Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4378/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачки ОСОБА_2, та її
адвоката ОСОБА_3,представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 06 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, 3 особа ОСОБА_7, про
стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

21 листопада 2013 року ОСОБА_5
звернулась з позовом до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання.

Неодноразово уточняючи та
збільшуючи позовні вимоги просила
стягнути з відповідача аліменти в
розмірі 750 грн. на дитину, яка продовжує
навчання та додаткові витрати на
придбання комп'ютера в розмірі 6900грн,
що становить 50% повної вартості та
5500грн. на лікування сина, що теж
становить50% загальної вартості.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що син продовжує
навчання в Інституті комп»ютерних наук
та інформаційних технологій НУ
«Львівська політехніка», та потребує
матеріальної допомоги. Крім цього,
зазначала, що з метою розвитку
здібностей сина нею був придбаний
комп»ютер , а тому просить стягнути
половину вартості такого, Також
тверджувала, що в період з 24.12.2012р.по
31.05.2013 року сину було проведено курс
стоматологічного лікування загальною
вартістю 11 000грн., що підтверджується
довідкою та товарними чеками, а тому
просила стягнути половину вартості
лікування.

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
аліменти на користь ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з
21.11.2013 року на час навчання і до
досягнення ним 23 років.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання
рішення суду в межах платежу за один
місяць.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в
дохід держави у розмірі 243,60грн.

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_5
В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення незаконним в частині
відмови у позові. Стверджує, що
висновок суду про неналежність доказів
є помилковим, оскільки довідка та
товарні чеки подані на підтвердження
лікування сина містять всі необхідні
реквізити. Посилається на те, що
відповідно до вимог чинного
законодавства у документах про оплату
не повинно зазначатись особисті дані
платника, а відтак суд дійшов
помилкового висновку, що нею не
доведено що саме вона проводила оплату
за лікування сина. Просить рішення суду
в частині відмови у позові скасувати та
задовольнити позов в цій частині,
стягнувши додаткові витрати на
лікування сина ОСОБА_7 в сумі 5500грн, що
становить 50% від повної вартості
лікування.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивачки та її адвоката на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну
скаргу представника відповідача,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач та відповідач є
батьками ОСОБА_7, 1995 року народження
(а.с.7).

Згідно з довідками №299 та № 526
виданими НУ «Львівська політехніка»
ОСОБА_7 є студентом денного відділення
та закінчує навчання в червні 2015
року.(а.с.8, 34).

Відповідно до розрахунку
вартості наданих стоматологічних
послуг виданого ФОП ОСОБА_8 пацієнту
ОСОБА_7,1995 року народження з 01 жовтня по
24 грудня 2012 року було проведено
лікування на суму 11000 грн. (а.с.48).

Товарними чеками від 24.12.2012 р. та
від 31.05.2013 року підтверджується оплата
за надані стоматологічні послуги на
суму 10700 грн. та 300 грн. (а.с.19).

Задовольняючи позов частково та
стягуючи аліменти в розмірі 700 грн.
щомісячно починаючи з 21.11.2013 року на час
навчання і до досягнення дитиною 23
років, суд вірно виходив з вимог ст.199 СК
України, якою передбачено, що якщо
повнолітні діти продовжують навчання і
у зв»язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов»язані утримувати їх до
досягнення 23 років, за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.

Відмовляючи в задоволенні позову
в частині стягнення додаткових витрат
на лікування дитини, суд виходив з того,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів про те, що саме нею
проведено оплату за лікування , а також
з того, що товарні чеки про оплату
стоматологічних послуг неналежно
оформлені.

Однак з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів не
погоджується у зв»язку з наступним.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 185 СК України той
з батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов»язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами(розвитком здібностей
дитини,її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду , з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

У п. 20 постанови Пленуму від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
Верховний Суд України роз'яснив, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відтак, за змістом ст. 199 СК України
обов'язок утримувати повнолітню дочку,
яка продовжує навчання, покладено на
обох батьків.

Судом першої інстанції необґрунтовано
відмовлено у задоволенні позову в
частині стягнення додаткових витрат на
лікування посилаючись на неналежність
поданих позивачкою доказів, оскільки
відповідно до вимог ЗУ «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» розрахунковий документ це
документ встановленої форми та
змісту (касовий чек, товарний чек,
розрахункова квитанція, проїзний
документ тощо), що підтверджує факт
продажу (повернення) товарів, надання
послуг, отримання (повернення)
коштів,

купівлі-продажу іноземної валюти,
надрукований у випадках,
передбачених цим Законом, і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну, а
відтак докази надані позивачем , а саме
довідка ФОП ОСОБА_8, та товарні чеки,
колегія суддів вважає належними
доказами, які підтверджують факт
проведення лікування та фактичної
оплати за нього.

В інших частинах рішення суду
позивачем не оскаржувалось, а тому в
порядку ст.303 ЦПК України, колегія
суддів не дає такому оцінки.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.3 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.307 ч1 п.2,309 ч.1 п.3,314
ч.2,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 06 травня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову про
стягнення додаткових витрат на
лікування скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, згідно якого
позов ОСОБА_5 задовольнити та стягнути
з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 5500 грн. за
надання стоматологічних послуг ОСОБА_7
1995 р.н.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин