Справа № 204/6250/2013-ц
Провадження № 2/204/297/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1

за участю відповідачки
ОСОБА_2

за участю відповідачки
ОСОБА_3

за участю представника відповідачки
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом, в якому просила
стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3
заборгованість у розмірі 42840,00 грн. В
обґрунтування позову позивачка
вказали на те, що 02 листопада 2007 року та
26 липня 2010 року між позивачкою та
відповідачами були укладені трудові
договори, за яким відповідачі
зобов'язуються працювати на посаді
продавець нехарчових товарів та
зберігати товар та матеріальні
цінності. Після укладення трудових
договорів відповідачами було
підписано типові договори стосовно
повної індивідуальної матеріальної
відповідальності. 06 листопада 2012 року
відповідачами були написані розписки,
у яких зазначалось, що згідно з актом
звірки товару зафіксовано нестачі
золотих виробів загальною вагою 155,57
грамів вартістю 25670 гривень.
Відповідачі зобов'язуються
відшкодувати нестачу у невизначений
строк. 04 грудня 2012 року позивачкою була
складена розписка стосовно отримання
від відповідачів 2000 грн. у якості
погашення заборгованості за нестачі
золотих виробів. 09 січня 2013 року
позивачкою була складена розписка
стосовно отримання від ОСОБА_3 1000 грн. у
якості погашення заборгованості за
нестачі золотих виробів. 13 лютого 2013
року позивачкою була складена розписка
стосовно отримання від ОСОБА_6 1500 грн. у
якості погашення заборгованості за
нестачі золотих виробів. 19 березня 2013
року позивачкою була складена розписка
стосовно отримання від ОСОБА_3 1000 грн. у
якості погашення заборгованості за
нестачі золотих виробів. 18 квітня 2013
року позивачем була складена розписка
стосовно отримання від ОСОБА_3 1000 грн. у
якості погашення заборгованості за
нестачі золотих виробів. І протягом
наступних чотирьох місяців сплата
заборгованості відповідачами
припинилась. Виходячи з вищевикладених
розписок ОСОБА_6 винна позивачці - 22170,00
грн., а ОСОБА_3 винна позивачці - 20570,00
грн. Проте, свій обов'язок щодо
повернення боргу відповідачі у
встановлений в розписці строк не
виконали.

Позивачка декілька разів уточнювала
свої позовні вимоги та в остаточному
варіанті просила стягнути з ОСОБА_2 на
її користь заборгованість у розмірі 26670
грн., згідно боргу зазначеному в
розписці від 06.11.2012 року, та стягнути з
ОСОБА_3 на її користь заборгованість у
розмірі 26670 грн., згідно боргу
зазначеному в розписці від 06.11.2012 року.

Ухвалою суду відповідачку по справі -
ОСОБА_6 було замінено на - ОСОБА_2.

Представник позивачки ОСОБА_1 в
судовому засіданні уточнені позовні
вимоги позивачки підтримала та просила
задовольнити в повному обсязі.
Посилалися на обставини викладені в
позові. Також, вказала, що між сторонами
були трудові відносини, в наслідок
яких, у відповідачок виникла недостача
товару, вартість якого вони повинні
відшкодувати позивачці.

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також
представник останньої ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог позивачки
та просили відмовити їй в повному
обсязі. При цьому, пояснили, що
позивачка звернулася з підставами в
порядку ЦК, в той час коли, між
сторонами виник спір з трудових
відносин.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по наступним
підставам.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_5 перебуває в трудових
відносинах з ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_6) та
ОСОБА_3, на підставі укладених з ними
трудових договорів від 02.11.2007 року та
від 26.07.2010 року відповідно (а.с.6-7), а
також типових договорів про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність (а.с.8-9). Згідно
вищевказаних договорів, відповідачки
працювали продавцями непродовольчих
товарів.

05 листопада 2012 року під час проведення
позивачкою інвентаризації магазину
було встановлено нестачу золотих
виробів загальною вагою 155,57 грамів, про
що був складений акт нестачі від 05.11.2012
року.

На підставі вищевказаного, 06 листопада
2012 року відповідачками, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, були написані та надані
позивачці розписки, згідно яких
відповідачки ознайомлені з складеним
актом нестачі від 05.11.2012 року та
зобов'язалися погасити суму 25670 грн.
протягом року (а.с.10-11).

При цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково
сплатили ОСОБА_5 борг, а саме ОСОБА_2 (до
шлюбу ОСОБА_6) сплатила 3500,00 грн., що
підтверджується розписками написаними
ОСОБА_5 від 04.12.2012 року та від 13.02.2013 року
(а.с.14), а ОСОБА_3 сплатила 5000,00 грн., що
підтверджується розписками написаними
ОСОБА_5 від 04.12.2012 року, від 09.01.2013 року,
від 19.03.2013 року та від 18.04.2013 року
(а.с.12-13,15).

Залишок суми заборгованості
відповідачками повернутий позивачці
не був.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Так, вищевказані обставини були
визнані сторонами в судовому засіданні
та не оспорювалися, а тому доказуванню
вищевказані обставини не підлягають
згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК
України.

У зв'язку з вищевказаним позивачка
звернулася до суду та просила стягнути
з відповідачок суму боргу зазначену в
розписці від 06.11.2012 року. Підставами
своїх позовних вимог позивачка вказала
192, 525, 526, 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд вважає, що позивачем невірно були
застосовані норми цивільного
законодавства у зв'язку з тим, що
відповідачі знаходяться з позивачкою у
трудових відносинах і правовідносини,
що склалися між ними регулюються
нормами трудового законодавства.

Крім того, сама представник позивачки в
судовому засіданні вказала, що між
сторонами трудові відносини і спір
виник у зв'язку з нестачею товару під
час виконання відповідачками своїх
трудових відносин.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
відмовити позивачці в задоволенні її
позовних вимог про стягнення суми
заборгованості на підставі 192, 525, 526, 1046,
1047 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61,
209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова