Провадження № 22-ц/779/1100/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретаря Яковин
М.Я.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
29 листопада 2013 року -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 пред'явив
позов до ОСОБА_5 про стягнення боргу,
мотивувавши позовні вимоги тим, що
останній 08.05.2008 року позичив у нього 75000
грн із кінцевим строком повернення
08.05.2013 року, що підтверджується
договором позики та розпискою про
отримання коштів. Посилаючись на те, що
в добровільному порядку відповідач
вказану суму не повернув, просив
стягнути з ОСОБА_5 75000 грн боргу та
судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29 листопада 2013 року позов
задоволено. Постановлено стягнути з
ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 75000 грн боргу
за договором позики та 750 грн
сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
На думку апелянта, суд повинен був
залучити її до участі у справі в якості
співвідповідача, оскільки договір
позики укладався ОСОБА_5 під час
перебування у шлюбі з нею, та створив
обов'язки для неї щодо повернення
грошових коштів ОСОБА_4 Посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, просила його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4
та ОСОБА_2 не з'явились з невідомих
причин, хоч судові повідомлення їм було
надіслано завчасно. Отже, є правові
підстави для розгляду справи у їх
відсутності.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав з мотивів, наведених у ній.
Крім того він пояснив, що ОСОБА_2
заперечує посилання ОСОБА_5, який
пред'явив зустрічний позов у справі за
її позовом про поділ спільного майна
подружжя, на те, що магазин ними
придбано і відремонтовано за позичені
у ОСОБА_4 кошти. Зазначив, що ОСОБА_2
подала в суд позов про визнання
недійсним згаданого договору позики
коштів. Вважаючи у зв'язку із наведеним
оскаржене рішення незаконним, просить
його скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову у позові ОСОБА_4

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
08.05.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
укладено договір безвідсоткової
цільової позики на суму 75000 грн,
строком на 5 років (а.с.15). Факт передачі
та одержання вищеназваної суми коштів
сторони підтвердили розпискою від
08.05.2008 року (а.с.16). І ОСОБА_2 цієї
обставини ніякими належними та
об'єктивними доказами не спростувала.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції прийняв до уваги названі
письмові докази укладення між
сторонами в даній справі угоди позики
коштів, а також визнання ОСОБА_5 вимог
позивача про стягнення боргу.

Твердження ОСОБА_2 про те, що
укладенням названої угоди позики
коштів без її згоди було порушено її
право, а тому суд повинен був відмовити
у позові ОСОБА_4, є безпідставними,
оскільки не ґрунтуються на законі.
Положення статті 65 Сімейного Кодексу
України, на яку посилається апелянт,
регулюють порядок розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту або позики, оскільки
такі угоди є правочинами щодо
отримання у власність грошових коштів.
Про це, зокрема, вказано у п.25 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 із
змінами від 07.02.2014 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Питання чи були використані позичені
відповідачем кошти в інтересах його
сім'ї є предметом дослідження в іншій
справі. З цього приводу в ч.4 статті 65 СК
України зазначено, що договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Приймаючи до уваги викладене вище,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній справі про
задоволення позову ОСОБА_4 про
стягнення боргу постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду не спростовують. Тому
підстав для скасування оскарженого
рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Івано-Франківського міського
суду від 29 листопада 2013 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк