Справа № 456/4510/13-ц
Провадження № 2/456/185/2014
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі:
головуючого - судді Гулкевича О.
В.

при секретарі Кулешник
С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м Стрию
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб:
ОСОБА_5, Дідушицької сільської ради
Стрийського району про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням і виселення без надання
іншого жилого приміщення та вселення,

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулася до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_5, Дідушицької сільської ради
Стрийського району з позовом про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням в будинку АДРЕСА_2,
виселення відповідачів з цього будинку
без надання іншого жилого приміщення
та її вселення в це приміщення.

В обґрунтування позовних вимог
покликалася на те, що з 2002р. проживає в
зазначеному будинку, який належить її
матері - ОСОБА_5 З цього року вона
постійно працює в м. Помпеї Італія.
Додому приїжджає під час відпусток.

Відповідачі: ОСОБА_2 - її рідна сестра;
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є сином та невісткою
ОСОБА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані
за адресою: АДРЕСА_1. Цю квартиру ОСОБА_2
вирішила залишити другому синові
ОСОБА_6

Відповідачі приблизно у 2009р.,
скориставшись тим, що мати позивачки -
ОСОБА_5 є особою похилого віку, без її
(позивачки) згоди вселилися в будинок
на АДРЕСА_2 та проживають в ньому без
реєстрації, самовільно зайняли кімнату
у будинку, якою за домовленістю з
матір'ю ОСОБА_5 вона (позивачка)
користувалася; користуються її речами;
з 2010р. чинять їй перешкоди в
користуванні будинком - завели у дворі
будинку двох собак, якими лякають її, не
впускаючи на подвір'я будинку.

В грудні 2012р. відповідачі, застосувавши
фізичну силу, вигнали її будинку і в
подальшому вже не впускали. З приводу
цього вона 08.08.2013р. звернуталася із
заявою до Стрийського МВ ГУМВСУ у
Львівській області. Починаючи з липня
2013 року відповідачі телефонували їй,
погрожували виселенням, вимагали
забрати речі з будинку.

Оскільки відповідачі, які самоправно,
без згоди всіх, хто проживає у будинку
на АДРЕСА_2, вселилися в цей будинок та
проживають в ньому без реєстрації,
вважала, що вони на підставі ст.116 ЖК
України підлягають виселенню з цього
будинку без надання іншого житлового
приміщення.

Тому, просила суд ухвалити рішення,
яким зобов'язати відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди
в користуванні жилим приміщенням в
АДРЕСА_2; виселити відповідачів з цього
в будинку без надання іншого житлового
приміщення, а її вселити в зазначений
будинок.

В судовому засіданні позивачка та її
представник - адвокат ОСОБА_8,
покликаючись на викладені в позовній
заяв обставини, підтримали позовні
вимоги. Позивачка ствердила, що у 2002р.
за згодою матері була зареєстрована у
будинку на АДРЕСА_2. У 2004р. мати без її
згоди зареєструвала в будинку її
швагра - ОСОБА_9 та племінника ОСОБА_5,
але вони в будинку не проживають. Коли
приїжджала з Італії у 2004р., 2005р., 2007р.,
2008р., 2010р., тиждень проживала в спірному
будинку, тиждень - у дочки в м. Львові.
ОСОБА_2 проживала в будинку з матір'ю
ОСОБА_5, але періодично їздила в м.
Стрий, де зареєстрована. ОСОБА_4 почав
проживати в будинку з 2008р. після
закінчення школи. ОСОБА_3 поселилася в
будинок у 2010р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживають в її кімнаті. В грудні 2012р.
між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт, під
час якого остання її побила та вигнала
з будинку. Після цього відповідачі
винесли у господарське приміщення з
великої кімнати будинку, якою вона за
домовленістю з матір'ю користувалася,
ліжко, дві шафи, холодильник, які вона
придбала у 1982р.; завели двох собак на
подвір'ї, якими лякають її. Відтоді вона
в село не приїжджала. Приїхавши з
Італії у серпні 2013р. звернулася з даним
позовом до суду. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
чинять їй перешкоди в користуванні
будинком, оскільки хочуть щоб мати
заповіла їм будинок. ОСОБА_4 їй перешкод
в користуванні будинком не чинить.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 позов заперечили.

ОСОБА_2 подала письмове заперечення на
позов, в якому зазначала, що позивачка
перебуває за кордоном в Італії. Була
зареєстрована в будинку матері
чоловіком старшої сестри без відома та
дозволу матері, яка є власником
будинку. Вона з 1986р. проживає в будинку
матері, доглядає за нею, разом ведуть
господарство. В будинку разом з нею
проживають син ОСОБА_4 та невістка. Всі
вони поселилися в будинок за згодою
ОСОБА_5Твердження позивачки про те, що в
будинку є обмебльована нею окрема
кімната, в яку вони вселилися; в грудні
2012р. вигнали позивачку з будинку і
чинять їй перешкод в користуванні ним є
надуманими. Вважали, що підстав,
передбачений ст.116 ЖК України для
їхнього виселення з будинку немає.

Окрім цього ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснила, що проживає в
будинку матері з 1986р. З 1988р. вона
зареєстрована в м. Стрию в гуртожитку,
який надали чоловікові. Поки діти
вчилися у школі, вона проживала в м.
Стрию, лиш періодично приїжджала до
матері в село. Зараз постійно проживає
в селі, доглядає матір, оскільки інші
сестри за кордоном, займає одну
кімнату, яку переобладнала з комори.
Чоловік проживає з нею. В гуртожитку в
м. Стрию проживає її другий син. 08.11.2002р.
ОСОБА_9 за згодою матері зареєстрував
позивачку в АДРЕСА_2. Дана реєстрація
була необхідна позивачці для того щоб
оформити певні документи на виїзд в
Італію. До 2012р. конфліктів між ними не
було. В листопаді 2012р. між ними виник
конфлікт після того, як донька
позивачки їй зателефонувала і
поскаржилася на неї. В грудні 2012р. під
час конфлікту з позивачкою вона її не
била, з будинку не виганяла. На даний
час вона проти того щоб позивачка
вселилася в будинок.

ОСОБА_3 пояснила, що проживає в
будинку на АДРЕСА_2 після одруження з
ОСОБА_4 з 28.08.2009р. На той час в будинку
проживали: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та її чоловік.
Коли вона поселилася, ОСОБА_4 спав у
великій кімнаті. Він сказав, що це його
кімнати. ОСОБА_5 займала дві кімнати, в
одній з яких стояло ліжко позивачки.
ОСОБА_5 сказала щоб вони забрали собі це
ліжко. Згодом з позивачкою виник спір
за ліжко, тому вони хотіли повернути
його на місце, але ОСОБА_5 сказала, що їй
ліжко не потрібне, тому його винесли до
стодоли. Коли позивачка в листопаді
2012р. приїжджала з Італії, спала в одній
з кімнат, якими користується ОСОБА_5
Вона участі у сварці з позивачкою не
приймала, перешкод їй у користуванні
будинком не чинила, не заперечує проти
її проживання в будинку, за умови, що
позивачка не вчинятиме сварок та
скандалів.

ОСОБА_4 пояснив, що проживає в будинку
на АДРЕСА_2 від народження. Лиш під час
навчання у шкоді проживав в гуртожитку
у м. Стрию, на вихідні приїжджав в село.
З 2001р. у великій кімнаті ніхто не
проживав, там стояли стара шафа для
одягу та диван. Цю кімнату він сам
облаштував для власного проживання за
кошти, які отримав під час навчання в
училищі. ОСОБА_5 займає в будинку дві
кімнати, в одній з яких й проживала
позивачка.

Третя особа ОСОБА_5 ствердила, що на
прохання позивачки дала згоду на
реєстрацію останньої у будинку на
підставі договору, оскільки позивачка
могла втратити роботу в Італії. ОСОБА_2
проживає в будинку на її прохання і
доглядає за нею. Не заперечує проти
проживання в будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Представник третьої особи -
Дідушицької сільської ради
Стрийського району в судове засідання
не з'явився, подав заяву, в якій просив
справу розглядати за його відсутності,
та письмову пояснення з приводу даного
позову, з яких вбачається, що позивачка
ОСОБА_1 з 2002р. зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, але фактично не проживає. В
сільську раду заяви від імені ОСОБА_1 з
приводу того, що ОСОБА_5 чи сім'я ОСОБА_4,
яка проживає в селі з 1989р. без
реєстрації, чинять їй перешкоди в
користуванні цим житлом не поступали.
Власник будинку ОСОБА_5 також не
зверталася в сільську раду з приводу
самоправного вселення сім'ї ОСОБА_4 в
належне їй помешкання.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України
та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Розгляд цивільних
справ здійснюється не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін самостійно, на власний
розсуд розпоряджається своїми правами
й зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З наявних у матеріалах справи копій
довідок, які видані виконкомом
Добрянської сільської ради
Стрийського району 06.08.2013пр. за
№№1147,1148, вбачається, що позивачка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.
Окрім неї за даною адресою
зареєстровані: ОСОБА_5 1932р.н., ОСОБА_9
1966р.н., ОСОБА_5 1990 р.н.

Згідно із ст.61 ЦПК обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи, або особа щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду від 19.12.2013р. у справі № 456/4816/13-ц, яке
набрало законної сили, відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про виселення з будинку без надання
іншого житлового приміщення з підстав,
передбачених ст.116 ЖК України.
Зазначеним рішення, встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в
будинку на АДРЕСА_2 на законних
підставах; іншого житла немає; з 2002р. в
зазначеному будинку не проживає з
поважної причини, оскільки перебуває
за кордоном на заробітках, де
лікувалася від онкологічного
захворювання; цей будинок згідно із
свідоцтвом про право власності від
05.01.1989р. належить до майна суспільної
групи господарства - колгоспний двір,
головою якого та єдиним членом станом
на час припинення такого, тобто на
15.04.1991р., була ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 ствердила, що позивачка
ніколи не проживала в будинку на
АДРЕСА_2 і не проживає на даний час.
Відповідачі проживають в будинку,
ведуть спільне з ОСОБА_5 господарство.
Остання користується двома кімнатами в
будинку, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займають одну
кімнату, ОСОБА_2 - також одну кімнату,
яку переобладнала з комори.

Відповідно до п.9 Постановим
Пленуму Верховного суду «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985р., вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи
вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 р. № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя",
наявність чи відсутність прописки
(реєстрації) сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Однак відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на
вселення сама по собі не свідчить про
те, що особи, які вселилися, не набули
права користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали
таку згоду.

Підсумовуючи зазначене, суд прийшов до
наступних висновків: фактичним
власником будинку на АДРЕСА_2 сторони
вважають ОСОБА_5 Відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися в будинок як
члени сім'ї власника будинку ОСОБА_5 за
згодою останньої і проживають в ньому
без реєстрації. Позивачка ОСОБА_1
зареєстрована в цьому будинку з 2002р. за
згодою матері - ОСОБА_5 та інших
зареєстрованих осіб (ОСОБА_9 та ОСОБА_5),
які в будинку не проживають. Позивачка
іншого житла немає, з 2002р. в зазначеному
будинку постійно не проживає, оскільки
перебуває за кордоном на заробітках, в
Україну повертається лише на
короткотривалі відпустки.

Судом також встановлено, що з листопада
2012р. між позивачкою та відповідачами
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 склалися неприязні
відносини з приводу користування
приміщеннями у будинку, що останні
підтвердили в судовому засіданні,
внаслідок чого позивачка змушена була
залишити помешкання. Позивачка в
судовому засіданні ствердила, що
перешкоди в користуванні приміщенням в
будинку їй чинить в основному ОСОБА_2
Остання цього не спростувала,
ствердивши, що проти проживання
позивачки в будинку. Позивачкою
жодними доказами не доведено, що ОСОБА_3
та ОСОБА_4 чинять їй перешкоди в
користуванні будинком, тому позовні
вимоги в цій частині безпідставні.
Відтак, суд вважає, що є всі підстави
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
позивачці будинком та вселити
позивачку в цей будинок.

Звертаючись до суду з позовом про
виселення відповідача з підстав,
передбачених ст.116 ЖК України,
позивачка не надала достатніх доказів
на підтвердження обставин, викладених
нею в позовній заяві, зокрема того, що
відповідачі ведуть антисоціальний
спосіб життя, зловживають спиртними
напоями та порушують громадський
порядок, тому підстав для виселення
останніх без надання іншого житлового
приміщення суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.116 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
дня його проголошення через Стрийський
міськрайонний суд.

Головуючий-суддя О. В.
Гулкевич