справа № 1309/5170/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Іванюк І.Д.

при секретарі -
Рущак Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Друга
Львівська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу - ОСОБА_5, про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, визнання права власності та
витребування майна із незаконного
володіння, -

в с т а н о в и в :

Позивач 12.06.2012 р. звернулася до суду із
позовом та уточненнями до нього (а.с. 105)
про визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину, виданих Другою
Львівською державною нотаріальною
конторою після смерті ОСОБА_6 від 03.12.2002
р. за № 2-3009 та від 07.11.2005 р. за № 2-2273, про
визнання за нею права власності у
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері ОСОБА_7 на ? частину
будинку АДРЕСА_1 частину будинку
АДРЕСА_2 та витребування із незаконного
володіння ОСОБА_2 ? частини вказаного
будинку. Свої вимоги мотивує тим, що
будинок АДРЕСА_1 належав на праві
власності її батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_7
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а 08.03.1994 р.
після його смерті Друга Львівська
державна нотаріальна контора видала
свідоцтва про право власності у
порядку спадкування за законом на
спірний будинок з господарськими
спорудами у рівних частках її матері
ОСОБА_7 та брату ОСОБА_6, які були
зареєстровані у вказаному будинку.
21.11.2000 р. її мати склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу - ОСОБА_9 за № 1203, яким все
належне на час смерті майно заповіла
їй. На цей час її мати проживала у
будинку АДРЕСА_1, а брат ОСОБА_6
переобладнав літню кухню у будинок,
якому присвоїв АДРЕСА_2, та проживав у
ньому із відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_2 її
брат помер, а після його смерті
залишилось спадкове майно, а саме
будинок АДРЕСА_2, який був оформлений на
нього, а також ? частина будинку АДРЕСА_1
24.10.2012 р. ОСОБА_3 подала до Другої
Львівської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після його смерті, та отримала
свідоцтво про право на спадщину у
порядку спадкування від 03.12.2002 р. за №
2-3009 на будинок АДРЕСА_2 та від 07.11.2005 р.
за № 2-2273 на ? частину будинку АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_7
Після смерті матері вона в нотаріальну
контору про прийняття спадщини не
зверталась, і лише у 2005 р. звернулась до
суду із позовом про визначення
додаткового строк для прийняття
спадщини. 12.05.2005 р. рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
їй визначено додатковий строк для
прийняття спадщини і вона звернулась у
нотаріальну контору із відповідною
заявою. Однак, після подання заяви вона
дізналась про наявність відповідних
свідоцтв. Вважає, що такі свідоцтва є
незаконними, оскільки мати ОСОБА_7
також була спадкоємцем після смерті
брата, прийняла спадщину, а отже мала
право на 1/2 частину від його спадкового
майна. Також, вона дізналась, що
відповідач ОСОБА_3 26.12.2005 р. уклала
договір дарування, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу - ОСОБА_5
за № 1581, яким незаконно подарувала ?
частину будинку АДРЕСА_1 її брату
ОСОБА_2 Після подання заяви у
нотаріальну контору вона тяжко
захворіла і змогла подати позов до суду
лише у 2012 р., а тому просила поновити
строк позовної давності та задоволити
позов.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з аналогічних підстав, також зазначили,
що позивач пропустила строк позовної
даності із поважних причин, оскільки
тривалий час хворіла, доглядала за
внуками, тощо. Медичні довідки наявні
лише за 2008 р., оскільки вона не мала
потреби їх збирати.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у
судовому засіданні проти позову
заперечили, пояснили, що 08.03.1994 р. після
смерті ОСОБА_8 його дружині ОСОБА_7 та
сину ОСОБА_6 були видані свідоцтва про
право власності у порядку спадкування
за законом на спірний будинок з
господарськими спорудами у рівних
частках, які були зареєстровані і
позивачем не оспорювались. Після
смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове
майно, а саме будинок АДРЕСА_2 ? частину
будинку АДРЕСА_1. Мати чоловіка - ОСОБА_7
спадщину після сина не прийняла,
оскільки жодних активних дій для
вступу в управління спадковим майном
не вчиняла, заяви про прийняття
спадщину у нотаріальну контору не
подавала, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Окрім
того, вона була зареєстрованою і
проживала за іншою адресою, а саме у
будинку АДРЕСА_1, в той час, як ОСОБА_6
проживав у будинку АДРЕСА_2, де і був
зареєстрований за місцем проживання.
Окрім того, просили відмовити у
витребуванні із володіння ОСОБА_2 ?
частини вказаного будинку, оскільки
такий набув вказаний будинок у
встановленому законом порядку, договір
відповідав внутрішній волі ОСОБА_3 та
вимогам законодавства. Також просили
застосувати до вимог позивача наслідки
пропуску строку позовної давності,
оскільки позивач дізналась про
наявність оспорюваних свідоцтв та
договору у 2005 р., а звернулась до суду
лише 12.06.2012 р., доказів поважності
причин пропуску такого строку не
надала. Просили у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні проти позову
заперечила, пояснила, що ОСОБА_2 є
законним володільцем вказаної частки,
договір дарування позивачем не
оспорюється, а тому підстав для
витребування у нього вказаного майна
немає. Окрім того, просила застосувати
до вимог позивача наслідки пропуску
строку позовної давності, оскільки
позивач дізналась про наявність
оспорюваного договору у 2005 р., а
звернулась до суду лише 12.06.2012 р.,
доказів поважності причин пропуску
такого строку не надала, а тому просила
у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши
матеріали цивільної справи, спадкових
справ після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
доказів, суд приходить до висновку, що у
позові слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України від 1963 р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2)якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Ст. 553 ЦК України від 1963 р. вказує, що
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовить від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Відповідно до ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Ч. 3, 4 ст. 266 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 28.03.1994 р. були
співвласниками по ? частин будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 11). Також, з свідоцтва про
право власності на житловий будинок
від 22.02.2000 р. вбачається, що ОСОБА_6 був
власником будинку АДРЕСА_2 в цілому.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. На час смерті
він проживав і був зареєстрований у
будинку АДРЕСА_2 разом із своєю
дружиною ОСОБА_3 24.10.2002 р. ОСОБА_3 подала
у Другу Львівську державну нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини
після його смерті, після чого Другою
Львівською державною нотаріальною
конторою їй було видано свідоцтво про
право на спадщину від 03.12.2002 р. за № 2-3009,
а саме на будинок АДРЕСА_2 та від 07.11.2005
р. за № 2-2273 на 12 частину будинку
АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 На час
смерті вона проживала і була
зареєстрована у будинку АДРЕСА_1. За
життя 21.11.2000 р. ОСОБА_7 уклала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, яким все своє майно
заповіла доньці ОСОБА_1- позивачу у
справі. Після смерті ОСОБА_7 24.05.2005 р.
заяву про прийняття спадщини у Другу
Львівську державну нотаріальну
контору подав її син - відповідач
ОСОБА_2 Позивач пропустила строк на
прийняття спадщини, а тому звернулась
до суду із заявою про визначення їй
додаткового строку для прийняття
спадщини, 12.05.2005 р. рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
їй визначено додатковий строк для
прийняття спадщини і 13.09.2005 р. вона
звернулась у нотаріальну контору із
відповідною заявою.

З довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 20.10.2011
р. (а.с. 31) вбачається, що станом на 20.10.2011
р. 12 частина будинку АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_2, який набув
її на підставі договору дарування Р №
1581 від 26.12.2005 р., посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, що
сторонами не заперечувалось, а отже на
законних підставах.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що свідоцтва про право на спадщину,
видані відповідачу після смерті її
чоловіка, відповідають вимогам закону.
Позивачем не надано доказів того, що її
мати ОСОБА_7 вчиняла будь-які дії для
прийняття спадщин після смерті сина
ОСОБА_6, що відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК
УРСР, є відмовою від спадщини. Із
врахуванням наведеного підстав для
визнання таких свідоцтв незаконними та
визнання за позивачем права власності
у порядку спадкування за заповітом
після смерті матері ОСОБА_7 на ? частину
будинку АДРЕСА_1 (належну ОСОБА_2) та ?
частину будинку АДРЕСА_2 у суду немає.

Також, безпідставною є вимога позивача
про витребування у ОСОБА_2 ? частини
будинку АДРЕСА_1, оскільки така набута
ним на законних підставах, а саме на
підставі договору дарування Р № 1581 від
26.12.2005 р., який є дійсним на час розгляду
справи і позивачем не оспорювався.

Окрім того, суд приходить до висновку,
що позивачем при зверненні до суду
пропущено строк позовної давності,
оскільки про оспорювані нею свідоцтва
та договір дарування вона дізналась у
2005 р., а суду звернулась лише 12.06.2012 р.,
доказів поважності причин пропуску
такого строку суду не подала, подані
нею довідки свідчать про наявність
хронічного захворювання у 2008 р., яке не
може стати перешкодою для звернення до
суду. Відповідачі подали заяви про
застосування позовної давності.

Із врахуванням наведеного суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 549, 553 ЦК України від 1963 р.,
ст.ст. 257, 261, 266, 387 ЦК України -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Друга Львівська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу - ОСОБА_5, про
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину, визнання права власності
та витребування майна із чужого
незаконного володіння - відмовити за
безпідставністю вимог.

Рішення у повному обсязі виготовлене у
5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя:

Іванюк І.Д.