У Х В А Л А

07 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д., суддів:
Лесько А.О.,Остапчука Д.О., Хопти
С.Ф.,Фаловської І.М.,розглянувши заяву
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, Бохоницької
сільської ради про визнання
незаконними рішення та свідоцтва про
право власності на житловий будинок,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
житлового будинку з спорудами та
будівлями спільним майном подружжя,
визнання права власності на Ѕ частину
житлового будинку, поділ рухомого
майна в натурі, стягнення коштів; за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8
про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2011 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 22 квітня 1999 року
він перебував у зареєстрованому шлюбі
з відповідачем ОСОБА_6 і за час
спільного проживання вони за спільні
кошти збудували житловий будинок по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці,
яка була надана ОСОБА_6 для
індивідуального будівництва. До
вказаного будинку він разом з дружиною
та її донькою заселились в 2004 році, де
були зареєстровані. В червні 2011 року
позивачу стало відомо про існування
свідоцтва про право власності на
будинок, виданого 04 квітня 2006 року на
ім'я матері дружини ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто свідоцтво видане
після смерті особи, а відповідач на
підставі даного свідоцтва отримала
свідоцтво про право власності на
спадщину після смерті матері. Дозвіл на
будівництво вказаного будинку був
наданий згідно рішення Бохоницької
сільської ради від 19 квітня 2001 року,
коли будинок був вже збудований, а
свідоцтво про право власності на
будинок видане після смерті ОСОБА_9, яка
його не будувала та не заселялась.
Спірний будинок був збудований
подружжям ОСОБА_8 та особисто позивачем
було вкладено кошти в розмірі 7000
доларів США, отриманих ним за продаж
земельної ділянки, 1300 доларів
США, отриманих ним від колишньої
дружини як компенсацію за частку у
спільному майні подружжя та 45 000 грн.,
отриманих ним в кредит на роботі для
індивідуального будівництва, а також в
рахунок заробітної плати останнім
отримано 10000 штук цегли, що були
використані при будівництві будинку.

На даний час шлюбні відносини між ними
припинено і відповідач не допускає
його до спірного будинку, а тому з
урахуванням уточнених позовних вимог,
ОСОБА_8 просив визнати рішення
виконкому Бохоницької сільської ради
від 10 березня 2006 року про видачу
свідоцтва про право власності на
будинок незаконним, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім'я ОСОБА_6, визнати спірний
житловий будинок з спорудами та
будівлями спільним майном подружжя,
визнати за ним право власності на
1/2 частину вказаного житлового
будинку з спорудами та будівлями,
поділити рухоме майно подружжя в
натурі та стягнути з відповідачки на
його користь 1/2 коштів,
вкладених у поліпшення будинку по
АДРЕСА_2, що подарований відповідачу її
батьком.

В березні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що з 22 квітня 1999 року
по 21 листопада 2011 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_8 і у зв'язку з погіршенням
шлюбних відносин та зміною
відповідачем за зустрічним позовом
місця проживання, ними в присутності
представника Бохоницької сільської
ради було складено акт про наявність
спільного майна, у якому вказано:
стінку меблеву, м'який куточок, стіл,
спальню (набір), телевізор «Соні»,
м'який куточок, кухню (набір), газову
плиту «Норд», холодильник «Норд»,
водонасосну установку, автомобіль та
телевізор LG, а тому просила поділити
вказане майно та виділити їй стінку
меблеву, м'який куточок, стіл, спальню
(набір), телевізор «Соні», м'який
куточок, кухню (набір), газову плиту
«Норд», холодильник «Норд», телевізор
LG, а відповідачу - водонасосну
установку та автомобіль.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 12
грудня 2013 року первісний позов ОСОБА_8
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано рішення
виконавчого комітету Бохоницької
сільської ради від 10 березня 2006 року №
15 «Про видачу свідоцтва про право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами та будівлями
по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_9
Визнано недійсним свідоцтво від 04
квітня 2006 року про право власності на
вказаний житловий будинок на ім'я
ОСОБА_9 Визнано недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від 30
червня 2006 року на ім'я ОСОБА_6 на цілий
житловий будинок з господарськими
спорудами та будівлями по АДРЕСА_1. В
порядку розподілу рухомого майна
подружжя виділено ОСОБА_8 водонасосну
установку вартістю 1200 грн., спальню
(набір) вартістю 1 400 грн., телевізор
«Соні» вартістю 350 грн. та телевізор LG
вартістю 600 грн. В
задоволенні решти вимог ОСОБА_8
відмовлено. Позов ОСОБА_6 задоволено
частково. В порядку розподілу рухомого
майна подружжя виділено ОСОБА_6 стінку
меблеву вартістю 2 200 грн., м'який
куточок вартістю 1500 грн., стіл
вартістю 150 грн., спальню (набір)
вартістю 1800 грн., м'який куточок
вартістю 1500 грн., кухню (набір) вартістю
800 грн., газову плиту «Норд» вартістю 700
грн., холодильник «Норд» вартістю 1500
грн. В решті позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 14 лютого 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови у
задоволенні первісних позовних вимог
про визнання житлового будинку
спільним майном подружжя та визнання
за позивачем права власності на Ѕ
частину будинку, а також вимог щодо
поділу рухомого майна в натурі та
ухвалено в цій частині нове рішення
про задоволення позовних вимог.
Визнано житловий будинок з
господарськими спорудами та будівлями
по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя. Визнано
за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину
вказаного житлового будинку з
господарськими спорудами та будівлями.
В порядку розподілу спільного майна
подружжя виділено ОСОБА_8 водонасосну
установку вартістю 1200 грн., спальню
(набір) вартістю 1400 грн., телевізор
«Соні» вартістю 350 грн., м'який куточок
вартістю 1500 грн., холодильник «Норд»
вартістю 1500 грн., кухню (набір) вартістю
800 грн. та стіл вартістю 150 грн., всього
на загальну суму 6900 грн. Виділено
ОСОБА_6 стінку меблеву вартістю 2200 грн.,
м'який куточок вартістю 1500 грн., спальню
(набір) вартістю 1800 грн., газову плиту
«Норд» вартістю 700 грн. та телевізор LG
вартістю 600 грн., всього на загальну
суму 6900 грн. В іншій частині рішення
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 березня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 14 лютого 2014 року на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

В червні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2014 року з підстав
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема статей 328, 331, 392 ЦК України та
статей 57, 60, 61, 68 - 71 СК України, судами
касаційної інстанції, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на:

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 листопада 2012
року норми матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справі, правовідносини в якій є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

В п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №
11 «Про судову практику застосування
статей 353 - 360 ЦПК України» роз'яснено, що
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про судоустрій
України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року. Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Виходячи із того, що ухвала
апеляційного суду Вінницької області
від 26 жовтня 2012 року не є рішенням суду
касаційної інстанції, ухваленим по
суті спору, на неї не може
здійснюватися посилання як на приклад
на підтвердження підстав, установлених
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Посилання на ухвалу суду касаційної
інстанції, якою справу передано на
новий розгляд, не є підставою для
допуску справи для перегляду Верховним
Судом України, оскільки у ній не
висловлено правових позицій щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права. Таким чином, на ухвалу
Верховного Суду України від 02 червня
2010 року не може здійснюватися
посилання як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права.

Отже, заява представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 про перегляд судових рішень не
містить ознак, які згідно вимог ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_6, Бохоницької сільської ради
про визнання незаконними рішення та
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання житлового будинку з
спорудами та будівлями спільним майном
подружжя, визнання права власності на Ѕ
частину житлового будинку, поділ
рухомого майна в натурі, стягнення
коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_8 про поділ спільного майна
подружжя, за заявою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

Д.О. Остапчук

С.Ф. Хопта

І.М. Фаловська