Справа № 1018/7578/12 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/1584/14 Доповідач у 2 інстанції
Суханова Є.М.Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в м.
Києві матеріали цивільної справи з
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року по справі за позовом заступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави, в особі Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України до
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, третя особа: Козинська селищна
рада Обухівського району Київської
області, про визнання незаконним і
скасування розпорядження, визнання
недійсними державних актів та
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, зобов'язання скасувати
державну реєстрацію та визнання права
власності на земельні ділянки за
державою,

в с т а н о в и л а :

Заступник Генерального Прокурора
України звернувся до суду з
вищевказаним позовом, обґрунтовуючи
який зазначив, що проведеною
Генеральною прокуратурою України
перевіркою виявлені порушення
земельного законодавства при наданні
місцевим органом виконавчої влади -
Обухівською районною державною
адміністрацією Київської області -
земельних ділянок загальною площею
28,9108 га у власність 17 громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради незаконність
складання та видачі управлінням
Держкомзему в Обухівському районі 17
державних актів на право власності на
вищевказані земельні ділянки, а також
порушення закону при подальшому
набутті громадянами права власності на
ці спірні земельні ділянки на підставі
цивільно-правових угод - договорів
купівлі-продажу.

В судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримав так як розпорядженням
відповідача - Обухівської РДА було
незаконно вилучено спірні земельні
ділянки та передано безоплатно у
власність 17 громадян, які отримали на
підставі незаконного розпорядження
Державні акти на надані їм земельні
ділянки і з них чотирнадцять громадян
відчужили свої земельні ділянки на
підставі договорів купівлі-продажу
відповідачу ОСОБА_21 Оскільки спірні
земельні ділянки вибули з державної
власності всупереч законодавству та
волі держави, а оскаржуваним
розпорядженням порушено право
власності держави на землі водного та
лісогосподарського призначення
прокурор просить позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, Державної
інспекції сільського господарства
України, в судовому засіданні позов
підтримав та просив позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі, надав
письмові пояснення по справі та
зазначив, що дійсно спірні земельні
ділянки, які знаходяться в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області, в порушення
земельного законодавства та Водного
кодексу були отримані відповідачами у
власність, а потім більшістю з них
відчужені, тим самим були порушені
права держави, які просить захистити
шляхом задоволення позовних вимог.

Київська обласна адміністрація та
Державний комітет України із земельних
ресурсів надіслали на адресу письмові
клопотання в яких просять розгляд
справи проводити у відсутність їхніх
представників, позовні вимоги
підтримують та просять позов
задовольнити.

Представник відповідача, Обухівської
районної державної адміністрації, в
судовому засіданні позов що в разі якщо
в судовому засіданні будуть
встановлені факти, що підтверджують, що
землі передані відповідачам у
власність за рахунок земель водного та
лісогосподарського призначення, це
буде підставою для визнання
Обухівською РДА в повному обсязі.

Представник Управління
Держземагенства в Обухівському районі
в судове засідання не з'явився, надав
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому зазначає, що позовні вимоги
управління визнає, окрім позовної
вимоги щодо скасування державної
реєстрації права власності на земельні
ділянки, оскільки це не є компетенцію
управління.

Представник Козинської селищної ради в
судовому засіданні поклався на розсуд
суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, надав до суду заяву, в якій
просить розгляд справи проводити у її
відсутність та письмові заперечення на
позовну заяву, в яких просить у
задоволенні позову відмовити, оскільки
нею при отриманні у приватну власність
безоплатно земельної ділянки вимог
законодавства порушено не було.

Відповідач ОСОБА_19 в судове засідання
не з'явився, але її представником
надано до суду письмові заперечення на
позовну заяву, в яких просить у
задоволенні позову відмовити, оскільки
правових підстав для позбавлення
відповідача права власності на
земельну ділянку немає та просить
застосувати наслідки спливу позовної
давності за вимогами про визнання
недійсними розпоряджень Обухівської
РДА.

Інші учасники по справі, будучи
повідомлені про час, місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явились,
про поважність неявки суд не
повідомили, заяв, клопотань про
відкладення розгляду справи не надали.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року Позов заступника Генерального
прокурора України в інтересах держави,
в особі Київської обласної державної
адміністрації, Державного агентства
земельних ресурсів України, Державної
інспекції сільського господарства
України до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, третя особа: Козинська селищна
рада Обухівського району Київської
області, про визнання незаконним і
скасування розпорядження, визнання
недійсними державних актів та
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, зобов'язання скасувати
державну реєстрацію та визнання права
власності на земельні ділянки за
державою задоволено частково.

Визнано незаконним і скасувати
розпорядження голови Обухівської
районної державної адміністрації від
21.12.2009 року № 1685 у частині затвердження
проекту землеустрою та передачі
земельних ділянок у власність 17
громадянам для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області.

Визнано недійсними видані громадянам
15.03.2010 року державні акти на право
власності на земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області, а саме:

державний акт серії ЯИ номер 452723,
виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку з
кадастровим номером :03:014:0038
площею 2,0000 га, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 15.03.2010 за
номером №06;

державний акт серії ЯИ №452719, виданий
ОСОБА_6 на ділянку :03:016:0102 площею
2,0000 га, зареєстрований за №07;

державний акт серії ЯИ №452725, виданий
ОСОБА_7 на ділянку :03:016:0104 площею
2,0001 га, зареєстрований за №43;

державний акт серії ЯИ №452727, виданий
ОСОБА_8 на ділянку :03:016:0106 площею
2,0000 га, зареєстрований за №42;

державний акт серії ЯИ №452729, виданий
ОСОБА_9 на ділянку :03:016:0108 площею
2,0000 га, зареєстрований за №41;

державний акт серії ЯИ №452730, виданий
ОСОБА_10 на ділянку :03:016:0109 площею
2,0000 га, зареєстрований за №05;

державний акт серії ЯИ №452731, виданий
ОСОБА_11 на ділянку :03:016:0110 площею
2,0000 га, зареєстрований за №44;

державний акт серії ЯИ №452726, виданий
ОСОБА_12 на ділянку :03:016:0105 площею
2,0000 га, зареєстрований за №96;

державний акт серії ЯИ №452722, виданий
ОСОБА_13 на ділянку :03:014:0041 площею
2,0000 га, зареєстрований за №98;

державний акт серії ЯИ №452724, виданий
ОСОБА_14 на ділянку :03:016:0103 площею
2,0000 га, зареєстрований за №04;

державний акт серії ЯИ №452721, виданий
ОСОБА_15 на ділянку :03:014:0040 площею
2,0000 га, зареєстрований за №03;

державний акт серії ЯИ №452718, виданий
ОСОБА_16 на ділянку :03:014:0037 площею
2,0000 га, зареєстрований за №45;

державний акт серії ЯИ №452720, виданий
ОСОБА_17 на ділянку :03:014:0039 площею
2,0000 га, зареєстрований за №02;

державний акт серії ЯИ №452728, виданий
ОСОБА_18 на ділянку :03:016:0107 площею
2,0000 га, зареєстрований за №01;

державний акт серії ЯИ №452732, виданий
ОСОБА_2 на ділянку :03:016:0111 площею
0,2500 га, зареєстрований за №00;

державний акт серії ЯИ №452733, виданий
ОСОБА_19 на ділянку :03:016:0112 площею
0,2500га, зареєстрований за №99;

державний акт серії ЯИ №452734, виданий
ОСОБА_20 на ділянку :03:016:0113 площею
0,4108 га, зареєстрований за №97.

Визнано недійсними наступні договори
купівлі-продажу:

договір купівлі-продажу від 29.03.2012 року
№1548 земельної ділянки з кадастровим
номером :03:014:0038 площею 2,0000 га,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2012 року
№1513 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0102 площею 2,0000 га між ОСОБА_6 та
ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1520 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0104 площею 2,0001 га між ОСОБА_7 та
ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1576 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0106 площею 2,0000 га між ОСОБА_8 та
ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1555 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0108 площею 2,0000 га між ОСОБА_9 та
ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1506 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0109 площею 2,0000 га між ОСОБА_10
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1604 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0110 площею 2,0000 га між ОСОБА_11
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1541 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0105 площею 2,0000 га між ОСОБА_12
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1562 ділянки з кадастровим номером
:03:014:0041 площею 2,0000 га між ОСОБА_13
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1499 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0103 площею 2,0000 га між ОСОБА_14
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1527 ділянки з кадастровим номером
:03:014:0040 площею 2,0000 га між ОСОБА_15
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1569 ділянки з кадастровим номером
:03:014:0037 площею 2,0000 га між ОСОБА_16
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1534 ділянки з кадастровим номером
:03:014:0039 площею 2,0000 га між ОСОБА_17
та ОСОБА_21;

договір купівлі-продажу від 29.03.2010 року
№1492 ділянки з кадастровим номером
:03:016:0107 площею 2,0000 га між ОСОБА_18
та ОСОБА_21.

Зобов'язано управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на земельні
ділянки за фізичними особами:

ОСОБА_5 на ділянку з кадастровим
номером :03:014:0038 площею 2,0000 га;
ОСОБА_6 на ділянку :03:016:0102 площею
2,0000 га; ОСОБА_7 на ділянку :03:016:0104
площею 2,0001 га; ОСОБА_8 на ділянку
:03:016:0106 площею 2,0000 га; ОСОБА_9 на
ділянку :03:016:0108 площею 2,0000 га;
ОСОБА_10 на ділянку :03:016:0109 площею
2,0000 га; ОСОБА_11 на ділянку :03:016:0110
площею 2,0000 га; ОСОБА_12 на ділянку
:03:016:0105 площею 2,0000 га; ОСОБА_13 на
ділянку :03:014:0041 площею 2,0000 га;
ОСОБА_14 на ділянку :03:016:0103 площею
2,0000 га; ОСОБА_15 на ділянку :03:014:0040
площею 2,0000 га; ОСОБА_16 на ділянку
:03:014:0037 площею 2,0000 га; ОСОБА_17 на
ділянку :03:014:0039 площею 2,0000 га;
ОСОБА_18 на ділянку :03:016:0107 площею
2,0000 га; ОСОБА_2 на ділянку :03:016:0111
площею 0,2500га; ОСОБА_19 на ділянку
:03:016:0112 площею 0,2500 га; ОСОБА_20 на
ділянку :03:016:0113 площею 0,4108 га.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено стягнути з відповідачів
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_19, ОСОБА_3, ОСОБА_21
на користь держави в рівних частинах у
відшкодування судового збору 107, 30
гривень.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вони
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що розпорядженням
Обухівської районної державної
адміністрації від 21.12.2009 року № 1685
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області, вилучено ділянки
загальною площею 28,9108 га з
користування ТОВ "Лотос", ТОВ
"Альфа-Плюс", ТОВ "Затишне", ТОВ "Дана",
ТОВ "ОК-Інвест", ЗАТ "ТІЗ-Топаз" та
передано безоплатно у власність 17
громадянам для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі вказаного розпорядження
Управлінням Державного комітету
України із земельних ресурсів в
Обухівському районі 15.03.2010 року видано
та одночасно зареєстровано державні
акти на земельні ділянки наступним 17
громадянам: ОСОБА_5 на земельну ділянку
з кадастровим номером :03:014:0038
площею 2,0000 га видано державний акт
серії ЯИ № 452723, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №06;
ОСОБА_6 - на земельну ділянку
:03:016:0102 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452719, зареєстрований за
№07; ОСОБА_7 - на земельну ділянку
:03:016:0104 площею 2,0001 га державний
акт серії ЯИ № 452725, зареєстрований за
№43; ОСОБА_8 - на земельну ділянку
:03:016:0106 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452727, зареєстрований за
№42; ОСОБА_9 - на земельну ділянку
:03:016:0108 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452729, зареєстрований за
№41; ОСОБА_10 - на земельну ділянку
:03:016:0109 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452730, зареєстрований за
№05; ОСОБА_11 - на земельну ділянку
:03:016:0110 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452731, зареєстрований за
№44; ОСОБА_12 на земельну ділянку
:03:016:0105 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452726, зареєстрований за
№96; ОСОБА_13 - на земельну ділянку
:03:014:0041 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452722, зареєстрований за №
98; ОСОБА_14 - на земельну ділянку
:03:016:0103 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452724, зареєстрований за
№04; ОСОБА_15 - на земельну ділянку
:03:014:0040 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452721, зареєстрований за
№03; ОСОБА_16 - на земельну ділянку
:03:014:0037 площею 2,0000 га державний
акт серії ЯИ № 452718, зареєстрований за
№45; ОСОБА_17 - на земельну
ділянку :03:014:0039 площею 2,0000 га
державний акт серії ЯИ № 452720,
зареєстрований за №02; ОСОБА_18 - на
земельну ділянку :03:016:0107 площею
2,0000 га державний акт серії ЯИ № 452728,
зареєстрований за №01; ОСОБА_2 - на
земельну ділянку :03:016:0111 площею
0,2500 га, державний акт серії ЯИ № 452732,
зареєстрований за №00; ОСОБА_19 - на
земельну ділянку :03:016:0112 площею
0,2500 га держаний акт серії ЯИ № 452733,
зареєстрований за №99; ОСОБА_20 - на
земельну ділянку :03:016:0113 площею
0,4108 га державний акт серії ЯИ № 452734,
зареєстрований за №97.

Задовольняючи зазначені позовні
вимоги, суд першої інстанції повинен
був звернути увагу на письмові
заперечення відповідачів-апелянтів, в
яких вони посилаються на те, що частина
позовних вимог не підсудна судам
загальної юрисдикції та надати належну
процесуальну оцінку цим поясненням та
вимогам чинного законодавства, а саме:

Рішенням Конституційного Суду України
від 01.04.2010 року N 10-рп/2010 встановлено, що
в аспекті конституційного подання:

- положення частини першої статті 143
Конституції України, згідно з якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
"вирішують інші питання місцевого
значення, віднесені законом до їхньої
компетенції", слід розуміти так, що при
вирішенні цих питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті
12 Земельного кодексу України у частині
повноважень сільських, селищних,
міських рад відповідно до цього
кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень;

- положення пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
поширення компетенції
адміністративних судів на "спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності" слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідачем по цій справі визначена
Обухівська районна державна
адміністрація Київської області, яка є
суб'єктом владних повноважень, винесла
оскаржувані розпорядження у сфері
виконання владних повноважень.

Рішенням суду від 13.11.2013 року на
управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області,
яке не було зазначено у позовній заяві
як відповідач по справі, покладено
обов'язки скасувати державну
реєстрацію права власності на земельні
ділянки, тобто вчинити дії, які цей
орган державної влади може вчиняти
лише в сфері виконання владних
управлінських функцій, а тому такі
вимоги не могли б розглядатись в межах
цивільного судочинства. Крім того, суд
зобов'язав своїм рішенням вчинити дії
особу, що не брала участь у справі, не
була відповідачем, чим порушено
процесуальне законодавство.

Крім цього, суд першої інстанції
повинен був звернути увагу на дати
належну процесуальну оцінку, що
апелянти будь-яких порушень
законодавства, при набутті права
власності на земельну ділянку не
допускали, ніяких винних дій не
вчиняли, тому є добросовісним
набувачем земельної ділянки і не
повинна позбавлятись права власності.

Таким чином, апелянти набули право
власності на спірні земельні ділянки, у
відповідності до ч.2 ст.373 ЦК України,
п.п. «а», «б» ч.1 ст.81 ЗК України, ч.2 ст.328
ЦК України, але суд позбавив їх права
власності, хоч доводи позову про деякі
порушення, допущені окремими
посадовими особами, про які вони не
знали і не могли знати, не можуть мати
для апелянтів правових наслідків, так
як особисто апелянтами жодних порушень
законодавства не допускалось.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 153 ЗК України визначає, що
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі -
Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року
визначено, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути «існуючим майном» або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати «виправданими
очікуваннями» щодо отримання
можливості ефективного використання
права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини
«Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24 червня 2003 року
майном у значенні статті 1 Протоколу 1
до Конвенції вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади.

За висновком Суду в зазначеній справі
«наявність порушень з боку органу
публічної влади при укладенні договору
щодо майна не може бути підставою для
позбавлення цього майна іншої особи,
яка жодних порушень не вчинила».
Оскільки особу позбавили права на його
майно лише з тих підстав, що порушення
були вчинені з боку публічного органу,
а не громадянина, в такому випадку мало
місце «непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції».

Постановивши оскаржуване рішення суд
першої інстанції, допустив вказані
вище порушення конституційних прав і
прав людини, які вже визнавались
недопустими і такими, що суперечать
положенням Конвенції про захист прав і
основних свобод людини декількома
рішеннями Європейського суду з прав
людини.

Суд не прийняв до уваги заперечення
апелянта, в яких вона вказувала на
неналежність позивачів - Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України, права
і законні інтереси яких апелянт жодним
чином не порушувала, які також не були
власником, уповноваженим органом
власника чи розпорядником цієї
земельної ділянки.

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_23,
колегія суддів встановила наступне.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право
власності на землю (земельну ділянку)
набувається і здійснюється відповідно
до закону.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно п.п. «а», «б» ч.1 ст.81 ЗК України
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного
кодексу України громадяни набувають
права власності на земельні ділянки із
земель комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених
законом.

Порядок безоплатної приватизації
громадянами земельних ділянок
встановлено ст. 118 Земельного кодексу
України.

Відповідно до п.3 ст. 122 Земельного
кодексу України районні державні
адміністрації на їх території надають
земельні ділянки із земель державної
власності у постійне користування
юридичним особам у межах сіл, селищ,
міст районного значення для всіх
потреб та за межами населених пунктів
для:

а) сільськогосподарського
використання;

б) ведення водного господарства,

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Державний акт про право власності на
земельну ділянку було зареєстровано
державою в особі державного
реєстратора управління земельних
ресурсів, з часу державної реєстрації
апелянт ОСОБА_19 стала власником
земельної ділянки.

За змістом позову вимоги прокурора, та
за змістом судового рішення також і
висновки суду про задоволення позову,
обґрунтовуються окремими порушеннями
в діях працівників державних установ,
але не вказується на жодне порушення
закону особисто відповідачем, таким
чином, колегія суддів приходить до
висновку, що підстав для позбавлення
апелянта ОСОБА_19 права власності немає,
адже порушення в діях інших осіб не
повинні впливати на законні права
власника, позбавляючи його
конституційного права на вільне
володіння, користування та
розпорядження своєю власністю.

Фактично у відповідача-апелянта, як
громадянки України, оскаржуваним
судовим рішенням, всупереч положенням
ст.41 Конституції України відбувається
примусове безоплатне відчуження права
власності шляхом позбавлення такого
права.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 153 ЗК України визначає, що
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року
(далі-Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу
Конвенції, кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року
визначено, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути «існуючим майном» або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини
«Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24 червня 2003 року
майном у значенні статті 1 Протоколу 1
до Конвенції вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади.

За висновком Європейського Суду з прав
людини в зазначеній справі «наявність
порушень з боку органу публічної влади
при укладенні договору щодо майна не
може бути підставою для позбавлення
цього майна іншої особи, яка жодних
порушень не вчинила». Оскільки особу
позбавили права на його майно лише з
тих підстав, що порушення були вчинені
з боку публічного органу, а не
громадянина, в такому випадку мало
місце «непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції».

Таким чином, колегія суддів не
встановила правових підстав для
позбавлення ОСОБА_19 права власності , у
судовому рішенні не зазначено ніяких
фактів порушення законодавства з її
боку, вона особисто при набутті права
власності на спірну ділянку жодних
норм чинного, на той час законодавства,
не порушувала, а відтак суд допустив
непропорційне втручання у право
власника на мирне володіння своїм
майном та порушення статті 1 Першого
протоколу Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року, яка є
частиною національного законодавства
України.

Крім того, аналізуючи мотивувальну
частину рішення суду колегія суддів
звертає увагу, що об'єктивними доказами
не підтверджуються окремі висновки
суду.

Так, згідно з пунктом 12 розділу X
перехідних положень ЗК України до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених Пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Станом на цей час розмежування земель
державної та комунальної власності у
Обухівському районі Київської області
проведено не було, тому повноваження
щодо виділення земельної ділянки поза
межами населеного пункту смт.Козин
належали саме Обухівській районній
державній адміністрації Київської
області, яка в даному випадку була
уповноваженим державним органом
виконавчої влади.

Висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на твердженнях про
віднесення спірних земельних ділянок
до земель водного фонду, що належно не
доведено.

Згідно 4.4.1,2 ст.20 ЗК України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

В матеріалах справи відсутнє рішення
уповноваженого органу про віднесення
спірних земельних ділянок до земель
водного чи лісового фонду.

Згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про
планування і забудову територій»
будівництво об'єктів містобудування
здійснюється згідно з законодавством,
державними стандартами, нормами та
правилами, регіональними і місцевими
правилами забудови, містобудівною та
проектною документацією.

Відповідно до статей 60, 61 ЗК України та
статей 88, 89 Водного кодексу України
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності, за окремими
проектами, що розробляються,
узгоджуються та затверджуються
відповідними органами, встановлюються
прибережні захисні смуги з режимом
обмеженої господарської діяльності.

В рішенні суду не наведені переконливі
докази щодо віднесення спірних
земельних ділянок повністю або
частково до земель водного фонду,
спірні земельні ділянки не відображені
на відповідних схемах, планах, відсутні
відомості про відстань від берегової
лінії, не визначено площі або інших
технічних характеристик щодо
перебування ділянок в межах
прибережної захисної смуги.

Відповідно до ст. 58 ЗК України, до
земель водного фонду належать землі,
зокрема зайняті прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами. Для створення
сприятливого режиму водних об'єктів
уздовж морів, навколо озер, водосховищ
та інших водойм встановлюються
водоохоронні зони, розміри яких
визначаються за проектами
землеустрою.^

Відповідно до ст. 60 ЗК України вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності виділяються земельні
ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу
України, прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року № 486 затверджено
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них, яким
визначено, що цей Порядок встановлює
єдиний правовий механізм визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них.

У межах водоохоронних зон виділяються
землі прибережних захисних смуг та
смуги відведення з особливим режимом
їх використання відповідно до статей
88-91 Водного кодексу України. Розміри і
межі водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації. У
межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Враховуючи принцип допустимості
засобів доказування, допустимим
засобом доказування, наявності
водоохоронної зони та/або прибережної
захисної смуги, в якості складової
водоохоронної зони, має бути проект
встановлення водоохоронної зони
(прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу), або
містобудівна документація, яка
передбачає зазначене вище.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись
на припущеннях наявності такої
водоохоронної зони, прибережної
захисної смуги та земель водного фонду,
а підлягають дослідженню та
встановленню. Однак суд такі документи
не досліджував, а висновки окремих
посадових осіб деяких органів в
простому письмовому вигляді є лише їх
оцінкою обставин і не можуть слугувати
належним і допустимим доказом таких
обставин.

Також суд поклав в основу рішення
твердження про те, що спірні земельні
ділянки відносяться до земель лісового
фонду.

Відповідно до ст.3 Лісового Кодексу
України лісові відносини в Україні
регулюються Конституцією України,
Законом України «Про охорону
навколишнього природного середовища».

Також суд не визначився із статусом
Козинської селищної ради, яка не була
зазначена у позовній заяві, а саме не
визначив на стороні позивача чи
відповідача ця третя особа, із
самостійними вимогами чи ні.

Відповідно до пункту 17 постанови № 12
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" перевіряючи
законність і обгрунтованість
оскаржуваного судового рішення суд
апеляційної інстанції повинен
з'ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовані
норми матеріального й процесуального
права.

Описані вище обставини свідчать про те,
що Обухівським районним судом
Київської області під час розгляду
цієї справи не забезпечено дотримання
процесуальних і конституційних прав
відповідача ОСОБА_19, допущено ряд
порушень процесуального та
матеріального закону, не забезпечено
повноту, всебічність та об'єктивність
вирішення справи, суд однобічно та
упереджено оцінив обставини справи,
допустив непослідовність і
суперечливість у своїх висновках, що
призвело до прийняття незаконного
рішення, яке повинно бути скасоване
судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути відновлення становища, яке
існувало до порушення, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи прийшла до висновку, що діючим
законодавством не передбачено такого
способу захисту прав, як визнання
державних актів недійсними, крім цього,
позивач не надав належних доказів того,
що його права (або права осіб, які він
представляє) порушуються наявністю у
апелянтів державних актів про право
власності на землю.

В апеляційній інстанції, позивач не
зміг пояснити, як буде виконуватись
рішення суду першої інстанції, у
випадку коли воно набуде законної сили,
що відбудеться з земельними ділянками
та для яких потреб у цілей вони
вилучаються у апелянтів.

З огляду на зазначені обставини,
колегія суддів прийшла до висновку, що
рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати в частині подання
апеляційних скарг та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача,
яка стосується апелянтів.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України

На підставі наведеного, керуючись ст.
293,303,304,307,309,313-315 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_19
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог до ОСОБА_3 та в частині
задоволення позовних вимог до ОСОБА_19
та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову в
частині позовних вимог Заступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України до
ОСОБА_3 про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсними державних актів та догорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію та визнання права власності
на земельні ділянки за державою.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
про визнання незаконним і скасування
розпорядження голови Обухівської
районної державної адміністрації від
21.12.2009 року № 1685 у частині затвердження
проекту землеустрою та передачі
земельних ділянок у власність ОСОБА_3
для ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області; визнання
недійсним виданого ОСОБА_3 15.03.2010 року
державного акту про право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області серії ЯИ №452734, на
ділянку :03:016:0113 площею 0,4108 га,
зареєстрований за №97;
зобов'язання управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на земельні
ділянки за ОСОБА_3 на ділянку
:03:016:0113 площею 0,4108 га.

Постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог заступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України до
ОСОБА_19 про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсними державних актів та догорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
зобов»язання скасувати державну
реєстрацію та визнання права власності
на земельні ділянки за державою.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
про визнання незаконним і скасування
розпорядження голови Обухівської
районної державної адміністрації від
21.12.2009 року № 1685 у частині затвердження
проекту землеустрою та передачі
земельної ділянки у власність ОСОБА_19
для ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області;

Відмовити у задоволенні позовних вимог
про визнання недійсним виданого 15.03.2010
року державного акту на право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області, а саме:
державного акту серії ЯИ №452733,
виданого ОСОБА_19 на ділянку
:03:016:0112 площею 0,2500 га,
зареєстрованого за №99;

Відмовити у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку за ОСОБА_19 на ділянку
:03:016:0112 площею 0,2500 га.

Змінити рішення Обухівського
районного суду Київської області від 13
листопада 2013 року у цивільній справі №
2-197/14 в частині відшкодування судових
витрат, виключивши з нього дані про
стягнення з ОСОБА_19 судових витрат на
користь держави.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: