АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3856/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д.В. Доповідач - Романюк М.М.
Категорія 24 16 квітня 2014 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоклуб"
на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоклуб" про
визнання угод недійсними, стягнення
суми та відшкодування моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом 18 січня 2012 року. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що 18 жовтня 2010 року між
ним та відповідачем, з метою
термінового отримання кредиту для
придбання автомобілю, укладено договір
про надання послуг № Н-19367 та договір
комісії №Н-1937/1. Однак, внесених до
відповідача щомісячних платежів та
кредитних коштів, які підлягали йому
сплаті за договором, позивач не
отримав. З урахуванням того, що
зазначені договори укладені під
впливом обману та з використанням
нечесної підприємницької діяльності,
чим порушені його права як споживача,
просив визнати зазначені договори
недійсними та стягнути з відповідача
сплачені кошти у розмірі 6 817 грн. 25 коп.
та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., а
також і судові витрати по даній справі.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 13 серпня
2012 року, залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 04 грудня 2012 року, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 червня 2013 року
рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 13 серпня 2012 року
та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 грудня
2012 року скасовані, справа направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково:
визнано спірні договори недійсними,
стягнуто на користь позивача 6 817 грн. 25
коп. та вирішено питання судових
витрат, в іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволені
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи заявлені вимоги
частково суд першої інстанції виходив
з їх доведеності та обґрунтованості в
цих межах.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач 18 жовтня 2011 року уклали
договір про надання послуг №Н-19367
спрямованих на придбання автомобіля,
через систему "Автоклуб", організовану
ТОВ "Автоклуб".

18 жовтня 2011 року між тими ж сторонами
було укладено договір комісії
№Н-19367/1, згідно до умов якого,
відповідач зобов'язався за дорученням
позивача за винагороду зробити пошук
продавця автомобіля, визначеного
договірними умовами, укласти договір
купівлі-продажу нового автомобіля з
продавцем від свого імені і за рахунок
позивача, передати останньому
автомобіль.

Того ж дня були підписані додатки до
вказаних договорів.

Відповідно до умов зазначених
договорів, позивачем 18.10.2011, 07.11.2011,
08.12.2011, було внесено на рахунок
відповідача гроші, на загальну суму 6 817
грн. 25 коп., з метою виконання
взятих на себе зобов'язань.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Положенням ст.19 Закону України "Про
захист прав споживачів", передбачена
заборона здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Отже, законодавцем закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, у введенні в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми.

З урахуванням зазначеного суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
укладені угоди є недійсними та вірно
застосував наслідки такої недійсності,
оскільки вони суперечать вимогам
Закону України "Про захист прав
споживачів" через те, що містять
несправедливі для споживачів умови,
чим створюють істотний дисбаланс між
правами та обов'язками сторін.
Діяльність компанії містить ознаки
нечесної підприємницької діяльності,
якою споживача введено в оману, а саме
наявність утворення, експлуатації та
сприяння розвитку пірамідальної схеми.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції безпідставно не
прийнято до уваги твердження стосовно
того, що при укладенні оскаржуваних
договорів сторони добровільно дійшли
згоди щодо їх умов, а тому вони є
законними, не може бути прийнято до
уваги, оскільки правова природа
договору, права та обов'язки сторін
повинні не тільки відповідати
інтересам сторін, а і не суперечити
вимогам Закону, яким заборонено
утворення, експлуатація та сприяння
розвитку пірамідальної схеми.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи відповідача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоклуб" -
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: