УХВАЛА

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра», третя особа
- ОСОБА_4, про визнання недійсним
договору іпотеки та договору поруки,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 12 березня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмети іпотеки.

У позові зазначено, що 13 листопада 2007
року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір №
805/2007/840-М/16/058, згідно з яким останній
отримав кредит у сумі 245 000 доларів США
зі сплатою 14,4 відсотків річних та
строком повернення до 12 листопада 2014
року. В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 13 листопада 2007 року ОСОБА_3
уклала з ВАТ КБ «Надра» договір
іпотеки, за умовами якого передала в
іпотеку належне їй на праві власності
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0857 га за вказаною
адресою.

Через неналежне виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором станом на 28 жовтня
2011 року утворилася заборгованість в
сумі 286 794,86 доларів США, що еквівалентно
2 285 755 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Посилаючись
на те, що у зв'язку зі смертю
позичальника зобов'язання, забезпечене
порукою відповідачки, не припинилось,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3
вказану заборгованість; у рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки
(домоволодіння та земельну ділянку).

Під час розгляду справи позивач подав
уточнену позовну заяву, в якій
зазначив, що станом на 24 грудня 2012 року
заборгованість за кредитним договором
№ 805/2007/840-М/16/058 склала 255 664,81 доларів США
(що еквівалентно 2043528,83 грн), а саме:
заборгованість за кредитом - 223 512,73
доларів США (що еквівалентно 1 786 537,25
грн.), заборгованість за відсотками - 32
152,08 доларів США, (що еквівалентно 256 991,58
грн.).

З урахуванням викладеного, посилаючись
на те, що письмова вимога банку щодо
виконання зобов'язань за кредитним
договором і погашення заборгованості
відповідачкою залишена без
задоволення, позивач просив суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 13 листопада 2007
року № 805/2007/840-М/16/058 в розмірі 255 664,81
доларів США (що еквівалентно 2 043 528,83
грн) звернути стягнення на предмет
іпотеки - домоволодіння та земельну
ділянку, що розташовані АДРЕСА_1, шляхом
реалізації їх з прилюдних торгів.

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», в
якому з урахуванням поданих уточнень
просила визнати недійсними договір
поруки та договір іпотеки, які були
укладені між нею та банком 13 листопада
2007 року, з підстав, передбачених ст. 225
ЦК України. У позові зазначила, що з
позичальником ОСОБА_5 вона не знайома. З
2004 року страждає захворюванням
психіки, постійно перебуває на
лікуванні в медичних психіатричних
закладах. Обставин укладення вказаних
договорів не пам'ятає, тому що
перебувала під впливом психотропних
препаратів, які приймала у зв'язку з
лікуванням. Посилаючись на те, що
зазначені правочини вчинені у момент,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними,
просила суд визнати недійсними вказані
договори.

Рішенням Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 12
березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки від 13 листопада 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра»
та посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7 за реєстровим № 4057. Визнано
недійсним договір поруки від 13
листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_3
та ВАТ «КБ «Надра». У задоволенні
позовних вимог ПАТ «КБ «Надра»
відмовлено. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра»
в дохід держави судовий збір в розмірі
114 грн 70 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 грудня 2013 року
рішення Феодосійського районного
міського суду Автономної Республіки
Крим від 12 березня 2013 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«КБ «Надра» - Коновалова П.С. просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13 листопада 2007 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5
(позичальник) був укладений кредитний
договір № 805/2007/840-М/16/058, згідно з яким
останній отримав кредит у розмірі 245 000
доларів США на споживчі цілі зі сплатою
14,4 відсотків річних та строком
повернення до 12 листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаним
кредитним договором 13 листопада 2007
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
договір поруки, згідно з умовами якого
остання зобов'язалася відповідати
перед Банком за своєчасне та повне
виконання позичальником зобов'язань за
вказаним кредитним договором всім
належним їй на праві власності майном
та грошовими коштами.

Також 13 листопада 2007 року між Банком та
ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки,
предметом якого є нерухоме майно -
домоволодіння АДРЕСА_1, належне ОСОБА_3
на праві власності (свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 3
травня 2007 року), та земельна ділянка
площею 0,0857 га за вказаною адресою,
належна ОСОБА_3 (державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯД № 569676 від 16 квітня 2007
року).

З розрахунку, наданого ПАТ «КБ «Надра»,
встановлено, що починаючи з лютого 2008
року позичальник ОСОБА_5 порушував
виконання умов договору; з листопада 2008
року взагалі не сплачував тіло кредиту,
з серпня 2009 року не сплачував проценти
за користування кредитом. Станом на 24
грудня 2012 року за договором №
805/2007/840-М/16/058 Банк нарахував
заборгованість в розмірі 255 664,81 доларів
США (а саме: заборгованість за кредитом
- 223 512,73 доларів США, заборгованість за
відсотками - 32 152,08 дол. США).

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер.

Вирішуючи питання про наявність
правових підстав для покладення на
ОСОБА_3 відповідальності за невиконані
позичальником зобов'язання, суд першої
інстанції встановив, що з 2004 року
ОСОБА_3 страждає на психічний розлад (є
інвалідом 2 групи) і на період укладення
з ВАТ «КБ «Надра» договору поруки та
договору іпотеки це перешкоджало їй
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України в п. 16
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що для визначення
психічного стану на момент укладення
правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу. Справи
про визнання правочину недійсним із
цих підстав вирішуються з урахуванням
як висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів
відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з висновками комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи (акт від 4 січня 2013 року № 1)
на період укладення договорів з ВАТ КБ
«Надра» у ОСОБА_3 був тяжкий психічний
розлад - біполярний афективний розлад,
злоякісний тип течії з тенденцією до
безперервного (з частою інверсією фаз),
стійкий виражений афективний синдром,
резистентний терапії, з наростаючими
змінами особистості; поточний змішаний
епізод, що перешкоджало їй
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. У ОСОБА_3 наявні
індивідуально-психологічні
особливості у вигляді значного
зниження інтелектуальних, когнітивних,
емоційно-рольових,
критико-прогностичних здібностей з
суттєвими змінами
мотиваційно-потребносної сфери, які
могли суттєво вплинути на її поведінку,
свідомість, діяльність та прийняття
нею рішення у ситуації, яка
досліджувалася.

За висновком додаткової експертизи
(акт від 25 вересня 2013 року № 50) на час
укладення договорів іпотеки та поруки
з ВАТ КБ «Надра» 13 листопада 2007 року
ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними.

Висновок додаткової комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи у сукупності з іншими
наведеними у справі доказами дає
підстави вважати, що в момент вчинення
спірних правочинів ОСОБА_3 була
абсолютно неспроможна розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

На підставі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 12
березня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 4
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко Ю.Г. Іваненко