РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченко С.В.,
Собослой Г.Г.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Державної казначейської служби
України, та прокурора Перечинського
району Закарпатської області на
рішення Перечинського районного суду
від 10 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Державної казначейської служби
України, Перечинського РВ УМВС України
в Закарпатській області (з
обслуговування Перечинського та
В.Березнянського районів) про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями та
бездіяльністю органами дізнання та
досудового слідства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
11 січня 2013 року працівниками
Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області у нього був
вилучений автомобіль марки ЗІЛ-131
д/нНОМЕР_1 разом з паливними дровами.
Того ж дня дану подію було внесено до
ЄРДР та присвоєно кримінальному
провадженню №0000051 від 11 січня 2013
року. Вважає, що кримінальне
провадження в даному випадку відкрили
незаконно, оскільки відповідно до ст.264
КК України повинна бути істотна шкода,
однак така взагалі відсутня, про що
свідчить та обставини, що у протоколі
затримання транспортного засобу, під
час затримання на автомобілі було
виявлено приблизно 6,5 м.куб. паливних
дров, а отже з урахуванням
Розпорядження Закарпатської обласної
державної адміністрації від 28 жовтня
2005 року № 670 "Про ціни на дрова паливні,
що реалізуються населенню для
побутових потреб" максимальна шкода,
яка була завдана оцінюється в розмірі
318 грн. 50 коп. Незважаючи на численні
листи та прохання до Перечинського РВ
УМВС України в Закарпатській області
та інших органів про незаконність
вилучення автомобіля, такі залишались
без розгляду та належного реагування і
тільки 11 квітня 2013 року ухвалою
Перечинського районного суду було
повернуто йому затриманий
транспортний засіб. На думку позивача
компенсація втраченого заробітку за
весь період перебування під слідством
та незаконного арешту його майна
склала 3441 грн. 00 коп. та компенсацію
моральних страждань - 50000 грн.00 коп.

Позивач ОСОБА_1 у судовому
засідання зменшив заявлені позовні
вимоги і просили суд стягнути з
Державного Бюджету України на користь
ОСОБА_1 50000 грн. моральної шкоди з
підстав викладених в позовній заяві.

Ухвалою Перечинського районного
суду від 22.10.2013 року до участі у справі
залучено УМВС України в Закарпатській
області (т.1а.с.139-140).

Рішенням Перечинського районного
суду від 10 лютого 2014 року змінений
позов ОСОБА_1 до Державної
Казначейської служби України,
Управління УМВС України в
Закарпатській області та
Перечинського (з обслуговування
Перечинського та Великоберезнянського
районів) РВ УМВС України в
Закарпатській області, про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями та
бездіяльністю органами дізнання та
досудового слідства задоволено
частково, стягнуто з Державного
Бюджету України шляхом списання в
безспірному порядку з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 10000 грн. 00 коп. моральної
шкоди, в задоволенні решти вимог -
відмовлено.ф

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення районного суду, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. На думку позивача суд
ухвалив незаконне та необгрунтоване
рішення так-як неповно з'ясував
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а також судом
ухвалено рішення з порушення норм
матеріального та процесуального права.

Так, на думку апелянта суд не взяв
до уваги те, що автомобіль було
арештовано хоча з клопотання до суду
про накладення арешту на майно ні
слідчий ні прокурор не звертались.
Автомобіль був затриманий і
утримувався органами слідства без
достатніх правових підстав. Рішення
про закриття кримінальної справи було
прийнято 11.04.2014 року, хоча дані про
розмір шкоди були в наявності 12 січня
2013 року.

ОСОБА_1 знаходився під слідством
оскільки кримінальна справа закрита
провадженням саме стосовно нього. В
результаті перебування під слідством у
апелянта погіршились відносини з
близькими та рідними, що
підтверджується рішенням суду про
стягнення аліментів, погіршились
відносини з колегами та близькими, та з
його електоратом ак депутата
Перечинської міської ради.

Представник Державної
казначейської служби України в своїй
апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, в зв'язку з порушенням норм
матеріального права.

Представник Державної
казначейської служби України вказує на
відсутність підстав для відшкодування
шкоди, оскільки згідно Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду", до
відшкодування підлягає моральна шкода
завдана внаслідок незаконного
накладення арешту на майно, однак факт
повернення транспортного засобу
позбавляє таку особу права
відшкодування шкоди. В такому випадку
шкода має відшкодовуватись на
загальних підставах в порядку ст. 1176 ч.6
ЦК України і за рахунок органу, яким
було заподіяно шкоду. Також за
твердженням апелянта позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
моральних страждань і не доведено
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправними діями та шкодою.

В своїй апеляційній скарзі
прокуратура просить скасувати рішення
Мукачівського міськрайонного суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Так, на
думку апелянта суд помилково дійшов
висновку про те, що саме в
кримінальному провадженні вилучався
транспортний засіб, оскільки такий був
вилучений за згодою власника на
підставі акту огляду за правилами
ст.265-2 КУпАП. Незаконне затримання
транспортного засобу не входить в
перелік незаконних дій правоохоронних
органів що надає громадянину право на
відшкодування шкоди. Що стосується
обставин встановлених в ухвалі то на
них не слід звертати уваги так-як при
вирішенні справи не досліджувались
матеріали кримінального провадження. В
зв'язку з відсутністю доказів, що
затриманий автомобіль
використовувався позивачем у
підприємницькій діяльності то суд
невірно зробив висновок про за
відсутності машини не міг належним
чином здійснювати підприємницьку
діяльність.

ОСОБА_1 та його представник в
судовому засіданні підтримали свою
апеляційну скаргу.

Представник Держказначейства
заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги Русняка і просив
задовольнити апеляцію
Держказначейства з підстав зазначених
в самій апеляції.

Представник прокуратури підтримав
апеляційну скаргу прокуратури та
просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити, при цьому як підставу
прохання зазначив доводи вказані в
апеляційній скарзі прокуратури.

Представник УМВС України в
Закарпатській області заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.

Так, відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Перечинським районним судом було
встановлено, що 11 січня 2013 року
працівниками Перечинського РВ УСМВС
України в Закарпатській області, за
наслідками огляду, було тимчасово
затримано транспортний засіб ЗІЛ 131
д.н.з.НОМЕР_1, з дровами, що належав
ОСОБА_1 (т.1 а.с.8 на звороті, т.2 а.с.82). 11
січня 2013 року повідомлення про
затримання транспортного засобу з
дровами породи бук було внесено до ЄРДР
за кваліфікацією передбаченою ст.246 ч.1
КК України (а.с.1 матеріалів
кримінального провадження №
0000052). 14 січня 2013 року, з письмової
згоди, ОСОБА_1 передав автомобіль на
зберігання для забезпечення
кримінального провадження до
вирішення по суті (т.1 а.с.124, а.с.34
матеріалів кримінального провадження
№ 0000052). Згідно листа слідчого
адресованого на ім'я ОСОБА_1 від 11.04.2013
року належний останньому автомобіль
був тимчасово затриманий та
знаходиться на майданчику тимчасового
тримання Перечинського РВ УМВС
України в Закарпатській області (а.с.133
матеріалів кримінального провадження
№ 0000052). Позивач неодноразово
звертався з скаргами в органи
внутрішніх щодо неправомірного
утримання належного йому автомобіля
(т.1 а.с.16-26,28,29). 11 квітня 2013 року
постановою слідчого СВ Перечинського
РВ УМВС України в Закарпатській
області Сочка А.Я. закрито провадження
у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1
складу злочину передбаченого ст. 246 КК
України та повернуто позивачу
автомобіль ЗІЛ 131 д/н НОМЕР_1 з дровами (
а.с.128-130 матеріалів кримінального
провадження № 0000052).

Вищенаведені обставини які були
встановлені судом першої інстанції,
підтверджені матеріалами справи.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1176 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури або суду, виникає
у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР
від 1 грудня 1994 року "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" (далі
Закон) встановлює випадки, умови
та порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених Законами України: "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим законом, виникає у
випадках встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали чи постанови
суду про повернення справи на
додаткове розслідування чи новий
судовий розгляд) факту незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують чи порушують права та
свободи громадян, незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

З матеріалів кримінального
провадження № 0000052 слідує, що
ОСОБА_1 в кримінальному провадженні мав
статус свідка ні підозра ні
обвинувачення останньому не
пред'являлось. За таких обставин самим
фактом внесення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань інформації та
розслідування кримінального
провадження позивачу не спричинена
моральна шкода, а тому вимоги,
відповідача в частині відшкодування
моральної шкода за незаконне
перебування під слідством в результаті
чого у апелянта погіршились відносини
з близькими, рідними, колегами та
спричинило шкоди його престижу і
ділової репутації як депутата
Перечинської міської ради до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Перечинського районного
суду від 11 квітня 2013 року дії слідчого
СВ Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області Сочки А.Я. щодо
неповернення автомобіля ЗІЛ №? НОМЕР_1
з дровами, який утримується без
будь-якого процесуального оформлення,
визнанні неправомірними та зобов'язано
слідчого повернути згаданий
автомобіль з дровами власнику - ОСОБА_1
(а.с.6-7).

За таких обставин факт
неправомірності та безпідствності
утримання автомобіля позивача
доведений судовим рішенням і
повторного доведення у цій справі не
потребує.

Враховуючи що наведений випадок
не був належним чином процесуально
оформлений і такий не передбачено ч.1
ст. 1176 і ст.1,2 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду", то в
даному випадку до правовідносин слід
було застосувати ч.6 ст.1176 ЦК України,
згідно якої шкода, завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Згідно загальних підстав, шкода
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

В свою чергу відповідно до ст. 1172
ч.1 ЦК України, юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

За вказаних обставин колегія суддів
приходить висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
ОСОБА_1 завданої йому моральної шкоди,
оскільки, в наявності є всі умови
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди а саме: наявність
факту незаконного утримання
автомобіля, наявність моральної шкоди
завданої позивачу і безпосереднього
причинного зв'язку між шкодою та
незаконно прийнятим рішенням.

Враховуючи, що діями працівника СВ
Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області спричинена
шкода, то вона має відшкодовуватись за
рахунок УМВС України в Закарпатській
області.

Визначаючи розмір моральної шкоди
колегія суддів з урахуванням часу, який
затратив позивач на відновлення свого
порушеного права - три місяці, вимушену
зміну в житті пов'язану з тим, що
позивач є підприємцем вид діяльності -
посередництво в торгівлі деревиною та
будівельними матеріалами (т.1а.с.15), і
автомобіль який використовувався ним
для здійснення підприємницької
діяльності, безпідставно було
вилучено, що безумовно ускладнило
зайняття підприємницькою діяльністю,
факт переживань за долю автомобіля
підтверджено скаргами та заявами , які
позивач направляв в МВС України,
враховуючи глибину душевних страждань
та їх характер, виходячи із принципу
виваженості та розумності колегія
суддів вважає, що такий підлягає
відшкодуванню в сумі 3 000 (трьох тисяч)
грн.

Таким чином, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, що у
відповідності до ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 313,314, 317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України, та
прокурора Перечинського району
Закарпатської області - задовольнити
частково.

Апеляційну ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Перечинського районного суду
від 10 лютого 2014 року - змінити.

Стягнути з УМВС України в
Закарпатській області на користь
ОСОБА_1 - 3 000 (три тисячі) грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Перечинського
районного суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді