ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4709/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
припинення права на частку у спільному
майні та визнання права власності на ?
частку однокімнатної квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про припинення права
на частку у спільному майні та визнання
права власності на 1/4 частку
однокімнатної квартири. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
йому, відповідачці, його батькові та
брату належить на праві власності в
рівних частинах по 1/4 однокімнатної
квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що у
листопаді 2012 року він з відповідачкою
розірвав шлюбні відносини. Вказує, що
проживання трьох дорослих чоловіків та
однієї жінки в таких умовах
неприпустиме, частка відповідачки є
незначною, задоволення позову не
завдасть шкоди її інтересам, оскільки
він вніс на депозитний рахунок
Дарницького районного суду м. Києва
ринкову вартість її частки, яка складає
грошову суму у розмірі 37 140 грн. Крім
того, зазначає, що мати має у приватній
власності 1/3 частину житлового будинку,
загальною площею 111 кв.м. по АДРЕСА_2 де
може проживати. Враховуючи
вищевикладене, просив задовольнити
позов.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідачка та представник
відповідача проти задоволення позову
заперечували, пояснюючи, що ОСОБА_3
постійно проживає у своїй частині
квартири АДРЕСА_1. Іншого житла в м.
Києві не має, а тому переїзд в 1/3 частину
житлового будинку в АДРЕСА_3 змусить її
покинути роботу, в зв'язку з чим вона не
буде мати можливості матеріально
утримувати свого молодшого сина, який є
студентом та вчиться в Національному
авіаційному університеті. Крім того
зазначила, що її частка у спільній
власності є рівною по відношенню до
інших співвласників. Вважає, що
припинення права власності на її
частку у спірній квартирі завдасть
істотної шкоди, тому просила суд
відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 12.06.2014 року залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В судовому засіданні ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав та просив суд позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_5 проти
задоволення позову заперечував та
просив суд відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, та враховуючи, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд вважає, встановленими наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло 23/100 квартири
АДРЕСА_1 належать на праві спільної
часткової власності ОСОБА_4 (колишній
чоловік відповідачки), ОСОБА_3
(відповідачка), ОСОБА_2 (старший син
відповідачки) та ОСОБА_5 (молодший син
відповідачки) по ? частки кожному (а.с.6).

Відповідно до пункту 2.1. технічного
паспорту квартира посімейного,
спільного заселення склаладється з
однієї кімнати жилою площею 9,1 кв.м.,
загальною площею 15 кв.м. (а.с.9-10).

Згідно відомостей Адресоного бюро
ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору дарування частини
квартири від 05.02.2011 року ОСОБА_4 є
власником 77/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

Згідно з аналізом ринку житлової
нерухомості, стровеного суб'єктом
оціночної діяльності ТОВ «Софт
Експерт» середній показник ринкової
вартості 1 кв.м. житлової нерухомості,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
станом на 10.02.2014 року становить 9 904 грн.
(а.с.11).

Відповідно до квитанції від 12.03.2014 року
позивачем здійснено оплату частини
майна в розмірі 37 140 грн. (а.с.1).

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі
і в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма
міститься в ст.321 ЦК України.

За положеннями ст.365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає
підстави для висновку, що припинення
права особи на частку в спільному майні
поза її волею за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників
(співвласника) можливе за наявності
будь-якої з обставин, передбачених
п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди,
яка може бути завдана співвласнику,
вирішується в кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
та особливостей об'єкта, який є
спільним майном.

В судовому засіданні
представником ОСОБА_6 зазначено, що
ОСОБА_3, постійно проживає у спірній
квартирі та не має в м. Києві іншого
майна, належного їй на праві власності.
Зазначив, що відповідачка успадкувала
після смерті батьків 1/3 частину
житлового будинку в АДРЕСА_3, проте не
має можливості туди переїхати,
оскільки це змусить її покинути роботу
та позбавить можливості матеріально
утримувати свого неповнолітнього сина
ОСОБА_5. Пояснив, що припинення права
власності на частку у спірному майні
завдасть інтересам позивачки істотної
шкоди, оскільки вона позбавлений
можливості придбати інше житло за ті
кошти, які їй пропонує співвласник
спірної квартири.

Статтею 60 ЦПК України на кожну
зі сторін покладено обов'язок довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_2 та його представник не надали в
судовому засіданні належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що припинення права на частку у
спільному майні не завдасть істотної
шкоди відповідачці та доказів того, що
її частка є незначною по відношенню до
часток інших співвласників.

Також суд не може погодитися із
застосуванням до спірних
правовідносин статті 50 ЖК України,
оскільки квартира належить їм на праві
власності.

Відтак, враховуючи те, що частка ОСОБА_3
не є незначною у порівнянні з частками
інших співвласників спірного
житлового приміщення, також
відсутність доказів припинення права
на частку у спільному майні не завдасть
істотної шкоди відповідачці, суд
вважає, що припинення права ОСОБА_3 на
частку в спірній квартирі спричинить
істотну шкоду її інтересам, оскільки
призведе до фактичного позбавлення
права на житло без одночасного
застосування компенсаторного
механізму, що дозволив би їй відновити
своє право на житло шляхом придбання у
власність за суму компенсації вартості
його частки у спільному майні житла,
придатного для постійного проживання.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про необхідність відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.15, 317, 319, 365 ЦК
України, ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на ? частку
однокімнатної квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

СУДДЯ
О.Р. ЛУЖЕЦЬКА