АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2626/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подобєд О. К. Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 51
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 -

на рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
"Аульський водовід" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_2 звернувся до суду
з вказаним позовом до відповідача про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку. В обґрунтування
позову представник зазначив, що
судовим рішенням з відповідача на
користь позивачки стягнуто
заборгованість по заробітній платі в
сумі 2239,41 грн. за період з 01.02.2009 року по
03.03.2009 року та компенсацію за шість днів
невикористаної щорічної відпустки в
сумі 595,40 грн..

Оскільки відповідачем з ОСОБА_3 по
теперішній час не проведено повного
розрахунку при звільненні, а саме не
сплачено їй компенсацію за шість днів
невикористаної щорічної відпустки в
сумі 595,40 грн., позивач просив суд
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку у розмірі 61 150,74 грн.

Рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
КП Дніпропетровської обласної ради
"Аульський водовід" відмовлено (а.с. 46-48).

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування рішення суду та
постановлення нового, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі та судові витрати покласти на
відповідача.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджується матеріалами справи
(копії судових рішень), що ОСОБА_3 з
01.02.2009 року по 03.03.2009 року працювала на
підприємстві та була звільнена. (Інші
документи, що підтверджують данні
обставини матеріали справи не містять,
проте сторонами не оспорюється.) ( а.с.6,7)

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24.10.2011 р.
було розглянуто позов ОСОБА_3 та
стягнуто з КП Дніпропетровської
обласної ради "Аульський водовід" на її
користь заборгованість по
невиплаченої заробітній платі в сумі
2239,41 грн. за період з 01.02.2009 року по 03.03.2009
року, а також судом стягнуто
компенсацію за шість днів
невикористаної щорічної відпустки в
сумі 595,40 грн..

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_3 до з КП Дніпропетровської
обласної ради "Аульський водовід", а
саме щодо стягнення компенсації втрати
частини доходів в сумі 674,78 грн. та
стягнення на підставі ст.. 117 КЗпП
України середнього заробітку за час
затримки розрахунку в сумі 64943,41 грн.
судом першої інстанції було
відмовлено. (а.с.6)

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04.04.2012 р.
рішення суду першої інстанції було
скасовано частково. Стягнуто з КП
Дніпропетровської обласної ради
"Аульський водовід" на користь ОСОБА_3
компенсацію втрати частини доходів в
сумі 696,11 грн., а в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку в сумі 64943,41 грн. рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області по справі № 2-552/11від 24.10.2011 р.
залишено без змін. (а.с.7)

Судові рішення в касаційному порядку
оскаржено не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК
України після набрання рішенням суду
законної сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Таким чином, оскільки питання щодо
стягнення середнього заробітку у
зв'язку з невиплатою втому числі
компенсації щорічної відпустки 595,40
грн. вже вирішено вищезазначеними
судовими рішеннями, підстави для
повторного звернення до суду з тими же
позовними вимогами відсутні.

Крім того, на виконання рішення
Баглійським районним судом м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області було видано виконавчий лист №
2-552-11 від 07.11.2011 р., на підставі якого
ВДВС Криничанського РУЮ
Дніпропетровської області було
відкрито виконавче провадження № 30440587
по примусовому стягненню
заборгованості по заробітній платі в
сумі 2239,41 грн. та заборгованості за
невикористану щорічну відпустку в сумі
595,40 грн.

Постановою Криничанського ВДВС від
21.12.2011 року відкрито виконавче
провадження з виконання рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24.10.2011 р. щодо стягнення
заробітної плати в сумі 2239,41 грн.,
компенсації за невикористану
відпустку в розмірі 595,40 грн. (а.с.8)

Постановою Криничанського ВДВС від
28.12.2011 року виконавче провадження
зупинено з підстав п.8 ч. 1 ст. 37, 39 Закону
України» Про виконавче провадження,
оскільки 30.06.2011 року Господарським
судом Дніпропетровської області
порушено справу про банкрутство КП
«Аульський водовідвід». (а.с.8)

ОСОБА_3 у позові зазначає, що їй
сплачено заборгованість по заробітної
платі в розмірі 2239,41 грн., проте
відповідач не сплатив їй компенсацію
невикористаної відпустки 595,40 грн., що
свідчить про те, що він не здійснив з
нею повного розрахунку тому він
зобов'язаний виплатити їй середній
заробіток за час затримки розрахунку
по день остаточного розрахунку, на
підставі ст.. 117 КЗпП України, в сумі
61150,74 грн..

Статтею 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено мораторій на задоволення
вимог кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію. Мораторій на задоволення
вимог кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Ухвала є
підставою для зупинення виконавчого
провадження. Про запровадження
мораторію розпорядник майна
повідомляє органи державної
виконавчої служби за
місцезнаходженням (місцем проживання)
боржника та знаходженням його майна.
Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які
поширюється мораторій.

Дія мораторію на задоволення
вимог кредиторів не поширюється на
вимоги поточних кредиторів; на виплату
заробітної плати та нарахованих на ці
суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян; на виплату
авторської винагороди, аліментів, а
також на вимоги за виконавчими
документами немайнового характеру, що
зобов'язують боржника вчинити певні
дії чи утриматися від їх вчинення.

Пунктом 8 частини першої статті 37
Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню,
зокрема у разі порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство боржника, якщо відповідно
до закону на вимогу стягувача
поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших, органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення)

Приписи ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачають,
що примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень
здійснюється державним виконавцем.

З матеріалів справи слідує, що ВДВС
Криничанського районного управління
юстиції Дніпропетровської області не
проведено стягнення коштів у вигляді
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 595,40 грн., тому колегія
суддів вважає, що після стягнення
зазначених коштів судовим рішенням, та
його невиконання ВДВС в силу
вищезазначеного, вини відповідача у їх
невиплаті не вбачається.

У зв'язку з зазначеним, судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи, дана належна оцінка доказам по
справі і винесено рішення,яке
ґрунтується на нормах матеріального та
процесуального права.

Відповідно ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 Цивільного процесуального
кодексу України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
зокрема щодо невиконання відповідачем
до цього часу вимог ст. 116 КЗпП України,
станом на 16.09.2013 року та не проведення з
позивачкою остаточного розрахунку при
звільненні, оскільки не сплачено суму
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 595,40 грн. - не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Інші посилання апелянта на порушення
судом норм матеріального та
процесуального законодавства, також не
є підставою для скасування рішення
суду.

Вимога апелянта в частині
відшкодування судових витрат,
понесених по справі за рахунок
відповідача не можуть бути прийняті
судом до уваги (а.с. 58).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо стягнення компенсації за затримку
розрахунку при звільненні і
відшкодування моральної шкоди -
зводяться до переоцінки доказів на які
послався суд першої інстанції, тому їх
прийняти не можна.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції. Рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи, тому апеляційна
скарга ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: