Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3458/14 Головуючий у 1
інстанції: Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 06» серпня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року по
справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначало, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 14 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 2700,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк
керується п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил
надання банківських послуг.

Відповідач підписом підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Станом на 21 травня 2007 року відповідач
мав заборгованість в розмірі 4546,36 грн.,
яку було стягнуто згідно судового
наказу Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 серпня 2007 року.

У порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, у зв'язку з чим за період з 21
травня 2007 року до 29 грудня 2013 року має
заборгованість 15229,20 грн., яка
складається з наступного:

- 14027, 81 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом;

А також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов
та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 701, 39 грн. - штраф (процентна
складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України просило суду стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість у розмірі 15229,20 грн. за
кредитним договором № б/н від 14 березня
2006 року та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В апеляційній скарзі, ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на те, що
сторони у письмовій формі домовились
про збільшення строку позовної
давності, на даний час термін дії
договору відповідно до п. 3.1.3 Умов
продовжено, відповідач не надав заяви
про закриття картрахунку, рахунки є
діючими. Посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач пропустив позовну давність,
встановлену ст. 257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість висновку суду про
пропуск позовної давності є
неприйнятними, виходячи з наступного.

В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Належною формою кредитного договору на
підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
і виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

На підтвердження умов укладення
кредитного договору банк надав заяву
позичальника, Умови і правила надання
банківських послуг, Правила
користування платіжною карткою (розділ
11 Умов і правил надання банківських
послуг) ( а.с.9-14).

Судом встановлено, що за умовами
укладеного договору банк відкрив
ОСОБА_3 картковий рахунок і видав
платіжну картку з кредитним лімітом у
розмірі 2700,00 грн. зі сплатою за
користування кредитом 4 % на місяць х на
суму залишку заборгованості (а.с. 8).

Будь-які інші документи, які б
стосувалися умов кредитування ОСОБА_3
банк не надавав.

Відповідності до п.3.1 Умов та правил
надання банківських послуг датою
укладення договору є дата відкриття
рахунку, зазначена в розділі «Відмітки
банку» заяви. Відповідно до заяви
договір між сторонами було укладено
16.03.2006 року.

Як було встановлено судом, строк дії
картки було визначено 2 роки, тобто
«березень» 2008 року, що позивачем не
оспорювалося в суді першої інстанції, і
апеляційна скарга не містить
спростування цього факту.

Сторонами періодичні щомісячні
платежі не узгоджувалися.

Судом також встановлено,і це не
оспорюється позивачем , що відповідач
зняв з карткового рахунку 15.03.2006 року
кошти і не здійснював жодного платежу.
.

З позовом банк звернувся 24 березня 2014
року.

З урахуванням наведеного висновок суду
про звернення до суду поза межами
позовної давності є правильним.

ОСОБА_3 подав заяву про застосування
позовної давності.

Банк не посилався на поважність причин
пропуску позовної давності та заяву
про поновлення строку не подавав.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущенні.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази суду до
або під час попереднього судового
засідання у справі, а якщо попереднє
судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Посилання в поясненнях до апеляційної
скарги представника банку на те, що
умовами договору передбачено
погашення кредиту щомісячними
платежами у розмірі 7% з посиланням на
тарифи, затверджені наказом №1256 від
12.12.2003 р., є неприйнятним. Передбачені ч.2
ст.303 ЦПК України умови для дослідження
нового доказу апеляційним судом
відсутні. Суду першої інстанції в
якості доказів умов укладеного
договору тарифи не надавалися та на
таку умову банк не посилався у позовній
заяві і при розгляді справи і відсутні
дані,що саме з цими тарифами був
ознайомлений відповідач.

Такі пояснення банку суперечать не
тільки позиції банку, яку він займав у
суді першої інстанції, але і доводам
апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на тому, що Умовами і правилами надання
банківських послуг передбачено
пролонгація договору, продовження
строку дії картки,а також передбачено,
що договір діє до повного погашення
кредиту.

Ці доводи є неприйнятними, оскільки
суперечать п.9.4 Умов та правил надання
банківських послуг, п.п. 3.1.1, п.п.3.1.3
Правил користування кредитною карткою.
Кошти на картці для продовження її дії
відповідно до п.п. 3.1.1, п.п.3.1.3 Правил
були відсутні, нову картку відповідач
не отримував.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, які є
складовою кредитного договору,
кредитний договір діє до повного
виконання сторонами зобов'язання (а.с.9).

Згідно з пп. 3.1.1 Правил користування
кредитною карткою, строк дії картки
вказаний на картці (місяць та рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця (
а.с.10).

У п.5.4 Правил користування кредитною
карткою передбачено, що строк
погашення кредиту (кредитного ліміту,
кредитної лінії) по платіжним карткам
без встановленого мінімального
платежу у повному обсязі здійснюється
не пізніше останнього дня місяця,
вказаного на платіжній картці (в поле
MONTH)(а.с.14).

В п.п.3.1.3 пункту 3 Правил користування
кредитною карткою передбачено, що по
закінченню строку дії картки
відповідна картка продовжується
банком на новий строк ( шляхом надання
клієнту картки з новим строком дії),
якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії картки) не
надійшла письмова заява держателя про
закриття картрахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг по
виконанню розрахункових операцій на
картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
додержанні інших умов продовження,
передбачених договором.

У разі наявності перевитрати
платіжного ліміту по картці та
непогашення його клієнтом на протязі
шести місяців, картка закривається (п.9.4
Умов та правил надання банківських
послуг).

Доводи апеляційної скарги про
збільшення позовної давності
безпідставні. У п.9.3, п.3.1.3 Умов надання
банківських послуг, на які банк
посилається в обґрунтування
збільшення позовної давності,
зазначено про відкриття картрахунків
на невизначений строк та порядок
подовження строку дії картки,
відкриття карт і збільшення позовної
давності зазначені умови не
передбачають.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: