Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст. Корицька
Вікторія Олександрівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Трохимчук
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк» Фінанси та кредит»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 14 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ«Банк»
Фінанси та кредит» звернулось до суду з
названим позовом. В обґрунтування
вимог банк зазначав, що 23 лютого 2007 року
між ним та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір та надано останньому
у користування кредитні ресурси у
розмірі 14 000,00 грн. з оплатою по
процентній ставці 0,0001 % річних з
кінцевим терміном повернення до 22.02.2010
року. З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
також було укладено Договір поруки
№24-383/07-ШД--П, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 виступив поручителем і
відповідає солідарно у тому ж обсязі,
що і ОСОБА_1 Оскільки відповідачі не
виконували належним чином взятих на
себе зобов"язань, ПАТ «Банк» Фінанси та
кредит» звернулось до суду з позовом
про стягнення заборгованості, яка
станом на 11.03.2010 року становила 37 111,22
грн . Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 31 серпня 2010 року
первісний позов було задоволено
частково і на користь позивача
стягнуто з відповідачів суму боргу в
розмірі 7 831,00 грн. та судові витрати.
Однак, свої зобов»язання станом на
25.11.2013 року відповідачі належним чином
не виконують, внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі 48 813,78 грн., а
саме: донараховані відсотки за
користування кредитом в період з 11.03.2010
року - 00 грн., донарахована щомісячна
комісія за користування кредитом - 10
045,00 грн., пеня за несвоєчасне
повернення кредиту, відсотків та
щомісячної комісії - 38 768,78 грн. А тому
позивач просив стягнути в солідарному
порядку з відповідачів на свою користь
вказану суму заборгованості та
судовий збір в розмірі 488,14 грн.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 14 травня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто у
солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Банк» Фінанси та кредит»
заборгованість за кредитним договором
від 23.02.2007 року , яка станом на 20.06.2013
року становить 9900 грн., з яких
заборгованість за щомісячною комісією
за користування кредитними коштами -
9800 грн., пеня - 100 грн. Стягнуто з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк»
Фінанси та кредит» судовий збір по 121,80
грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3-
представник ОСОБА_2 просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове - про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судом невірно встановлені
обставини, які мають значення для
справи, суд не врахував фактичної
відсутності боргу відповідачів перед
позивачем у зв»язку з виконанням
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 31.08.2010 року про стягнення
боргу за цим же кредитним договором.
Вказує, що суд не врахував положення
закону, відповідно до якого порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов»язання за кредитним
договором не заявив позовні вимоги до
поручителів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Встановлено, що 23 лютого 2007 року
між Банком «Фінанси та Кредит» /тепер
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»/ та
ОСОБА_1 було укладенено кредитний
договір №24-383/07-ШД про надання в
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитних
ресурсів в сумі 14тис. грн. /а.с. 6-7/.

На забезпечення виконання
зобов»язань за вказаним кредитним
договором між Банком «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 23.02.2007 року укладено
договір поруки №24383/07-ШД-П, за яким
ОСОБА_2 поручився перед банком за
належне виконання ОСОБА_1 своїх
зобов»язань за кредитним договором
/а.с.8-9/.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема ст. 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбаченого
договором або законом, зобов"язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином. Таким слід
вважати виконання з додержанням
визначених законодавством чи
договором певних умов, якими щодо
кредитних договорів є, зокрема,
повернення, платність та строковість.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 31 серпня 2010 року
задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» і на його користь з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 стягнуто 1851 грн. заборгованості
по тілу кредиту, 5880грн. заборгованості
по щомісячній комісії, 100 грн.
заборгованості по сплаті пені за
несвоєчасне повернення кредиту, а
всього 7831грн. /а.с.15-16/.

Постановою старшого державного
виконавця Богунського відділу ДВС
Житомирського міського управління
юстиції 11 грудня 2013 року закрито
виконавче провадження по виконанню
зазначеного рішення суду у зв»зку з
погашенням відповідачами боргу в сумі
7831грн. /а.с.22/. При цьому остання сума
заборгованості перерахована
Корольовським ВДВС Житомирського
міського управління юстиції на рахунок
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 15.08.2013
року /а.с.85/, а відтак до цієї дати
здійснювалось погашення
заборгованості за рішенням суду.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що зобов'язання
припиняються з підстав, передбачених
договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК
України). Такі підстави зокрема,
зазначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК
України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526,599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального
виконання боржником свого зобов'язання
не свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання відповідних грошових виплат,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

Встановивши фактичні обставини справи,
та на підставі наведених норм закону, а
також п.п.3.2,3.3,4.3,4.7,4,8,6.1 Кредитного
договору, п.п. 1.1,2.1,2.2,2.5,3.3,5.1 договору
поруки суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідачів на користь позивача
заборгованості за комісією за
користування кредитними коштами та
пені.

Розрахунками банку підтверджується, що
він просив стягнути з відповідачів
комісію за період з 01.03.2010 року по 15.08.2013
року та пеню з 25.11.2012 року по 25.11.2013 року
/а.с.5/. З"ясувавши детально усі
обставини справи, перевіривши дати
надходження та перерахування
сплачених відповідачами платежів,
співставивши вимоги банку положенням
чинного законодавства, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про стягнення з відповідачів
на користь позивача 9800грн.
заборгованості за щомісячною комісією
за користування кредитними коштами та
100грн. пені станом на 20.06.2013 року. При
цьому місцевий суд обґрунтовано взяв
до уваги ту обставину, що останній
платіж на виконання рішення суду від
31.08.2010 року було сплачено поручителем
ОСОБА_2 20.06.2013року /квитанція №ПН806979К
від 20.06.2013 року/ на рахунок
Корольовського ВДВС Житомирського
міського управління юстиції, а
перерахований виконавчою службою на
рахунок банку лише 15.08.2013 року, тобто не
з вини боржників.

Розмір та період стягнутих сум
позивачем не оскаржено, а тому колегія
суддів вважає, що він з цим погодився.

З огляду на наведене доводи, викладені
в апеляційній скарзі, про відсутність
підстав для стягнення з відповідачів
суми комісії та пені, які пов"язуються
апелянтом із повним та фактичним
виконанням рішення суду від 31 серпня 2010
року, не ґрунтуються на законі та не
спростовують висновків суду першої
інстанції про те, що кредитний договір
не припиняв свою дію через ухвалення
рішення суду про стягнення
заборгованості, так як судове рішення
про задоволення вимог кредитора
виконано боржниками несвоєчасно, і це
призвело до збільшення суми
заборгованості.

Є безпідставними доводи, наведені в
апеляційній скарзі, про припинення
поруки.

Так, посилання в апеляційній скарзі на
п.5.1 кредитного договору, згідно з яким
порука припиняється із припиненням
зобов"зання, що забезпечується нею, є
безпідставним, оскільки встановлено,
що зобов"язання боржника ухваленням
судового рішення не припинились, а
відтак не припинились зобов"зання, що
забезпечується порукою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути недотримання
кредитором строку звернення до суду з
вимогами до поручителя.

Відповідно до п. 24 постанови від 30
березня 2012 року № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року,
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Таким чином, посилання в апеляційній
скарзі на сплив шестимісячного строку
для пред'явлення вимоги про повернення
боргу є помилковим, оскільки строк дії
основного зобов'язання встановлений
кредитним договором та визначений до 22
лютого 2010 року/а.с.6-7/. Протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання
/квітень 2010 року /банк заявив вимогу про
повернення боргу одночасно до боржника
та поручителя /а.с.15-16/.

Як зазначено вище, останній платіж на
виконання рішення суду від 31.08.2010 року
відповідачами здійснено 20.06.2013 року,
хоча виконавче провадження закрито
11.12.2013 року.

З вимогами до відповідачів про сплату
заборгованості по донарохованим
комісіям банк звернувся 30.10.2013 року
/а.с. 64,65/. Оскільки вимога про усунення
порушень не виконана, банк звернувся до
суду з цим позовом 12 грудня 2013 року.

За таких підстав, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
порука не припинена, оскільки
кредитором дотримано строки звернення
до суду з вимогами до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, повно і всебічно з"ясувавши
обставини, на які посилаються сторони
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді