Номер провадження 22-ц/775/2066/2014
Головуючий в 1 інстанції: Брежнев О.А.
Доповідач Хейло Я.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючої:
Прокопчук Л.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І.

при секретарі
Попченко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського
районного суду м. Донецька від 08 січня
2014 року про відмову у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
неправомірним збільшення відсоткової
ставки за кредитом та нарахування
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання
неправомірним одностороннього
збільшення відсоткової ставки за
кредитним договором та нарахування
заборгованості.

20 грудня 2013 року до суду надійшла заява
ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом
заборони банку вчиняти дії, які
направлені на продаж належної їй
квартири АДРЕСА_1 до набрання рішенням
чинності.

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 08 січня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалу суду як
необґрунтовану та постановити нову
ухвалу, якою забезпечити її позов у
визначений нею спосіб, оскільки
вважає, що є всі підстави стверджувати,
що у разі реалізації квартири банком
подальше виконання рішення суду за її
позовом буде неможливим.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
доводи апеляційної скарги підтримала
та просила її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши позивача, доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
зміни, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов
забезпечується накладанням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві та знаходяться у нього
або інших осіб; забороною вчиняти певні
дії, тощо.

Відповідно до вимог ст. 151, ст.152 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Вимоги про забезпечення позову повинні
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову " від 22.12.2006 року,
суд має з урахуванням доказів наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися зокрема в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою
позовним вимогам.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову "
від 22.12.2006 року наголошується, що
вирішуючи питання щодо застосування
певного виду забезпечення позову , суди
повинні виходити з того, що наведений у
частині 1 ст.152 ЦПК України перелік
видів такого забезпечення не є
вичерпним, тому за наявності
відповідного клопотання можуть бути
застосовані і інші його види.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень , що набрали законної сили.

Зі змісту заяви про забезпечення
позову вбачається, що існує рішення
апеляційного суду Донецької області
від 25 листопада 2013 року за позовом
Банку до ОСОБА_1 , яке набрало законної
сили та яким звернуто стягнення на
предмет іпотеки (спірну квартири ) та
дозволено Банку вчинити продаж
належної позивачу квартири від свого
імені(а.с.7-8).

Таким чином, звертаючись до суду з
заявою про забезпечення позову шляхом
заборони Банку проводити будь-які дії
по відчуженню квартири, позивач
фактично ставить питання про зупинення
виконання рішення суду , яке набрало
законної сили, що суперечить вимогам
закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції,
всупереч доводів апеляційної скарги
позивача, прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що передбачені законом
підстави для забезпечення позову
ОСОБА_1 відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують правових висновків
суду та не дають підстав для
скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст.307,312 ,315 ЦПК
України апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Донецька від 08 січня 2014 року залишити
без зміни.

Судді: