АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1246/2014
Головуючий в І інстанції Гуцалюк О.В.
Доповідач: Фурман Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Фурман
Т.Г.,Суддів:Пузанової Л.В., Чиркової
К.Г.,При секретарі:Бараш Ю.М.З участю
прокурора:Губатюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 29 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Комсомольської районної у м. Херсоні
ради про позбавлення батьківських
прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду зі вказаним вище позовом,
зазначаючи, що вона та ОСОБА_7 є
батьками малолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання
ними шлюбу проживає з матір'ю.

Посилаючись на те, що відповідач
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків щодо утримання та виховання
сина, веде антигромадський спосіб
життя, просила суд позбавити ОСОБА_7
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, щодо неврахування судом
висновку органу опіки та піклування
про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_7.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 розірвано 19 листопада 2009
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу від 15 лютого 2011
року, виданого відділом держаної
реєстрації актів цивільного стану
Комсомольського районного управління
юстиції у місті Херсоні.

Відповідач є батьком малолітнього
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання подружжям шлюбу проживає з
матір'ю - ОСОБА_6 в АДРЕСА_1.

З 23.02.2010 року по 16.07.2013 року відповідач
перебував у СІЗО Херсонської області,
звідки звільнений на підставі
постанови Суворовського районного
суду м. Херсона від 27.12.2012 року.

Згідно з висновком органу опіки та
піклування Цюрупинської районної
державної адміністрації Херсонської
області від 11.01.2014 року вбачається про
доцільність позбавлення батьківських
прав ОСОБА_7 щодо сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він вихованням
дитини не займається, не цікавиться
його навчанням, поведінкою.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, (він): не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважних причин і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиню; є хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені до умисного кримінального
правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15, 16 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року № 3 (з послідуючими
змінами) позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують,
та ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток, як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Згідно з абз.2 п. 18 вищезгаданої
постанови Пленуму Верховного Суду
України зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII
, держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Враховуючи ставлення відповідача до
дитини і те, що позбавлення
батьківських прав це насамперед спосіб
захисту прав та інтересів дитини і як
крайній захід впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків,
застосовується лише за умови
доведеності винної поведінки батька в
ухиленні від виховання дитини,
свідомого нехтування ним своїми
обов'язками, що позивачкою у
встановленому законом порядку не було
доведено і судом не встановлено,
колегія суддів погоджується з
висновком суду щодо відсутності
підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України для позбавлення відповідача
батьківських прав щодо малолітньої
дитини, і вважає, що суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні заявлених
вимог.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами та
досліджених в судовому засіданні
доказів та нормам сімейного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що суд
повинен був врахувати висновок органу
опіки та піклування за місцем
проживання дитини, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки за діючим в
Україні сімейним та процесуальним
законодавством висновок органу опіки
та піклування щодо розв'язання спору
про позбавлення батьківських прав
немає переваги над іншими доказами і не
є для суду обов'язковим.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позову колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: