Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/465/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

секретаря Черниша
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до музею історії
міста Бердичева про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 24 квітня
2014 року

встановила:

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 24 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до Музею
історії міста Бердичева про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, наказом
№3-к від 31.03.2003 р. музею історії м.
Бердичева ОСОБА_1 було прийнято на
посаду лектора-екскурсовода з 01.04.2003
р.(а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області №386 від 19.09.2013 р.
затверджено штатний розпис музею
історії м. Бердичевав в кількості 17
штатних одиниць (ставок) з 01.10.2013 р.
згідно з додатком та визнано таким, що
втратило чинність, рішення виконавчого
комітету від 20.10.2011 р. №558 „Про
затвердження штатів музею історії м.
Бердичева" (с.38-39).

На підставі вказаного рішення наказом
по музею №103 від 20.09.2013 р. внесено зміни
до штатного розпису та введено його в
дію з 01 жовтня 2013 року. За новим штатним
розписом посада лектора-екскурсовода
відсутня.

У зв'язку з скороченням штату
працівників наказом №110-к від 01.10.2013 р.
ОСОБА_1 попереджено про можливе
звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
03.12.2013 р. (а.с.31).

19 листопада 2013 року профспілковим
представником первинної профспілкової
організації музею Захарчук Н.М. у
присутності ОСОБА_1 було розглянуто
подання директора музею про розірвання
трудового договору з позивачем і дано
згоду на її звільнення за п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України (а.с.25).

Наказом №122-к від 19.11.2013 р. ОСОБА_1
звільнено з посади лектора
(екскурсовода) 3 грудня 2013 року за
скороченням штату працівників за п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України та неможливістю
переведення на іншу роботу через
відсутність вакантних посад, які
відповідають рівню її кваліфікації
(освіти) (а.с.11-13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно виходив з вимог ст.ст. 40, 42, 43
КЗпП України та дійшов обгрунтованого
висновку про те, що звільнення ОСОБА_1
за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем
проведено з дотриманням вимог закону.

Вимоги про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу є
похідними від вимог про визнання
наказу незаконним та поновлення на
роботі, а тому суд обґрунтовано
відмовив і в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
фактично скорочення штату працівників
музею не відбулося спростовуються
вищенаведеним.

Із письмової інформації від 19.11.2013 р.
видно, що подання директора музею щодо
розірвання трудового договору з
позивачем розглянуто у присутності
ОСОБА_1 (а.с.25).

Дану інформацію Захарчук Н.М.
підтвердила, будучи допитаною судом
першої інстанції в якості свідка. А
тому, доводи апеляційної скарги про
недотримання відповідачем вимог ст.43
КЗпП України є безпідставними.

Доводи апелянта в судовому
засіданні апеляційної інстанції про
те, що відповідач повинен був перевести
іншого працівника, яка на час її
звільнення працювала на посаді
зберігача фондів на іншу вакантну
посаду, а їй запропонувати посаду
зберігача фондів, колегія суддів до
уваги не бере, оскільки це право
відповідача, а не обов'язок.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 19 постанови №9 від 06.11.92 р. з
відповідними змінами „Про практику
розгляду судами трудових спорів", судам
слід мати на увазі, що при
проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Якщо це право не
використовувалось, суд не повинен
обговорювати питання про доцільність
такої перестановки (перегрупування).

Інші доводи апеляційної скарги не
містять посилань на порушення судом
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели чи могли призвести
до неправильного вирішення спору, а
тому підстав для скасування рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 24 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: