Справа № 127/1924/13- ц Провадження №
22-ц/772/1312/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія: 46
Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чуприни В.О.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13.02.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ПАТ «УкрСиббанк» про
поділ спільного майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача - ОСОБА_11, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання права власності та
поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що 25.12.2007 року між нею та відповідачем
зареєстровано шлюб, в період якого, а
саме 25.06.2009 року ними набуто у спільну
сумісну власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_4 яка згідно положень
ст. 60 СК України є їх спільною сумісною
власністю, хоча й оформлена на
відповідача. Вказана квартира була
ними придбана на підставі договору від
02.06.2008 року про участь у фонді
фінансування будівництва, укладеного
між відповідачем, який діяв в інтересах
сім'ї та ТОВ «ВінінвестБуд», згідно
умов якого, їх сім'я взяла на себе
обов'язок профінансувати будівництво
двокімнатної квартири за АДРЕСА_4 в
житловому масиві «Поділля», 5-1 квартал,
5-та черга забудови, загальною
проектною площею 71, 87 кв. м за ціною 5 360
гривень за один квадратний метр площі.
20.11.2009 року вони зареєструвалися у
вказаній квартирі та розпочали
ремонтні роботи і облаштування
квартири. Оскільки коштів для
придбання квартири їм не вистачало,
тому 28.05.2008 року між нею і АКІБ
«УкрСиббанк» укладено договір про
надання споживчого кредиту, згідно
якого вона отримала кредит в сумі 266 750
грн., що було еквівалентно 55 000 доларів
США, під 15% річних, з обов'язком
повернути кредит в строк до 26.05.2023 року
і виконання зобов'язань по вказаному
кредитному договору забезпечено
заставою, предметом якої є двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві особистої приватної власності.
Отримані за кредитним договором кошти
були витрачені на придбання квартири
АДРЕСА_4 а також на її придбання були
витрачені і кошти в сумі 60 000 грн., які
залишилися у неї від продажу, 04.04.2008
року квартири АДРЕСА_2 та кошти в сумі 135
000 грн., отримані нею за договорам
позики. Таким чином, квартира АДРЕСА_4
придбана частково за кошти отримані
нею у кредит, а частково за її особисті
кошти, однак після припинення шлюбних
відносин, відповідач, забравши
правовстановлюючі документи на
квартиру та змінивши замок вхідних
дверей, створює їй перешкоди в
користуванні даним жилим приміщенням,
де він постійно проживає, а вона
змушена самостійно виплачувати кошти
за кредитними зобов'язаннями і залишок
основної кредитної заборгованості
складає 35 915, 03 доларів США, що
відповідно до курсу НБУ станом на 21.01.2013
року становить 286 961, 10 грн..

Крім того, через незначний час після
реєстрації шлюбу, а саме 15.04.2008 року нею
за особисті кошти було придбано
квартиру АДРЕСА_1 і дана обставина
підтверджується тим, що , квартира
придбана нею через десять днів після
продажу, 04.04.2008 року власної квартири
АДРЕСА_2, яка була продана за 287 345 грн.,
тоді як квартира АДРЕСА_1 придбана за 227
250 грн., що підтверджується наданими
договорами купівлі-продажу, тобто
відповідач до зазначеної квартири
немає та не мав жодного відношення і
відповідно вказана квартира не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя і поділу не
підлягає, при цьому ПАТ «УкрСиббанк»
заперечує щодо поділу кредитних
зобов'язань по договору про надання
споживчого кредиту.

Також, в період шлюбу сторонами було
придбано спальний меблевий гарнітур
«Siena» виробництва Італії вартістю 49 140
грн., що підтверджується товарними
чеками № 1-11/1 від 01.11.2011 року та № 13-12/1
від 13.12.2011 року, до складу якого входять
двоспальне ліжко, дві тумби, комод та
дзеркало, тобто дане майно є спільною
сумісною власністю подружжя та
підлягає поділу, а тому з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_4
припинити право власності відповідача
за первісним позовом на квартиру
АДРЕСА_4 обов'язок по сплаті кредиту
відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 28.05.2008 року укладеного між нею та
АКІБ «Укрсиббанк», залишити за нею,
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 24 570
грн., що є грошовою компенсацією
половини вартості меблевого гарнітуру,
а також стягнути судові витрати.

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із вищевказаним зустрічним позовом,
посилаючись на те, що 25.12.2007 року між ним
та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб і
02.06.2008 року між ним та ТОВ
«ВінінвестБуд» був укладений договір
про участь у фонді фінансування
будівництва № 293-5.2/47, за умовами якого
він взяв на себе обов'язок
профінансувати будівництво
двокімнатної квартири АДРЕСА_4
забудови, загальною проектною площею 71,
87 кв. м за ціною 5 360 грн. за один
квадратний метр площі. У виконання
взятих на себе зобов'язань ним було
сплачено за вказаним договором грошові
кошти в загальній сумі 429 382 грн., про що
свідчать відповідні квитанції. Виплата
за квартиру ним здійснювалась за
рахунок позичених коштів в загальній
сумі 265 000 грн., інша частина в сумі 165 000
грн. була оплачена ним за рахунок
коштів, які ним були отримані від
ОСОБА_8 за договором від 06.04.2009 року про
наміри купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3, яка отримана ним у спадок від
матері. 04.08.2009 року вказаний договір про
наміри був розірваний і він
зобов'язався повернути ОСОБА_8 отримані
від неї 165 000 грн. до 04.10.2009 року. Після
продажу зазначеної квартири ОСОБА_9 за
200 000 грн., згідно з договором
купівлі-продажу від 13.09.2009 року, кошти в
сумі 165 000 грн., отримані ним від ОСОБА_8,
були їй повернуті, про що свідчить
відповідна розписка. Таким чином, 200 000
грн., які були сплачені за квартиру
АДРЕСА_4 належали йому особисто і тому
частина квартири, яка становить 46/100
часток, належить йому на праві
особистої приватної власності, а
поділу може підлягати лише 54/100 частки
квартири, яка є спільною сумісною
власністю подружжя. Крім того, в період
шлюбу, ним та ОСОБА_3 була придбана
квартира АДРЕСА_1, яка також є об'єктом
їх права спільної сумісної власності
та підлягає поділу. З урахуванням
уточнених позовних вимог, ОСОБА_2
просив визнати за ним право особистої
приватної власності на 46/100 часток
квартири АДРЕСА_4; поділити майно, яке
належить їм з ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності наступним чином, а
саме, визнати за ним право особистої
приватної власності на 27/100 часток
квартири АДРЕСА_4 та на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3
право особистої приватної власності на
27/100 часток квартири АДРЕСА_4 та на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1; провести
поділ спільних з ОСОБА_3 обов'язків
наступним чином: замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_11
боргу в частині повернення коштів в
сумі 40 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_5
боргу в частині повернення коштів в
сумі 45 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_6
боргу в частині повернення коштів в
сумі 30 000 грн..

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13.02.2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
право на квартиру АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_4

Обов'язок по сплаті кредиту відповідно
до умов договору про надання
споживчого кредиту №0 від 28.05.2008
року укладеного між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк») та ОСОБА_3, залишено за
ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24 570
грн..

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_4

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду в частині
відмови у задоволенні заявлених ним
позовних вимог та в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким його позов
задовольнити та провести поділ майна
відповідно до заявлених ним вимог.

При цьому робиться посилання на
неповноту з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав з посиланням на
викладені в ній обставини, а також
апеляційну скаргу підтримали треті
особи - ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

ОСОБА_3 та її представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_11
в судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, причин
неявки не повідомили, а тому згідно
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково заявлені
позови, районний суд виходив з того, що
квартира АДРЕСА_4 є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки придбана за кошти сторін, при
цьому частково квартира придбана за
рахунок отриманого ОСОБА_3 кредиту і
обов'язок по його сплаті залишається за
нею, що є підставою для збільшення
належної їй частки до 2/3, в той же час
квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті
кошти ОСОБА_3 і відповідно є її
особистою приватною власністю. Також,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що придбаний сторонами
спальний меблевий гарнітур, вартістю 49
140 грн., є спільним майном подружжя і
тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 має
бути стягнуто половину його вартості, а
щодо вимог позивача за зустрічним
позовом про поділ спільних обов'язків,
то останні є безпідставними.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
поділу між сторонами квартири АДРЕСА_4,
визнання за позивачем за первісним
позовом права особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
відмови у задоволенні вимог про поділ
спільних обов'язків, оскільки такі
висновки відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, що виникли і
закон, який їх регулює.

Разом з тим суд першої інстанції,
правильно визначивши правові
взаємовідносини сторін, безпідставно
стягнув з ОСОБА_2 кошти в сумі 24 570 грн., а
тому суд апеляційної інстанції на
підставі п.п.3, 4 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення даних коштів
скасовує та ухвалює в цій частині нове
рішення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що з 25.12.2007 року
сторонами перебували в
зареєстрованому шлюбі, під час якого
ними було придбано ряд майна про поділ
якого заявлено вимоги.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 та
її сину на праві власності належала
квартира АДРЕСА_2, яка ними була продана
на підставі договору купівлі-продажу
від 04.04.2008 року за кошти в сумі 287 345, 00
грн. і 15.04.2008 року, ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрованого в реєстрі за №3457,
придбала квартиру АДРЕСА_1 вартість
якої було визначено в сумі 227 250, 00 грн..

Також, судом встановлено, що дії щодо
пошуку вказаного житлового приміщення,
його огляду, укладання стосовно нього
угод та реалізації їх умов, здійснювали
ОСОБА_3 та її син, при цьому ОСОБА_2 в
даній квартирі не проживав, не був в ній
зареєстрований і ним не надано
належних доказів, які б підтверджували
його участь у виплаті коштів за вказану
квартиру, тоді як згідно вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57
Сімейного Кодексу України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
квартира АДРЕСА_1, є особистою
приватною власністю позивача за
первісним позовом і поділу між
сторонами не підлягає.

Крім того, встановлено, що 02.06.2008 року
між ТОВ «ВінінвестБуд» та ОСОБА_2 був
укладений договір про участь у фонді
фінансування будівництва № 293-5.2/47, за
умовами якого останній взяв на себе
обов'язок профінансувати будівництво
двокімнатної квартири АДРЕСА_4
забудови, загальною проектною площею 71,
87 кв. м за ціною 5 360 грн. за один
квадратний метр площі.

Зобов'язання за вказаним договором
були виконані та сплачено грошові
кошти в загальній сумі 429 382 грн., про що
свідчать відповідні квитанції.

25.06.2009 року, виконавчим комітетом
Вінницької міської ради на ім'я ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_4 і згідно довідки
№2067 від 26.09.2012 року, виданої ОСББ
«Подолянка - 6», у вказаній квартирі
зареєстровані ОСОБА_2 та його дружина
ОСОБА_3.

З матеріалів справи видно, що 28.05.2008
року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, згідно
якого останній надано кредит в сумі 55 000
доларів США, що еквівалентно 266 750 грн.,
під 15% річних, на строк до 26.05.2023 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань
по вказаному кредитному договору,
ОСОБА_3 передала в заставу належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Наданою ПАТ "УкрСиббанк" довідкою №
55-2/641-5-1 від 11.01.2013 року підтверджено, що
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором виконує належним чином, при
цьому ПАТ «УкрСиббанк» заперечує щодо
поділу кредитних зобов'язань по
договору про надання споживчого
кредиту.

Також, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 згідно
свідоцтва про право на спадщину від
09.01.2007 року, набув право власності на
квартиру АДРЕСА_3 і 06.04.2009 року між ним
та ОСОБА_8 було укладено договір про
наміри, відповідно до умов якого
остання передала ОСОБА_2 грошову суму в
розмірі 8 210, 00 грн., як завдаток в
рахунок належних платежів та
підтвердження намірів укласти договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири.

У своїх доводах ОСОБА_2 стверджує, що з
урахуванням додатку до договору про
наміри, він отримав від ОСОБА_8 як
завдаток в рахунок платежів кошти в
загальній сумі 165 000 грн., які були
використані на оплату квартири АДРЕСА_4
і які в подальшому, а саме 18.10.2009 року
були повернуті ОСОБА_8, у зв'язку із
розірванням договору про наміри.

Згідно договору купівлі-продажу від
13.10.2009 року, належна ОСОБА_2 квартира
АДРЕСА_3, була продана ОСОБА_9 за кошти в
сумі 200 000 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вимогами ст. 63 Сімейного Кодексу
України передбачено, що дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Стаття 70 Сімейного Кодексу України
визначає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції зроблено вірний
висновок, що квартира АДРЕСА_4 є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, оскільки придбана
за кошти сторін і при вирішенні питання
про її розподіл було правильно
застосовано положення ст. 70 Сімейного
Кодексу України та ч. 2 ст. 372 ЦК України
щодо збільшення частки позивача за
первісним позовом, оскільки на
придбання даної квартири використано
отриманий останньою кредит та залишено
за нею обов'язок по його сплаті, при
цьому вірно не прийнято до уваги
твердження відповідача за первісним
позовом про витрату вказаних коштів на
інші потреби, оскільки дані твердження
є недоведеними, а також слід врахувати
співвпадання дат отримання кредиту і
укладення договору про участь у фонді
фінансування будівництва.

Щодо тверджень позивача за зустрічним
позовом про здійснення оплати за
придбану квартиру за рахунок коштів,
отриманих ним в позику, то судом
зроблено вірний висновок про
недоведеність факту укладення
вказаних договорів позики в інтересах
сім'ї та витрату отриманих коштів на
придбання квартири, а тому дані
договори не створюють обов'язків для
другого подружжя.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши обставини справи
та надавши оцінку зібраним у справі
доказам, прийшов до правильного
висновку про часткове задоволення
заявлених позовів.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження про неповне з'ясування
обставин справи та неналежно надану
оцінку зібраним у справі доказам, є
безпідставними і висновок суду першої
інстанції не спростовують.

Щодо рішення суду про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі
24 570 грн., що є грошовою компенсацією
половини вартості меблевого гарнітуру,
то в цій частині рішення суду не
ґрунтується на вимогах закону,
оскільки відсутні належні докази, які б
свідчили що на час припинення шлюбних
відносин, вказаний гарнітур перебував
в наявності у відповідача за первісним
позовом, якому зазначені меблі на
зберігання не передавались і державним
виконавцем не описувались.

Крім того, при стягненні грошової
компенсації вартості майна, не було
вирішено питання про передачу
вказаного майна у власність і
відповідна вимога сторонами не
заявлялась.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 коштів в сумі 24 570 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні вказаних вимог, а в іншій
частині рішення суду, яке відповідає
матеріалам справи та вимогам закону,
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13.02.2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 коштів в сумі 24 570 грн. -
скасувати і в цій частині позовні
вимоги залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.О.
Чуприна

З оригіналом вірно: