Справа №
Провадження №2/541/670/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2014 року Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області
в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миргороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним
позовом до суду посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати
ОСОБА_3. Він з липня 2001 року перебував за
кордоном і про смерть матері нічого не
знав. 06.03.2014р. він був депортований з
Іспанії і повернувся в м.Миргород для
постійного проживання в АДРЕСА_3, де
жили батьки, і дізнався від брата -
ОСОБА_4 про смерть матері та наявність
заповіту від 11.03.2009 року, відповідно до
якого його мати ОСОБА_3 заповіла йому
належне їй нерухоме майно, а саме: 23/50
будинку АДРЕСА_3 в м.Миргороді та
квартиру АДРЕСА_1, а своїй онуці ОСОБА_5
27/50 будинку № АДРЕСА_3.

При зверненні 17.04.2014 року до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
померлої ОСОБА_3, у зв'язку з пропуском
передбаченого законом строку для
прийняття спадщини. Прийняти своєчасно
спадщину позивач не міг, оскільки на
момент смерті матері проходив курс
лікування та реабілітації і не міг
знати про смерть матері та про
існування заповіту, що є поважною
причиною пропуску строку для прийняття
спадщини.

В зв'язку з цим позивач просить суд
визначити йому додатковий строк - три
місяці з дня набрання рішенням
законної сили, для подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини за заповітом від
11.03.2009р. після смерті матері ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач свою
позовну вимогу підтримав та просив суд
її задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві. Крім того,
обґрунтовуючи свою позовну вимогу,
пояснив, що після закінчення дії візи у
2001 році проживав в Іспанії нелегально і
не мав можливості та бажання
повертатись в Україну, останній раз
спілкувався з матір'ю два роки тому,
через що й не знав про існування
заповіту та її смерть, а дізнався
тільки коли його депортували в Україну.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував з тих
підстав, що позивач, протягом більш ніж
12 років незаконно перебував на
території Іспанії за відсутності
будь-яких поважних причин, які б
перешкоджали його поверненню в
Україну. Крім цього, знаходячись за
кордоном він, порушуючи законодавство
України, зокрема вимоги Сімейного
кодексу України, не проявляв ніякої
турботи про свою 82-річну матір, навіть
не спілкувався з нею. Незважаючи на це,
відповідачка розшукала його в Іспанії
та по телефону повідомила про смерть
матері, про те, що залишилась спадщина
та запропонувала матеріальну та іншу
допомогу для його повернення в Україну.
Але позивач відмовився від її
пропозиції і повідомив, що його все
влаштовує і повертатись та приймати
спадщину він не збирається. Крім того
зазначив, що у разі бажання прийняти
спадщину позивач міг би це зробити
через консульські установи України в
Іспанії. Вважав, що позивачем не
наведено поважних причин, які б
об'єктивно перешкоджали йому своєчасно
прийняти спадщину після смерті матері,
та не надано доказів на підтвердження
тих обставин, якими він обґрунтовує
свої вимоги, тому просив у задоволенні
позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 направила до суду
письмове заперечення проти позову, в
якому просила відмовити в позові за
безпідставністю та висловила думку про
те, що неправомірні дії особи, у тому
числі порушення законів інших держав,
зокрема незаконне перебування на
території іншої держави, не може
вважатися поважною причиною пропуску
цією особою строку прийняття спадщини.
Крім того зазначала, що між Україною та
Іспанією існують різні види зв'язку,
які доступні навіть людині з невеликим
достатком, і якби ОСОБА_1 турбувався про
свою престарілу матір та телефонував
їй хоч іноді, то він би мав можливість
своєчасно отримати інформацію про її
смерть, а так їй довелось розшукувати
позивача щоб повідомити про смерть
матері. Будучи допитаною в судовому
засіданні в якості свідка відповідно
до ст.184 ЦПК України, відповідачка
повідомила що після смерті бабусі -
ОСОБА_3, дізнавшись під час подання
заяви про прийняття спадщини про зміст
заповіту, вона почала розшукувати
позивача через дипломатичні установи
України та знайомих у м.Миргороді, які
мають друзів чи рідних в Іспанії, і їй
вдалося за допомогою жінки, яка
проживала в одному місті з позивачем, 18
вересня 2013 року двічі поспілкуватися з
ним по телефону. При цьому вона
повідомила йому про смерть його матері
та існування заповіту на нього і
запропонувала допомогу у поверненні в
Україну, на що позивач відповів, що його
все влаштовує, повертатись він не
збирається і спадщина йому не потрібна.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає що позов
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності з ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як встановлено судом на підставі
наданих доказів, позивач ОСОБА_1, є
сином ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року (а.с.7, 8). За життя, 11 березня 2009 року,
остання склала заповіт, згідно якого
належну їй квартиру АДРЕСА_2 та 23/50
житлового будинку по АДРЕСА_3 в
м.Миргороді заповіла позивачу, а 27/50
зазначеного житлового будинку -
відповідачці ОСОБА_2 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у
Першій Миргородській державній
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа № 54544171, що
підтверджується витягом про
реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.11).

Як вбачається з постанов про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 6 грудня
2013 року, виданих державним нотаріусом
Першої Миргородської державної
нотаріальної контори (а.с.12, 13), спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_3
прийняла відповідачка ОСОБА_2 Ця
обставина також визнається сторонами у
справі.

Згідно відмітки у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, позивач
29.07.2001 року виїхав за межі України, а
30.07.2001 року в'їхав на територію
Німеччини за Шенгенською візою, строк
якої закінчився 14.10.2001 року (а.с.23-24).
Відповідно до відмітки у посвідченні
особи на повернення в Україну позивач
прибув на територію України 06.03.2014р.
(а.с.4). Будь-яких доказів того, де він
перебував у період з 30.07.2001р. по 06.03.20014р.
відповідачем суду не надано, проте
відповідачка визнала у судовому
засіданні ту обставину, що 18 вересня 2013
року, коли вона йому по телефону
повідомила про смерть матері та
наявність заповіту, він перебував в
Іспанії. Вказана обставина
підтверджується також показаннями
свідка ОСОБА_7, який у судовому
засіданні пояснив, що 18 вересня 2013 року
з його мобільного телефону його
дружина ОСОБА_2 телефонувала в Іспанію
жінці, яка знайшла ОСОБА_1, і та передала
йому свій телефон для розмови, в ході
якої ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про
смерть матері та наявність заповіту, а
також запропонувала допомогу в
поверненні в Україну, від якої той
відмовився. Ці показання
підтверджуються також деталізацією
ПАТ «Київстар» по локальним та
роумінговим дзвінкам абонента за
період з 01.09.2013р. по 30.09.2013р. (а.с.34-70),
згідно якої 18 вересня 2013 року з
телефона ОСОБА_7 було здійснено два
вихідних міжнародних дзвінки на номер
телефону з міжнародним кодом 34, що
закріплений за Іспанією (а.с.55).

Зважаючи на зазначені докази суд
критично відноситься до пояснень
позивача про те, що він не знав про
смерть матері до повернення в Україну,
а також про неможливість повернення
раніше в зв'язку з відсутністю
закордонного паспорту, оскільки копія
цього паспорту була додана позивачем
до позовної заяви а сам паспорт наданий
для огляду в судовому засіданні, при
цьому позивач не зміг пояснити, як він
знову у нього опинився.

Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса
Першої Миргородської державної
нотаріальної контори від 17 квітня 2014
року позивачу відмовлено у видачі
свідоцтв про право на спадщину в
зв'язку з пропуском строку,
встановленого діючим законодавством
для подання заяви про прийняття
спадщини (а.с.9).

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно роз'яснень, що містяться у ч.6 п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити із того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій.

Суд не вважає можливим визнати
поважними причинами пропуску 6-ти
місячного строку звернення до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини знаходження за межами України
та відсутність грошових коштів на
приїзд до України, оскільки позивач,
навіть перебуваючи за кордоном, міг
звернутися з такою заявою до
нотаріальної контори, шляхом
надіслання листа через пошту, що
передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5, який діє і на сьогоднішній день, або
звернутись з цього приводу до
консульської установи України. Доказів
про те, що він був позбавлений
можливості направити до нотаріуса
заяву про прийняття спадщини, позивач
суду не надав.

З урахуванням викладеного вище, суд не
вбачає підстав для визначення позивачу
додаткового строку для прийняття
спадщини, оскільки під час розгляду
справи позивачем не було надано суду
доказів, що причини пропуску
шестимісячного строку для подачі заяви
для прийняття спадщини є поважними,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами.

За таких обставин, суд приходить до
висновків про відсутність підстав для
визначення додаткового строку
позивачеві для подання заяви про
прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_3, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження якщо апеляційну скаргу не
було подано.

Суддя: Ю. В. Сидоренко