АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4543/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія 69
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

26 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
неповнолітньої ОСОБА_5 в інтересах якої
діє ОСОБА_6 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8,
в інтересах яких діє ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом до
відповідачів, посилаючись на те, що з
липня 1996 року по вересень 2011 року, вона
проживала з ОСОБА_9 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу. За час спільного
проживання, а саме 15 травня 1998 року вони
уклали договір пайового будівництва
квартири АДРЕСА_1. Крім того, за
договором купівлі-продажу від 26 травня
1998 року придбали будинок АДРЕСА_2 та два
паркувальних місця. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_9 помер. Оскільки відповідачі, як
спадкоємці не визнають її право
власності на частину нерухомості,
позивачка вимушена була звернутися з
даним позовом до суду та просити
встановити факт її проживання з ОСОБА_9
однією сім`єю без реєстрації шлюбу з
липня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
визнати її право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, на
паркувальне місце АДРЕСА_3, на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_2.

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зустрічним позовом до
відповідачі, посилаючись на те, що у
період з 1994 року по 1999 рік спільно
проживала з ОСОБА_9 в м. Електросталь
Московської області Російської
Федерації. Оскільки останній мав
бізнес м.Дніпропетровську, вони
придбали квартиру в житловому
комплексі «Первозванівський» по
АДРЕСА_3, два паркувальні місця у
вказаному будинку, а також
домоволодіння АДРЕСА_2.

Позивачка просить встановити факт її
спільного проживання з ОСОБА_9 однією
сім`єю з 20 листопада 1996 року по 31 грудня
2000 року, визнати її право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на
паркувальне місце АДРЕСА_3 за тією ж
адресою, на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_2.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 18 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені (а.с.132-134).

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 1996
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано право власності ОСОБА_3 на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_3 на
паркувальне місце АДРЕСА_3.

Визнано право власності ОСОБА_3 на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_2.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_11, законний
представник - ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності відмовлено.

Також судом вирішено питання про
розподіл судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити, зустрічний
позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду скасувати з послідуючим
ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_9, як чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 1996
року по вересень 2011 року, а тому
відповідно до приписів ст. 74 СК України
ОСОБА_3 має право на 1/2 частку майна,
набутого в цей період.

З таким висновком суду погодитись не
можливо, оскільки він зроблений
поверхово, з порушенням норм
матеріального права без належного
з»ясування дійсних обставин по справі,
з матеріалів справи якої вбачається, що
сторони співмешкали з липня 1996 року по
вересень 2011рік, в період чого, а саме 15
травня 1998 року ОСОБА_9 уклав договір
№13-К-П пайового будівництва квартири
АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу
від 26 травня 1998 року ОСОБА_9 придбав
домоволодіння АДРЕСА_2. 12 листопада 2003
року придбав за договором
купівлі-продажу паркувальне місце
АДРЕСА_3.

Зважаючи на те, що на момент придбання
ОСОБА_9 вищезазначеного нерухомого
майна, діяв Кодекс про шлюб та сім»ю
України, відповідно до статті 22 якого,
спільною сумісною власністю подружжя є
майно, нажите ними лише під час шлюбу,
що не було враховано судом першої
інстанції під час вирішення спору по
суті, рішення суду в частині визнання
за позивачкою права власності на ?
спірного нерухомого майна, не може
залишатися в силі і підлягає
скасуванню з послідуючим ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

З урахуванням того, що вимоги щодо
встановлення факту спільного
проживання позивачки разом з ОСОБА_9
стосуються періоду починаючи з липня
1996 року, а діючий на той час КпШС
України такої норми не містив а,
значить, закону, який би надавав право
на визнання такого факту не було. А тому
вимоги про встановлення факту
спільного проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу на підставі норм
Сімейного Кодексу України є
неможливим.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи ОСОБА_2 про скасування рішення в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 та залишення
зустрічної позовної заяви без
розгляду, не можуть бути прийнятті до
уваги, оскільки вони не свідчать про
незаконність та необгрунтованість
рішення суду в цій частині.

Виходячи з вище наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції при ухваленні рішення
неповно встановив обставини, що мають
істотне значення для правильного
вирішення справи та неправильно
застосував норми матеріального права,
що є підставою для скасування рішення
суду в частині задоволеного позову та
ухвалення нового рішення в цій частині
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 березня 2014
року - скасувати в частині
задоволеного позову та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, неповнолітньої ОСОБА_5 в
інтересах якої діє ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: