АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2500/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/931/14
Головуючий у 1-й інстанції Рожкова Н. М.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Карнаух П.М.

Суддів: Дряниця Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 29 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
фермерського господарства «Горизонт»,
третя особа - відділ держземагенства у
Кобеляцькому районі про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки,

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 29 січня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до фермерського господарства
«Горизонт» про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на недостовірність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що у договір оренди є
недійсним, оскільки у ньому відсутні
необхідні істотні умови, зокрема, не
зазначено строки та умови передачі
об'єкта оренди, передання у заставу,
внесення до фонду права оренди,
відсутній кадастровий номер земельної
ділянки, конкретні умови збереження
стану об'єкта оренди, а зазначення в
договорі обов'язок орендаря
використовувати земельну ділянку за
цільовим призначенням не є визначенням
умов збереження стану землі. Також у
договорі передбачено обов'язок його
нотаріального посвідчення, що також не
вчинено, та в договорі допущено
виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ОСОБА_1 на праві власності
належить земельна ділянка площею 3,91 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Комендантівської сільської ради
Кобеляцького району Полтавської
області згідно Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ПЛ № 159642, виданого 30.01.2007 року,
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 20 (а.с.39-40).

22.07.2011 року ОСОБА_1 уклала з
відповідачем -ФГ «Горизонт» договір
оренди вказаної земельної ділянки,
який зареєстровано у Кобеляцькому
відділі Полтавської регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України» 22.07.2011 року (а.с.
32-38).

22.07.2011 року згідно акту
приймання-передачі земельної ділянки,
належна позивачці земельна ділянка
була передана орендарю ФГ «Горизонт»
(а.с.38).

За змістом договору оренди
Орендодавець надає, а Орендар приймає в
оренду земельну ділянку розміром 3,91 га
вартістю 49245,44 грн., яка розміщена на
території Комендантівської сільської
ради Кобеляцького району Полтавської
області, у строкове на 10 років платне
користування.

Сторони своїми підписами узгодили
строк дії укладеного договору, а також
передбачили всі необхідні умови.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що позивачем не надано доказів на
підтвердження того, чи дійсно
порушуються її права у зв'язку з
відсутністю у договорі оренди
зазначених умов та в чому полягає
порушення її законних прав.

Такий висновок узгоджується з
обставинами справи та наявними у ній
доказами, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Частиною ч. 2 ст. 792 ЦК України
закріплено, що відносини щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом. Аналогічна норма міститься в
ч. 8 ст. 93 ЗК України. Тобто, ці норми за
своєю природою є відсильними.
Правовідносини, які виникають з
приводу оренди земельних ділянок
врегульовані ЗУ «Про оренду землі»,
норми якого є спеціальними. В даному
випадку виступає конкуренція норм
законодавства, внаслідок чого
застосуванню підлягають спеціальні
норми.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України,
серед загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору, яка
означає, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору, тощо (ст.ст.6,27 ЦК України).

Статтею 6 ЦК України передбачено, що
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Частиною1 ст.215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

За статтею 15 Закону України «Про оренду
землі», в редакції, чинній на час
укладення між сторонами договору,
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних
угідь, порядок виконання зобов'язань
сторін, порядок страхування об'єкта
оренди, порядок відшкодування витрат
на здійснення заходів щодо охорони і

поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою
для відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

У постановах Верховного Суду України
від 25 грудня 2013 року по справах № 6-78цс13
та №6-94цс13, які, відповідно до ч.2 ст.214 і
ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для
усіх судів України, сформульована
наступна правова позиція: виходячи з
того, що відповідно до статті 15
Цивільного кодексу України та статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен встановити,
чи дійсно порушуються права
орендодавців у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов, передбачених
статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998
року №161- XIV «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати, у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав.

Кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Кожна особа зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі (ст.
60 ЦПК).

Твердження апеляційної скарги про
визнання недійсним договору оренди з
підстав відсутності у ньому істотних
умов, на які посилався позивач у позові
та апеляційній скарзі, не заслуговують
на увагу, оскільки позивачем не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що відсутність зазначених умов у
договорі оренди порушує його права як
орендодавця, до якого саме порушення
прав призвела відсутність у договорі
оренди зазначених умов та в чому
полягає істотність цих умов.

Посилання у скарзі на те, що договір
оренди не посвідчений нотаріально, як
це передбачено п. 8 договору,
відсутність у ньому кадастрового
номеру земельної ділянки та наявність
виправлень також не заслуговують на
увагу колегії, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду
землі» договір оренди землі
укладається в письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

В розділі 8 «Заключні положення»
договору оренду закріплено, що в разі
укладення договору терміном більше 5
років, нотаріальне посвідчення
договору є обов'язковим.

Для здійснення нотаріального
посвідчення договору до нотаріуса
повинні з'явитися всі сторони договору.

Від нотаріального посвідчення
договору позивач відмовилась, що
підтверджується наявними у справі
доказами (а.с. 45); наявність
кадастрового номера земельної ділянки
ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» в редакції,
чинній на час укладення договору
оренди, не передбачено; виправлень у
договорі оренди колегією суддів не
встановлено.

Відтак, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують та зводяться лише до
незгоди з рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що права позивачів у
розумінні статті 3 ЦПК України не
порушені, а тому правові підстави для
задоволення позову відсутні, оскільки
факт порушення прав позивачів
укладенням цих договорів та
відсутністю у них, зокрема, такої умови,
як передача у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, не вбачається та
позивачами не доведений, а тому
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
визнання недійсними договорів оренди
землі та скасування їх державної
реєстрації.

Розгляд справи проведений місцевим
судом з дотриманням принципу
змагальності та диспозитивності.

Рішення місцевого суду є законним,
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів не знаходить підстав
для його скасування.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

/підпис/
Ю.В.Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух