Провадження №22-ц/784/1633/14
Головуюча у І інстанції Корнешова Т.В.
Доповідач в апеляційної інстанції
Ухвала

іменем України

11 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.Ю.,

за участю:

- представника позивача Бондаренко
Н.О.,

- представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 25 березня 2014 року,
ухваленого

за позовом

публічного акціонерного товариства
"Банк Національний Кредит" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Брокгауз Україна",
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

установила:

06 листопада 2013 року публічне
акціонерне товариство "Банк
Національний Кредит" (надалі Банк)
пред'явило до товариства з обмеженою
відповідальністю "Брокгауз Україна"
(надалі ТОВ "Брокгауз Україна"), ОСОБА_5
та ОСОБА_3 зазначений позов, який
обґрунтувало наступним.

27 березня 2013 року Банк в простій
письмовій формі уклав з ТОВ "Брокгауз
Україна" договір про надання
відновлювальної кредитної лінії №
05.1-24ю/2013/2-1, за умовами якого,
зобов'язався надати позичальнику
окремими частинами (траншами) кредит у
розмірі максимального ліміту
заборгованості до 300 000 гривень, а той, в
свою чергу - використати отримані
грошові кошти за цільовим призначенням
(поповнення обігових коштів), і
повернути їх до 26 вересня 2013 року.

Крім того, позичальник
зобов'язувався сплачувати проценти за
користування позиченими грошима,
виходячи з процентної ставки 28 % на рік
та комісію в порядку та в термін,
обумовлені тарифами.

Порушення ним умов кредитного
договору, давало Банку право
нараховувати: при нецільовому
використанні кредиту - штраф 25 % від
суми використаних коштів за не
цільовим призначенням; у разі
прострочення сплати кредиту, процентів
та комісій - пеню у розмірі 1 % від
несвоєчасно сплаченої суми за кожній
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ; у разі
порушення вимог п.п.3.3.2.-3.3.17. - штраф у
розмірі 5 % від суми максимального
ліміту кредиту, за кожен випадок
прострочення. У разі невиконання
позичальником зобов'язань протягом 15
днів, термін надання кредиту
вважається таким, що закінчився.

В той же день, на забезпечення
виконання названого кредитного
договору, Банк уклав з ОСОБА_5 та ОСОБА_3
та ТОВ "Брокгауз Україна" два окремі
тристоронні договори поруки, за якими
названі фізичні особи взяли на себе
солідарну відповідальність за
невиконання ТОВ "Брокгауз Україна"
кредитного зобов'язання.

-2-

Взятий на себе обов'язок Банк
виконав належним чином, в той час, як
ТОВ "Брокгауз Україна"
свого зобов'язання у повній мірі не
дотримав, порушував умови кредитного
договору в частині своєчасної та
повної сплати платежів за договором.

Отримавши від Банку грошові
кошти, він використав їх за цільовим
призначенням, попервах виконуючи свій
обов'язок з повернення кредиту та
сплаті процентів.

Проте у подальшому, його
договірна поведінка змінилася,
починаючи з червня 2013 року він
припинив будь-які виплати за договором,
у зв'язку з чим, станом на 01
жовтня 2013 року виникла заборгованість
у розмірі 345 881 грн. 89 коп., з яких:

· 299 984 грн. 22 коп. заборгованість за
тілом кредиту;

· 28 695 грн. 47 коп. нараховані, але
несплачені відсотки;

· 1000 грн. - комісії,

· 534 грн. 22 коп. пені за несвоєчасну
сплату кредиту;

· 444 грн. 29 коп. пені за несвоєчасну
сплату відсотків;

· 123 грн. 28 коп. - 3% річних від
простроченої суми кредиту;

· 100 грн. 41 коп. - 3% річних від
простроченої суми прострочених
процентів;

· 15 000 штрафу.

Посилаючись на ігнорування ТОВ
"Брокгауз Україна" та поручителями його
вимог та дій, спрямованих на повернення
кредиту, несплачених процентів,
комісій, пені і штрафу, Банк просив
позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 25 березня 2014 року
позов Банку задоволено, з ТОВ "Брокгауз
Україна" солідарно з ОСОБА_5 та з ТОВ
"Брокгауз Україна" солідарно з ОСОБА_3
на користь банку стягнуто 345 881 грн. 89
коп. на погашення заборгованості за
кредитним договором та по 1 147 грн. в
повернення судового збору з кожного.

ОСОБА_5 через свого представника
ОСОБА_6 подав на це рішення апеляційну
скаргу, в якій просив його в частині
стягнення з нього солідарно з ТОВ
"Брокгауз Україна" заборгованості
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилався
на порушення судом норм процесуального
права, невідповідність судового
рішення дійсним обставинам справи та
положенням чинного цивільного
законодавства.

В запереченнях на апеляційну
скаргу, Банк посилався на її
необґрунтованість.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду першої
інстанції залишити без змін, оскільки
суд постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов Банку, суд
першої інстанції виходив із того, що
між сторонами існують договірні
правовідносини, умови якого порушило
ТОВ "Брокгауз Україна", а тому,
відповідно до ст. ст. 525-526, 528, 530, 541, 543, 553 -
555, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України,
пунктів 4.1. - 5.4. кредитного договору та
пунктів 1.1 -1.3. договорів поруки
відповідачі разом з позичальником
повинні солідарно відповідати за
неналежне виконання останнім
кредитного зобов`язання і нести
негативні наслідки таких його дій.

Рішення суду в частині стягнення
на користь позивача з ТОВ "Брокгауз
Україна" солідарно з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
не оскаржувалося, тому в апеляційному
порядку не переглядалося.

Колегія суддів погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом першої інстанції,
його висновки щодо них та результату
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

З договору про надання
відновлювальної кредитної лінії №
05.1-24ю/2013/2-1 від 27 березня 2013 року та
договорів поруки №04-93/1-4 та № 04-94/1-4 від
того ж числа

-3-

(а.с. 8 -15, 28-32) вбачається, що на підставі
кредитного договору ТОВ "Брокгауз
Україна"

взяло у Банка окремими частинами
(траншами) кредит у розмірі
максимального ліміту
заборгованості до 300 000 грн., який, а
також проценти за користування ним,
зобов`язувався повернути до 26 вересня
2013 року, проте свого обов'язку не
дотрималося.

Так, отримані транші 27 березня 2013
року у сумі 283 000 грн. та 18 березня
2013 року - 17 000 грн., товариство
своєчасно повернуло. У зв'язку з цим,
був відновлений ліміт заборгованості.

Проте, транші отримані 18 травня 2013
року у сумі 227 500 грн. та 20 травня
2013 року - 72 484 грн. 22 коп. (в межах
максимального ліміту заборгованості
299 984 грн. 22 коп.) позичальник не
повернув та припинив будь-які виплати
за договором, фактично відмовившись в
односторонньому порядку від
зобов'язання.

У зв'язку з цим і відповідно до
пунктів 3.3.5 та 4.2. кредитного договору
Банк нарахував пеню у розмірі 1 % від
несвоєчасно сплаченої суми за кожній
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу та згідно п.
3.3.6 та п. 4.3 - штраф у розмірі 5 % від суми
максимального ліміту кредиту, за кожен
випадок прострочення.

Проте такі дії Банку не вплинули
на поведінку позичальника, як не
вплинули і вимоги про необхідність
належного виконання договору та
попередження позичальника та його
поручителів про можливість
дострокового стягнення заборгованості
за порушення умов договору (а.с. 33-36).

За такого, відповідно до статей 525,
549-552, 553-555, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК
України, пунктів 4.2.- 4.3 кредитного
договору та пунктів 1.1.- 1.3. договорів
поруки відповідачі-поручителі повинні
окремо один від одного з позичальником,
відповідати за неналежне виконання
останнім кредитних зобов`язань і нести
негативні наслідки таких його дій, а
саме, сплатити неповернуту частину
кредиту, заборговані відсотки за
користування ним, комісії, пеню та
штраф, за неналежне виконання
зобов'язання, а також три проценти
річних.

Оскільки ті у добровільному
порядку цього не роблять, то стягнення
заборгованих грошових сум слід
провести за судовим рішенням.

Оскільки суд першої інстанції був
тієї ж думки щодо обґрунтованості
підстав і обсягу відповідальності
відповідачів, то відсутні підстави для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Що ж до твердження особи, яка
подала апеляційну скаргу, про те, що
ОСОБА_5 договір поруки не підписував, то
воно не може братися до уваги, оскільки
доказів, які б спростовували вчинення
ним цього договору, відповідач не
надав, хоча це, згідно ст. 60 ЦПК
України, є його обов'язком. За такого,
такі доводи та міркування ОСОБА_6 є
припущеннями.

Також, доводи представника
відповідача ОСОБА_5 в апеляційній
скарзі про припинення поруки
суперечать обставинам справи та
вимогам матеріального права. При цьому,
колегія суддів виходить з огляду на
наступне.

Згідно ст.559 ЦК України порука
припиняється, зокрема, у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до змісту ст.ст.559,598 ЦК
України припинення зобов'язання поруки
означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки тощо.

-4-

При цьому обсяг зобов'язання
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Разом з тим, з обставин справи не
вбачається, що відбулися зміни
зобов'язання та збільшення
відповідальності поручителя ОСОБА_5 за
кредитним договором.

Так, відновлювана кредитна лінія
передбачає відновлення ліміту
заборгованості при обов'язковому
погашенні позичальником раніше
отриманих кредитних виплат (траншей).

Отже, здійснивши погашення раніше
отриманих кредитних траншей,
позичальник під час дії договору,
відновив ліміт заборгованості,
отримавши окремі транші 18 травня 2013
року у сумі 227 500 грн. та 20 травня 2013 року
- 72 484 грн. 22 коп., тобто в межах
передбаченого договором максимального
ліміту.

Що ж до тверджень особи, яка
подала апеляційну скаргу, про
наявність процесуальних порушень,
допущених судом при розгляді даної
справи, то вони не можуть слугувати
скасуванню оскарженого рішення,
оскільки не мають підтверджень.

Інші доводи апеляційної скарги є
суб'єктивними і не спростовують
правильність рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити,
а рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: