Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 07 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
даним позовом та після його уточнення
просила стягнути з відповідача
аліменти за період з 01.04.2010 року по
01.04.2012 року на утримання дочки ОСОБА_4 у
розмірі 1/4 частки щомісячного
заробітку (доходу), але не менше 30 % від
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, тобто не менше ніж
7446 грн. 60 коп. за вказаний період.
Стягнути з відповідача аліменти на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у
зв'язку із продовженням навчання, у
твердій грошовій сумі у розмірі 1342 грн.
33 коп. щомісячно, за період з 01.04.2012 року
по 31.07.2013 року, а всього 21477 грн. 28 коп.
Стягнути з відповідача аліменти на
утримання повнолітньої дочки у зв'язку
із продовженням навчання, починаючи з
дня подачі позову до досягнення нею
23-річного віку, тобто до 17.03.2017 року у
розмірі 1342 грн. 33 коп. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначала, що
27.05.2013 року Богунським районним судом м.
Житомира ухвалено рішення у справі
№2-1718/12, яким відповідача визнано
батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дане рішення набрало законної сили
01.07.2013 року. Відповідач останні 15 років
(з 1999 по 2013 рік включно) не виконував
свої обов'язки щодо виховання та
утримання дитини. Не приймав участі у
її житті та не надавав матеріальної
допомоги. Але при цьому від батьківства
дитини не відмовлявся і обіцяв надати
допомогу при навчанні дитини у вищому
навчальному закладі. Вважає, що має
право в порядку ст. 180 СК України на
стягнення аліментів з відповідача за
період три роки, який передував
зверненню до суду. При цьому, до
досягнення дитиною повноліття - у
частці від доходу, після досягнення
повноліття - у твердій грошовій сумі.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 07 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Суд ухвалив
стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2,
аліменти на утримання повнолітньої
доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
1/3 частини всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, на період навчання,
починаючи з 08.08.2013 р. і до 23 років. У
решті позовних вимог - відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в де
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти
на утримання повнолітньої дочки -
ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн. щомісяця на
період навчання, починаючи з 08.08.2013 року
і до 23 років.

Зазначає, що судом неповно було
з'ясовано всі обставини справ, що мають
значення для справи, порушені норми
матеріального та процесуального права,
а також висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Вказує, що
батько останніх 15 років не виконував
свій обов'язок щодо виховання та
утримання дитини, не приймав участі у
її житті та не надавав ніякої
матеріальної допомоги, дитина весь час
знаходилась на її утриманні. Суд при
винесенні рішення не врахував
матеріальний стан відповідача. Він
здоровий, інших осіб на утриманні
немає, займається підприємницькою
діяльністю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу
України, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу і право на
звернення до суду з таким позовом має
той з батьків, з ким проживає дочка, син,
а також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачає
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Судом встановлено, що сторони мають
доньку - ОСОБА_4, яка з 01.09.2012 року
навчається у Київському Національному
транспортному університеті на
безоплатній основі, отримує стипендію
у розмірі 730 грн. та постійно
знаходиться на утриманні позивача
(а.с.15, 78).

Відповідно до довідок про доходи
ОСОБА_3, виданих ТОВ «СВ-СЕРВІС» від
28.10.2013 року № 15, 16, 17 останній дійсно
працював у цьому товаристві на посаді
директора та його загальна сума доходу
за період з квітня 2011 року по квітень 2013
року складала 28450 грн. 00 коп. (а.с.41 - 43).

Згідно довідки №11 від 02.10.2013 року
останнього звільнено з посади
директора у зв'язку з виходом на пенсію
та за станом здоров'я (а.с.39).

За змістом ст.200 СК України, суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач не займається на даний час
підприємницькою діяльністю, інших
доходів, окрім отримання пенсійного
забезпечення судом не встановлено і
таких доказів не надано позивачем.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
дійшов правильного та справедливого
висновку про стягнення з відповідача
аліментів на повнолітню дитину, яка
продовжує навчання в розмірі 1/3 частини
його заробітку (доходів) щомісячно, на
період навчання, починаючи з 08.08.2013 року
і до 23 років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, не
ґрунтуються на доказах та законі, суд
першої інстанції перевіривши доводи
сторін, в повному обсязі визначився із
характером спірних правовідносин і
постановив законне і обґрунтоване
рішення, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 07 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді