Справа № 454/1066/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особистою приватною
власністю майна одного з подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з даною
позовною заявою до відповідача, про
визнання особистою приватною
власністю майна одного з подружжя, в
позовній заяві вказавши, що з 24.10.1970
року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від
подружнього проживання мають сина
ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з позивачкою та піклується про
неї. Рішенням Сокальського районного
суду Львівської області від 19.03.2001р.
шлюб між позивачкою та відповідачем
розірвано, однак ОСОБА_1 не зверталася
до відділу РАЦС Сокальського РУЮ з
метою реєстрації розірвання шлюбу в
органах ДРАЦС та видачі Свідоцтва про
розірвання шлюбу, оскільки не надавала
цьому значення.

Реєстрація розірвання шлюбу в відділі
РАЦС Сокальського РУЮ Львівської
області вчинено 26.10.2006 р. за актовим
записом № 241 та видано Свідоцтво про
розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1, а згідно
до ст. 115 СК України, яка діяла до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану» № 2398-УІ від 1 липня 2010 р. (тобто на
час розірвання шлюбу), передбачала, що
документом, що засвідчує факт
розірвання шлюбу є Свідоцтво про
розірвання шлюбу видане органами
ДРАЦС. З цього слідує, що розірвання
шлюбу між сторонами відбулося в 2006р.

Вказує, що хоча шлюб між сторонами
розірвано в 2006р., однак подружні
відносини між ними припинились ще в 1999
р. коли відповідач залишив сім'ю і
перейшов проживати до своїх батьків,
знявши з власної ініціативи 12.03.1999р.
свою реєстрацію за місцем постійного
проживання у спірному будинку в
АДРЕСА_1. З цього часу сторони не
проживають разом, не пов'язані
спільним побутом та не мають спільних
прав та обов'язків, що належать
подружжю, а тому шлюб з 1999р. по 2006р.
існував лише формально.

Зазначає, що під час перебування у
шлюбі в 1973р. сторони побудували
житловий будинок АДРЕСА_1. до вказаного
будинку належать господарські будівлі
з гаражем. Загальна вартість будинку з
господарськими будівля станом на
25.10.2013р. становить 203513, 00 грн. Хоча
будинок будувався під час шлюбу ОСОБА_1
та ОСОБА_2, однак участь у його
будівництві брала лише позивачка,
оскільки відповідач постійно
зловживав спиртними напоями і ні
грошима, ні власною працею не брав
участі у його будівництві. Також
відповідач не ніс витрат по його
утриманню, не здійснював поточних
ремонтів, не дбав про житловий будинок
та не утримував його в належному стані.
Всю роботу по утриманню будинку
здійснювала та здійснює по даний час
позивачка зі своїм сином.

Рішенням виконкому Переспівської
сільської ради № 8 від 12.03.1998р. надано
дозвіл на оформлення права власності
на вищевказаний житловий будинок, на
підставі якого ОСОБА_1 оформила право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на своє ім'я та отримала Свідоцтво про
право власності на будівлі видане
Переспівською сільською радою від 01
лютого1999р. зареєстроване в ЛОР ДКП
«Червоноградське МБТІ» за реєстром №
161 від 01.02.1999р.

На даний час у позивачки виникла
необхідність відчужити житловий
будинок на користь свого сина ОСОБА_3,
однак вона не може цього зробити,
позаяк згідно ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям під час шлюбу є
спільною сумісною власністю подружжя
для відчуження якого необхідна згода
відповідача.

Через неприязні стосунки з
відповідачем ОСОБА_1 в добровільному
порядку не може отримати від нього
таку згоду, хоча позивачка вважає, що
відповідач не має своєї частки в
спільному майні подружжя, а житловий
будинок належить лише їй.

Просить суд визнати за нею право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не прибула,
подала в суд заяву у якій просить
розгляд справи проводити без її участі,
зменшені позовні вимоги підтримує,
просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
прибув, подав заяву у якій вказує, що
зменшені позовні вимоги визнає,
розгляд справи просить проводити без
його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не
прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що зменшені
позовні вимоги підлягають до
задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Суд приймає визнання позову
відповідачем, оскільки таке відповідає
вимогам СК України, інтересам сторін по
справі та не суперечить правам та
інтересам інших осіб.

Судом установлено, що з 24.10.1970р. по
26.10.2006р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на будівлі виданого
Червоноградським міжміським бюро
технічної інвентаризації 01.02.1999 року
встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 на підставі рішення
виконкому Переспівської сільської
ради №8 від 12.03.1998р. про оформлення
права власності на будинок вцілому.

Як убачається із записів у будинковій
книзі ОСОБА_2 з власної ініціативи
12.03.1999р. знявся з реєстрації за місцем
постійного проживання в АДРЕСА_1.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

На підставі ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає із моменту державної
реєстрації.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

На підставі п.3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

В судовому засіданні установлено, що
ОСОБА_2 в 1999 р. залишив сім'ю і перейшов
проживати до своїх батьків та з
власної ініціативи 12.03.1999р. знявся із
реєстраційного обліку за місцем
постійного проживання в будинку
АДРЕСА_1. Також, установлено, що
вказаний будинок будувався під час
шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак участь у
його будівництві брала лише позивачка,
оскільки відповідач ні грошима, ні
власною працею не брав участі у його
будівництві. Відповідач не ніс витрат
по утриманню будинку, не здійснював
поточних ремонтів, не дбав про житловий
будинок та не утримував його в
належному стані. Всю роботу по
утриманню будинку здійснювала та
здійснює по даний час позивачка зі
своїм сином.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Сокальський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Головуючий:
М. Я. Адамович