Справа № 175/6054/13-ц
Провадження № 2/175/2271/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейному цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою ,-

в с т а н о в и в :

В грудні 2013 року представник позивача
за дорученням ОСОБА_4 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в якому
просила постановити рішення, яким
усунути ОСОБА_1 та його представнику
ОСОБА_4 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
ОСОБА_5, ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 та його представнику - матері
ОСОБА_4 у користуванні квартирою,
надати ключі від вхідних дверей
квартири та звільнити кімнату площею 8,6
кв.м.

Позов обґрунтовано тим,що ОСОБА_1 на
праві власності на підставі рішення
Дніпропетровського районного суду від
17 червня 2010 року належить 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина цієї
квартири на підставі цього ж рішення
суду належить ОСОБА_6, його колишній
дружині. Від спільного життя з ОСОБА_6
вони мають двох неповнолітніх синів:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу,
рішенням Дніпропетровського районного
суду від 01 березня 2006 року був
визначений порядок користування
АДРЕСА_1, згідно якого в користування
йому, ОСОБА_1 була виділена житлова
кімната площею 8,6 кв.м. та вбудована
шафа площею 0,7 кв.м., ОСОБА_6 з двома
дітьми була виділена житлова кімната
площею 22,00 кв.м. та вбудована шафа
площею 0,7 кв.м., а кухня площею 5,6 кв.м.,
коридор площею 4,9 кв.м., вбиральня
площею 1,1 кв.м., ванна площею 2,1 кв.м.
залишені в спільному користуванні. До
січня 2013 року ОСОБА_1 проживав в спірній
квартирі. На протязі тривалого часу між
ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склалися вкрай
неприязні стосунки. 25 січня 2013 року в
спірній квартирі було знайдено тіло
ОСОБА_6, смерть якої наступила
внаслідок різаної рани в області шиї.
За вчинення цього злочину затримали
його - ОСОБА_1 В процесі утримання його
під вартою була проведена судова
психіатрична експертиза, згідно якої
він, ОСОБА_1 станом на 25 січня 2013 року
хворів хронічним душевним
захворюванням, тому не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними.
Ухвалою Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
вересня 2013 року, до нього були
застосовані примусові заходи
медичного характеру у вигляді
поміщення в психіатричну лікарню з
суровим наглядом. З 25 січня 2013 року
відповідачі ОСОБА_2 - мати покійної
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - брат ОСОБА_6
заволоділи кімнатою, яка за рішенням
суду знаходиться в його користуванні
та є його власністю, він не має ключів
від вхідних дверей в спірну квартиру.
Таким чином, його права порушуються
відповідачами, так як його представник
- ОСОБА_4 не може потрапити в квартиру,
доглядати кімнату, вселитися в неї та
проживати в ній, вона також несе всі
витрати на утримання квартири, сплачує
комунальні витрати, так як він, ОСОБА_1
зареєстрований в спірній квартирі, всі
рахунки відкриті на його ім'я.

Адвокат позивача за договором про
надання правової (юридичної) допомоги
ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримала та просила
задовольнити їх у повному обсязі,
посилаючись на обставини, зазначені в
позові.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням (а.с.64).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, надав суду письмові
пояснення в яких повідомив, що в
спірній квартирі проживають його
неповнолітні племінники сиріти ОСОБА_7
та ОСОБА_8, які перебувають під наглядом
офіційного опікуна його брата ОСОБА_10.
Ні він, ні його мати ОСОБА_2 спірну
квартиру практично не відвідують, так
як він працює в іншій області, а мати
тяжко хворіє і фактично не виходить з
своєї квартири. Повідомив, що він не має
можливості відвідувати судові
засідання, оскільки працює в іншій
області (а.с.65).

Вислухавши пояснення адвоката
позивача, ознайомившись з письмовими
поясненнями відповідача, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
суд дійшов наступного.

Встановлено, що на підставі рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 01
березня 2006 року, ОСОБА_1 в квартирі
АДРЕСА_1, було виділено в користування
жилу кімнату площею 8,6 кв.м., вбудовану
шафу площею 0,7 кв.м., яка розташована в
коридорі; ОСОБА_6 було виділено жилу
кімнату площею 22,0 кв.м. з балконом
площею 0,9 кв.м. та вбудованою шафою
площею 0,7 кв.м.; кухню площею 5,6 кв.м.,
вбиральню площею 1,1 кв.м., ванною
кімнатою площею 2,1 кв.м. та коридор
площею 4,9 кв.м. було залишено в
загальному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 (а.с.4-5). Так, згідно рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 17 червня
2010 року, за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було
визнано за кожним по 1/2 частині
квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

На даний час у вищевказаній квартирі
зареєстровані та фактично проживають
діти позивача: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується довідкою ЖЕК-1 № 821
(а.с.71).

У судовому засіданні встановлено, що з
2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склалися
неприязні стосунки, на підставі чого 25
січня 2013 року ОСОБА_1 вчинив
суспільно-небезпечне діяння
передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, тобто
умисне протиправне заподіяння смерті
колишній дружині ОСОБА_6. Так, на
підставі ухвали Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 17 вересня 2013 року, до ОСОБА_1
були застосовані примусові заходи
медичного характеру у вигляді
поміщення в психіатричну лікарню з
суворим наглядом (а.с.15), де позивач
перебуває до теперішнього часу.

Статтею 55 Конституції України
встановлено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач пред'явив негаторний позов.
Цей засіб захисту свого права являє
собою вимогу власника усунути
перешкоди у здійсненні його права.
Право на такий судовий захист
передбачене ст. 386, 391 ЦК України,
відповідно до яких власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши спосіб захисту, позивач у силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну його підставу. Суд
за власною ініціативою не може міняти
предмет і підстави позову.

У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада
1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» роз'яснено, що при розгляді
спорів про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що стаття 33 Конституції гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Проте, позивачем не надано достатніх
доказів на підтвердження обставин, з
якими він пов'язує можливість усунення
перешкод в користуванні його частиною
квартири, зокрема не надано доказів
того, що саме відповідачі чинять
перешкоди у користуванні квартирою, не
надають доступу до квартири, не надають
ключі від квартири та протиправно
зайняли кімнату площею 8,6 кв.м.,
оскільки з матеріалів справи
вбачається,що опікуном неповнолітніх
дітей є ОСОБА_10 (а.с.66), до якого позовні
вимоги не заявлялися, а відповідачі
зареєстровані за іншою адресою (а.с.21,22).
Крім того,жодним доказом не
обґрунтовано доводи про те, що
відповідачі не впускають представника
позивача до спірної квартири для
здійснення нею користування та
розпорядження майном.

Враховуючи, що покладені позивачем в
основу позову норми матеріального
права не можуть бути самостійною
підставою для усунення перешкод в
користуванні квартирою, а правових
підстав для задоволення позову не
вбачається, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст.ст.10,
11, 57, 60, 61, 79, 88, 212, 214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя :
Озерянська Ж.М.