Ухвала іменем україни 09 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
прокурора Іршавського району в
інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Вільхівської сільської ради,
міськрайонного управління Держкомзему
у м. Іршава і Іршавському районі про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки та приведення
земельної ділянки у придатний для
використання стан шляхом знесення
будівлі, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 01 червня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 18 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року прокурор Іршавського
району 14 квітня 2011 року звернувся в
інтересах ОСОБА_8 до Іршавського
районного суду із зазначеним позовом
до ОСОБА_7 24 червня 2011 року суд залучив
до участі в справі в якості
співвідповідачів Вільхівську сільську
раду Іршавського району та
Міськрайонне управління Держкомзему у
місті Іршава та Іршавському районі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, 22 травня 2012
року суд залучив до участі в справі
ОСОБА_6, як правонаступника ОСОБА_8
Прокурор мотивував позов тим, що
проведеною перевіркою встановив
порушення відповідачкою ОСОБА_7
земельного законодавства. Так, остання
самовільно зайняла частину належної
ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,01 га,
розташованої в с. Вільхівка в урочищі
«Біля траси», і розпочала там
будівництво житлового будинку, зняла
верхній родючий шар ґрунту з площі 0,0012
га без спеціального дозволу. 21 березня
2011 року державним інспектором
управління Держкомзему відповідачці
видано припис з вимогою звільнити
ділянку до 24 березня 2011 року та
притягнуто останню до
адміністративної відповідальності.
Вимоги припису відповідачка не
виконала і продовжила незаконне
будівництво, тому 28 березня 2011 року був
виданий повторний припис із
аналогічною вимогою та ОСОБА_7 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності, однак і цей припис не
був виконаний. Посилаючись на ці
обставини, на положення ст. 212 ЗК
України, прокурор просив зобов'язати
ОСОБА_7 повернути зазначену земельну
ділянку власнику і привести її у
придатний для використання стан шляхом
знесення будівлі.

Рішенням Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 01 червня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 18 лютого 2014 року, позов
задоволено: зобов'язано ОСОБА_7
повернути ОСОБА_9 самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,01 га,
розташовану в с. Вільхівка Іршавського
району Закарпатської області в урочищі
«Біля траси», і привести ділянку у
придатний для використання стан шляхом
знесення самочинно збудованої будівлі.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, задовольняючи позов,
керуючись ст. 152, 212 ЗК України, виходив
із того, що ОСОБА_7 самовільно зайняла
земельну ділянку площею 0,01 га в с.
Вільхівка в урочищі «Біля траси» та
розпочала будівництво житлового
будинку, чим порушила права позивачів,
у приватній власності яких знаходиться
вказана земельна ділянка

Проте, з такими висновками судів
повністю не можна погодитись з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
прокурор Іршавського району
Закарпатської області, діючи в
інтересах ОСОБА_8, на підставі ст. ст. 3, 45
ЦПК України, ст. ст. 20, 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» звернувся до суду з
позовом ОСОБА_7 про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки
та зобов'язання відповідачку привести
вказану земельну ділянку у придатний
для використання стан.

Згідно з державним
актом на право приватної власності на
землю серії IV-ЗК № 041049 від 12 грудня 2003
року ОСОБА_8 на підставі рішення 13-ої
сесії 23 скликання Вільхівської
сільської ради народних депутатів від
16 лютого 2001 року № 99 ЗК 0106805 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 0,68 га, розташована на
території с. Нижнього Болотного. Землю
передано для виробництва товарної
сільськогосподарської продукції (а. с.
7).

Згідно з актом
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 21 березня 2011 року
відповідно до вимог ст. ст. 6, 10 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» було
встановлено, що громадянка ОСОБА_7
самовільно зайняла земельну ділянку
площею 0,01 га в с. Вільхівка, урочище
«Біля траси», яка передана у приватну
власність ОСОБА_8 на вказаній ділянці
розпочато будівництво житлового
будинку та знято верхній родючий шар
ґрунту розміром 0,0012 га, чим порушено
земельне законодавство (а. с. 8).

Відповідно до припису
Головного управління Держкомзему у м.
Іршава і Іршавському районі від 21
березня 2011 року ОСОБА_7 було зобов'язано
усунути порушення вимог земельного
законодавства, в тому числі звільнити
належну ОСОБА_8 самовільно зайняту
земельну ділянку (а. с. 15).

Постановою від 28
березня 2011 року № 005 на ОСОБА_7 було
накладеного адміністративне стягнення
у вигляді штрафу (а. с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8
померла (а. с. 151) У якості
правонаступника до участі у справі
було залучено ОСОБА_6, яка прийняла
спадщину на підставі заповіту (а. с. 183).

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних ті інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва інтересів держави є
наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою. Формами представництва є:
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових атів, дій чи
рішень органів і посадових осіб; участь
у розгляді судами справ; внесення
апеляційного, касаційного подання на
судові рішення або заяви про їх
перегляд за нововиявленими
обставинами. Прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до п. 1
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ у касаційному порядку» при
поданні касаційної скарги з метою
представництва інтересів громадянина
прокурор повинен надати суду
документи, які підтверджують
неможливість громадянина самостійно
здійснювати представництво своїх
інтересів. Під неможливістю
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів слід
розуміти не лише подання прокурору
відповідної заяви (про участь у справі),
а й надання інших документів, які
підтверджують неспроможність
громадянина через свій фізичний чи
матеріальний стан, похилий вік або з
інших поважних причин здійснювати
захист його порушених, невизнаних чи
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, слід звернути увагу, що Закон
не містить обмежень щодо проваджень, в
яких прокурор має право звернутися до
суду в інтересах осіб, права яких
порушено.

Як вбачається зі
змісту позовної заяви, прокурор,
звертаючись із позовом в інтересах
ОСОБА_8, посилався на те, що остання є
людиною малозабезпеченою та через свій
похилий вік не може самостійно
належним чином захистити свої права.
Разом з тим відповідних доказів на
підтвердження зазначених обставин
суду не надавав.

Крім того, з матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_8, а пізніше
її правонаступник ОСОБА_6 неодноразово
зверталися до суду першої та
апеляційної інстанцій з заявами про те,
що їх права не порушено та вони не
зверталися до прокуратури за їх
захистом ( а. с. 32-36, 41, 44-45, 54-56, 72-76, 98-99, 109,
122-127, 183, 205, т.1 та 24, 25-26, 64 т. 2) та заяву про
залишення позову без розгляду (а. с. 61,
т.1).

Суди всупереч вимогам
цивільно-процесуального законодавства
належної правової оцінки зазначеним
заявам не надали, не з'ясували, чи було
порушено право ОСОБА_8, а пізніше
ОСОБА_6, у приватній власності яких
перебувала спірна земельна ділянка та
чи зверталась вони до прокуратури за
його захистом, з яких підстав було
заявлено позов та чи не вийшов прокурор
за межі наданих йому законом
повноважень.

За таких обставин
ухвалені судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 01 червня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 18 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська