання
домашніх робіт у робочий час не знайшла
свого підтвердження (а.с.14).

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" - cуди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що звертаючись з
вищезазначеними заявами до
компетентних органів, відповідач
реалізовував конституційне право,
передбачене статтею 40 Конституції, а не
поширював недостовірну інформацію.

Вимога позивача про визнання
відомостей, що поширені відповідачем у
листі до Голопристанського РВ УМВС
України в Херсонській області також є
необґрунтованою, оскільки відповідно
до рішення Конституційного Суду
України N 8-рп/2003 від 10.04.2003 звернення
громадян до правоохоронного органу, що
містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення за змістом частини першої
статті 7 Цивільного кодексу не можуть
вважатися поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
посадової чи службової особи
правоохоронного органу.

Фізична особа, особисте немайнове
право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК
України має право на відшкодування
майнової та (або) моральної шкоди, яку
їй завдано у зв'язку з таким порушенням.
Таким чином, підлягає відшкодуванню
завдана фізичній особі матеріальна та
(або) моральна шкода в результаті
порушення будь-якого особистого
немайнового права, що перелічені у
главі 21 та 22 і перелік яких не є
вичерпним.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди"(зі змінами, внесеними постановою
від 25.05.2001 року №5) встановлено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема, у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Враховуючи те, що позивачем не було
доведено винності відповідача у
приниженні його честі гідності,
гідності та ділової репутації, а також
те, що внаслідок цього було порушено
його особисті немайнові права, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог

Вимоги про відшкодування моральної
шкоди є похідними від вимог про
спростування недостовірної
інформації, а тому підстав для їх
задоволення також немає.

Посилання апелянта на те, що листи
відповідача до Головного управління
юстиції у Херсонській області,
Міністра юстиції України, Президента
України не відповідають вимогам Закону
України "Про звернення громадян", та
містять у собі інформацію, яка
дискредитує позивача як посадову особу
та принижує його честь, гідність та
ділову репутацію до уваги колегією
суддів не беруться, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
"Про звернення громадян", громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Таким чином, зважаючи на положення п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" відповідач
реалізовував своє право на звернення
до органів державної влади, а тому
факти, викладені в зверненні, не можна
вважати недостовірною інформацією у
розумінні ст. 277 ЦК України.

Позивач має право на захист свого
приватного життя за п.2 ст.10
Європейської конвенції з прав людини,
але межа цього захисту його репутації
має бути такою, щоб забезпечити й
вільне обговорення його дій як
посадової особи.

Таким чином, будучи призначеною на
посаду, яка надає особі публічність,
позивач обмежив своє право на
приватність життя, оскільки набув
статусу публічної особи.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги колегією суддів не
приймаються до уваги як такі, що не
підтверджені належними доказами, не
ґрунтуються на вимогах закону, що
регулюють спірні правовідносини, та не
спростовують мотивованих висновків
суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: