СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/9634 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Мараєва Н.Є
30.07.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Дубик Ю.Г.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
Представника ОСОБА_1
на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 17.06.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд
дитини за межі України
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 17.06.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини
за межі України.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення представник позивачки
просить це рішення скасувати та
постановити нове рішення, посилаючись
на його незаконність, зокрема, на те, що
суд неповно з"ясував обставини справи,
не дав належної оцінки доказам,
порушив норми матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі з 8.09.2001р., який
був розірваний 15.08.2006 р. (а.с. 6-7), мають
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
яка проживає разом із матір'ю (а.с. 5).

Обґрунтовуючи позов, представник
позивачки зазначав, що позивачка має
можливість вивозити дочку за межі
України на відпочинок, оздоровлення та
навчання, однак відповідач не надає
згоди на виїзд дитини за межі України.

Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону
дитинства» батько і мати мають рівні
права та обов»язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов»язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 18 «Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення»,- оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Постановлюючи рішення суд виходив з
того, що чинним законодавством
передбачено можливість ухвалення
судом рішення на виїзд, а не на
постійні виїзди без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав, що
такі поїздки можуть мати разовий
характер з певним часовим проміжком
перебування у відповідній державі.

Позивачкою не наведено правових
підстав для надання дозволу на виїзд
дитини без згоди батька аж до
досягнення неповнолітньою дитиною
18-річного віку.

Згідно визначеної ст.4 ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Тобто, вказаною статтею передбачено,
можливість ухвалення судового рішення
на виїзд неповнолітньої дитини за
кордон за відсутності згоди одного з
батьків, а не на виїзд дитини взагалі
(чи постійно), у різні країни без згоди
батька, не позбавленого батьківських
прав, до досягнення дитиною певного
віку.

Також, суд правильно вважав, що
позивачкою не надано доказів, що вона
дійсно має намір здійснити виїзд за
кордон, а відповідач заперечує надати
дозвіл, а також період такого виїзду,
оздоровчого закладу, у який вона має
намір вивезти дитину на оздоровлення,
або з іншою метою, що вказує на
необґрунтованість заявлених вимог.

Суд правильно дійшов висновку, що
чинним законодавством передбачено
можливість вирішувати питання про
надання дозволу саме на конкретний
виїзд дитини за кордон без згоди
батька (одноразовий) , із визначенням
його початку і закінчення; що інше
розуміння змісту нормативних актів та
допустимість неодноразових виїздів
дитини за кордон без згоди батька на
підставі одного рішення суду є грубим
порушенням права одного з батьків на
спілкування з дитиною та на участь у її
вихованні.

З оглядку на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - відхилити, а рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 17.06.2014 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :