АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5539/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна», третя особа - ОСОБА_4
про визнання правовідношення поруки
припиненим,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Порше Лізинг
Україна», в якому просила суд визнати
припиненим з 14.12.2012 року
правовідношення за договором поруки
від 01.11.2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та
ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягнути
з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позов у повному
обсязі, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість.

Зазначав, що зі змісту вимоги ТОВ
«Порше Лізинг Україна» від 08.05.2012 року,
яка була направлена на адресу ОСОБА_2,
вбачається, що лізингодавець повідомив
про односторонню відмову від договору
про фінансовий лізинг від 13.10.2011 року,
тому зобов'язання лізингоотримувача
ОСОБА_4 були змінені на зобов'язання з
одноразового погашення. Вимогою від
08.05.2012 року поручителя ОСОБА_2 було
повідомлено лізингодавцемпро настання
нового строку виконання зобов'язання -
14.05.2012 року.

Вказував, що оскільки умови договору
поруки про його дію до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
не свідчать про те, що договором
установлено строк припинення поруки
відповідно до ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК
України, то підлягають застосуванню
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Вважає, що право пред'явити вимогу до
поручителя ОСОБА_2 про виконання
порушеного боржником зобов'язання щодо
сплати заборгованості виникло,
починаючи з 14 травня 2012 року.

В судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримав
апеляційну скаргу та просив
задовольнити; представник відповідача
ТОВ «Порше Лізинг Україна» Музичка М.В.
вважала доводи апеляційної скарги
безпідставними та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_2 свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що 01.11.2011 року між
сторонами було укладено договір
поруки, за умовами якого позивач
виступила поручителем за виконання
ОСОБА_4 усіх зобов'язань за договором
фінансового лізингу від 13.10.2011 року №
00003706.

Згідно з договором позивач поручається
перед відповідачем за належне
виконання зобов'язань, що витікають із
договору лізингу, третьою особою.
Позивач зазначила, що оскільки у
договорі строк припинення поруки не
визначений, то порука припиняється,
якщо відповідач протягом шести місяців
від дня настання строку для виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Оскільки позовна
заява до позивача протягом визначеного
строку, починаючи з дня пред'явлення
вимоги про виконання зобов'язання в
повному обсязі з 14.05.2012 року, подана не
була, тому порука є припиненою з 14.12.2012
року.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції виходив із вимог ст. 553, 554, 559,
629 ЦК України , і зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК
України, згідно з якою порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до п.8.3 договору фінансового
лізингу, якщо лізингоодержувач
прострочить платіж більше ніж на 10
робочих днів, відповідач має право
після надсилання у визначеному порядку
вимог направити ОСОБА_4 як
лізингоодержувачу вимогу про сплату та
відмову від контракту в
односторонньому порядку. Сторони
погодились, що невиконання зобов'язань
після надсилання другої вимоги щодо
сплати означає, що лізингоодержувач не
має наміру в подальшому виконувати
свої зобов'язання за цим договором.

Як встановлено з матеріалів справи, ТОВ
«Порше Лізинг Україна» на адресу
поручителя ОСОБА_2 було направлено
вимогу № 00003706 від 04.05.2012 року про
сплату заборгованості за договором,
забезпечення повернення об'єкта
лізингу та повідомлення про відмову
від договору, враховуючи, що поручитель
несе солідарну відповідальність з
лізингоодержувачем за невиконання
зобов'язань лізингоодержувача за
контрактом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання правовідношення
поруки припиненим, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога про
погашення заборгованості була
направлена поручителю у встановлений
законом строк, а тому підстави
визнавати поруку припиненою - відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги полягають у
тому, що оскільки 08.05.2012 року поручителя
ОСОБА_2 було повідомлено про
односторонню відмову від договору про
фінансовий лізинг, тобто повідомлено
про настання нового строку виконання
основного зобов'язання - 14.05.2012 року, то
ТОВ «Порше Лізинг Україна» мало право
пред'явити позов до поручителя ОСОБА_2
протягом наступних шести місяців,
починаючи з 14.05.2012 року, проте матеріали
справи доказів такого звернення не
містять.

Однак колегія суддів вважає, що
зазначені доводи висновків суду першої
інстанції не спростовують, враховуючи
наступне.

При розгляді даної апеляційної скарги
колегією встановлено, що 09 січня 2014
року Шевченківським районним судом м.
Чернівці було ухвалене рішення, яким
позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задоволено частково.
Вказаним рішенням стягнуто солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше
Лізинг Україна» основну суму
заборгованості за договором
фінансового лізингу № 00003706 від 13.10.2011
року у розмірі 25 893 грн. 36 коп., штраф у
розмірі 1047 грн. 83 коп., пеню - 3 228 грн. 60
коп. та 3% річних у розмірі 968 грн. 59 коп.
В іншій частині позовних вимог, в тому
числі збитків на суму 448 879 грн. 03 коп. -
відмовлено.

Зі змісту вказаного рішення суду
вбачається, що представник апелянта
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 брав участь у розгляді
вказаної справи та подавав заперечення
проти позову як представник обох
відповідачів.

Ухвалюючи рішення від 09.01.2014 року,
Шевченківський районний суд м.
Чернівці виходив з того, що ОСОБА_2 як
поручитель повинна нести солідарну
відповідальність за зобов'язаннями
лізингоодержувача ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 20 березня 2014
року апеляційна скарга ОСОБА_2 -
відхилена, а апеляційна скарга ТОВ
«Порше Лізинг Україна» - задоволена
частково. Рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 09.01.2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення збитків у
сумі 448 879 грн. 03 коп., процентів за
користування чужими грошовими коштами
- скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким зазначені позовні
вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна»
збитки в сумі 448 879 грн. 03 коп. та
проценти за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2416 грн. 09 коп.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 щодо припинення її поруки за
договором поруки від 01.11.2011 року та про
необхідність відмовити з цих підстав у
позові до неї про стягнення
заборгованості та збитків, Апеляційний
суд Чернівецької області виходив з
того, що відповідно до умов договору
поруки та договору про фінансовий
лізинг № 00003706 від 13.10.2011 року щодо
строку їх дії, підстави для
застосування норм ч. 4 ст. 559 ЦК України -
відсутні.

Таким чином, рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 09 січня
2014 року та рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 20 березня 2014
року, які набули законної сили, з ОСОБА_2
солідарно з ОСОБА_4 стягнуто
заборгованість за договором
фінансового лізингу, збитки, проценти
та штрафні санкції, при цьому доводи
щодо припинення поруки ОСОБА_2 були
предметом перевірки суду апеляційної
інстанції.

Статтею 14 ЦПК України встановлено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові до виконання.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, доводи апелянта щодо
припинення правовідносин за договором
поруки у зв'язку з непред'явленням до
неї вимог з боку ТОВ «Порше Лізинг
Україна», не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги, оскільки
спір щодо покладення відповідальності
за невиконання умов договору
фінансового лізингу на ОСОБА_2 як
поручителя ОСОБА_4 вже вирішений судом
і рішення набуло законної сили, при
цьому заперечення поручителя щодо
припинення поруки були предметом
розгляду у вказаному спорі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
закону і обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: