У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Наумчука М.І.,

Карпенко С.О.,
Ступак О.В.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Єнакієвтепломережа» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - комунальне
підприємство «16 мікрорайон», про
стягнення заборгованості за
теплопостачання, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 5 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року обласне комунальне
підприємство
«Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП
«Донецьктеплокомуненерго») в
інтересах виробничої одиниці
«Єнакієвтепломережа» (далі - ВО
«Єнакієвтепломережа») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
теплопостачання, посилаючись на те, що
відповідачі, які зареєстровані й
мешкають у квартирі АДРЕСА_1 не
сплачують вартість наданих їм
підприємством послуг із
теплопостачання, унаслідок чого
утворилась заборгованість у розмірі 17
143 грн. 25 коп., що з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних становить 24 900 грн.,
яку ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
просило стягнути з відповідачів на
користь підприємства.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 5
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 10 грудня 2013 року, позов ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
ВО «Єнакієвтепломережа» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь позивача 24 900 грн.
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять рішення Єнакіївського
міського суду Донецької області від 5
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, й ухвалити у
справі нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОКП
«Донецьктеплокомуненерго».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Однак, оскаржувані судові рішення цим
вимогам не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в
інтересах ВО «Єнакієвтепломережа», суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що заборгованість
відповідачів за спожиті послуги з
теплопостачання, які надавалися їм
позивачем, підлягає стягненню з
останніх солідарно. При цьому суди
зазначили, що самовільне демонтування
радіаторів не може бути підставою для
звільнення від оплати таких послуг.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1

За період із травня 2004 року до липня 2013
року ОСОБА_3,

ОСОБА_4 не оплачували надані позивачем
послуги з теплопостачання, у зв'язку з
чим виникла заборгованість у розмірі 17
143 грн. 25 коп.

Отже, між сторонами виникли
правовідносини з приводу постачання
теплової енергії, які регулюються
Законами України «Про
теплопостачання» й «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі -
Правила).

За правилами ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання», споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготованого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг із
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
зазначали про те, що не отримують від
позивача послуг із теплопостачання,
оскільки квартира, у якій вони
проживають, відключена від системи
центрального опалення, у ній відсутні
навіть прилади опалення (радіатори),
які були демонтовані ще до їх вселення
у квартиру КП «16 мікрарайон» у зв'язку з
їх непридатністю для використання.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на порушення вимог ст. ст.
212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули,
доводів ОСОБА_3, ОСОБА_4 належним чином
не перевірили, не з'ясували, коли саме,
ким та за яких обставин були
демонтовані радіатори з квартири
відповідачів, й, відповідно, не
визначилися з тим, чи отримують останні
послуги з теплопостачання.

При цьому, зазначивши про самовільне
відключення квартири від системи
централізованого опалення, суди
безпідставно послалися на положення
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, які на час
виникнення спірних правовідносин не
були чинними.

Отже, суди у достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних
правовідносин й правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Крім того, на порушення вимог ст. ст. 256,
257, 258, 267 ЦК України суди не вирішили
питання дотримання позивачем строку
позовної давності й не з'ясували
наявності підстав для застосування
наслідків його пропуску, крім іншого,
не взявши до уваги те, що в запереченнях
на позовну заяву ОСОБА_3 зазначала про
те, що позивачем пропущено строк
позовної давності (а.с. 58).

З огляду на викладене, ухвалені у
справі судові рішення не відповідають
вимогам щодо законності й
обґрунтованості та підлягають
скасуванню.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою наявності заборгованості
за спожиті послуги з централізованого
теплопостачання, а також визначення
розміру такої заборгованості, судами у
порушення норм матеріального права
належним чином не з'ясовані, що
унеможливлює встановлення фактичних
обставин справи, що мають визначальне
значення для правильного вирішення
справи, то справа підлягає передачі на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 5 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 10 грудня

2013 року скасувати.

Справу за позовом обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Єнакієвтепломережа» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - комунальне
підприємство «16 мікрорайон», про
стягнення заборгованості за
теплопостачання передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

О.В. Ступак