15.04.2014 Справа № 756/2551/14-ц
Справа
пр. №2/756/1990/14
№756/2551/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого
судді - Андрейчука Т.В.

при
секретарі - Ліщенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 06 грудня 2010 року
ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові
кошти у сумі 92000,00 грн, представивши
розписку про отримання грошових коштів
у зазначеній сумі. Борг відповідач
зобов'язався повернути у термін до 20
лютого 2011 року.

Але, як стверджував позивач,
кошти, отримані в борг у сумі 92000,00 грн,
відповідач досі не повернув,
безпідставно ухиляючись від
зобов'язань, взятих на себе за
договором позики від 06 грудня 2010 року.

Оскільки ОСОБА_2 прострочив
виконання взятого на себе за договором
позики зобов'язання щодо повернення
позики, ОСОБА_1 просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за договором позики у
сумі 92000,00 грн, три проценти річних за
прострочення виконання зобов'язання у
сумі 8280,00 грн, а також просив суд
присудити з ОСОБА_2 судовий збір у сумі
1003,00 грн.

У судовому засіданні позивач
та його представник підтримали позовні
вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому
засіданні позов визнав, пояснив, що 06
грудня 2010 року він отримав в позику
грошові кошти у сумі 92000,00 грн, проте у
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем не зміг їх повернути у
строк, визначений у договорі.

Заслухавши пояснення
позивача, його представника,
відповідача, показання свідка,
дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Ч. 2 ст.1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

06 грудня 2010 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено договір позики,
відповідно до умов якого ОСОБА_1
(позикодавець) передав ОСОБА_2
(позичальник) грошові кошти у сумі 92000,00
грн.

На підтвердження укладнення
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики та
передачі позикодавцем коштів на
виконання його умов, відповідачем було
представлено розписку про отримання
ним від позивача грошових коштів у сумі
92000,00 грн (а. с. 20). Також факт отримання
позичальником ОСОБА_2 грошових коштів
підтвердив допитаний в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_3

Ст. 530 ЦК України визначено,
що, якщо у зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

У договорі позики від 06
грудня 2010 року встановлено кінцевий
термін повернення суми
позики - 20 лютого 2011 року.

Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на
позичальника покладено обов'язок
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

У термін до 20 лютого 2011 року
позичальник отримані в позику грошові
кошти не повернув, ухилившись від
зобов'язань, взятих на себе за
договором позики від 06 грудня 2010 року.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Ч.1 ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Правові наслідки порушення
фізичними і юридичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
зокрема, нормами ст. ст. 549-552, 611, 625 ЦК
України.

Так, за положеннями ч. 2 ст. 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Три проценти річних за
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання за договором позики
становить 8295,12 грн (92000,00 грн грн. х 3% х 1097
днів (з 21 лютого 2011 року до 20 лютого
2014 року) / 365 днів) = 8295,12 грн). Однак у
своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд
стягнути з відповідача три проценти
річних за прострочення виконання
зобов'язання у сумі 8280,00 грн, а тому,
відповідно до принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, саме ця сума підлягає до
стягнення.

Повно та всебічно дослідивши
обставини справи, оцінивши зібрані
докази у сукупності, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 слід задовольнити,
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
борг за договором позики від 06 грудня
2010 року у сумі 92000,00 грн, три проценти
річних за прострочення виконання
зобов'язання у сумі 8280,00 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України присуджує з відповідача на
користь позивача судовий збір
пропорційно до задоволених вимог у
сумі 1002,80 грн.

З огляду на вищевикладене,
відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 625, 1046,
1047-1050 Цивільного кодексу України, та,
керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
06 грудня 2010 року у сумі 92000
(дев'яносто дві тисячі) гривень 00 (нуль)
копійок, три проценти
річних за прострочення виконання
зобов'язання у сумі 8280 (вісім тисяч
двісті вісімдесят) гривень 00
(нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
сумі 1002 (тисяча дві) гривні
80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду міста Києва через
Оболонський районний суд міста Києва
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Т.В. Андрейчук