АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/9325/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/856/К/14
суддя Ан О.В.
Категорія - 26 ( І )
Суддя-доповідач - Турік В.П.
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" - Мордвінкін
Сергій В’ячеславович,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання ним
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах на підземних роботах.
Висновком МСЕК у 2012 році йому було
первинно встановлено втрату
професійної працездатності в
загальному розмірі 65% з наступним
переоглядом 01 червня 2014 року.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах важкої фізичної праці
та шкідливих факторів, що перевищують
гранично допустимий рівень, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду у сумі 229 000,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.,
а також - на користь держави 300,00 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на недоведеність
позивачем обставин справи, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
зокрема відсутні докази в
підтвердження наявності факту
заподіяння йому моральної шкоди, в тому
числі, немає висновку відповідних
медичних органів щодо наявності
моральних страждань у нього, відсутні
докази в підтвердження протиправності
поведінки відповідача та не враховано
працю позивача в шкідливих умовах й на
інших підприємтсвах.

Судом невірно застосовано норми
матеріального права до врегулювання
спірних правовідносин, а саме
положення загальних норм діючого
законодавства ст.ст. 237-1, 153, 173 КЗпП
України ст. 1167 ЦК України замість
спеціального Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»;

Крім того, судом при визначені розміру
моральної шкоди, що підлягає стягненню
на користь позивача, не враховано
практику розгляду аналогічних справ
апеляційним судом Дніпропетровської
області та позицій, викладених в
аналізі практики у справах про
відшкодування моральної шкоди,
завданої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час виконання трудових
відносин, який було проведено
Заступником Голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ М.П. Пшонкою.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» - Мордвінкіна
С.В., який підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 10.04.1986
року по 01.07.2013 року працював на посадах
підземного кріпильника та підземного
прохідника шахти «Родіна» РУ ім..
К.Либкнехта ВО «Кривбасруда», ВАТ та
ПАТ «Кривбасзалізрудком».

01.07.2013 року звільнений за власним
бажанням в зв`язку з виходом на пенсію
за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-11).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 27 років, в умовах запиленості
повітря робочої зони, вібрації та
важкості праці, що перевищували
нормативи, позивач отримав професійні
захворювання з відповідним діагнозом:
1) радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1, часто
рецидивуючий перебіг, з вираженими
статико-динамічними порушеннями,
стійким больовим синдромом і
м'язо-тонічним синдромами,
нейродистрофією у вигляді
двостороннього плечолопаткового
періартрозу (ПФС другого ст.),
остеоартрозу, в поєднанні з
періортрозами, ліктьових (ПФ другого
ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів;
2) вегетативно-сенсорна поліневропатія
помірно виражена з периферичним
нейросудинним синдромом та
вазомоторно-трофічними порушеннями на
кистях; 3) хронічне обструктивне
захворювання легень першої ст. (пиловий
бронхіт першої ст., емфізема легень
першої ст.). ЛН першого ст.

Висновком МСЕК від 02.07.2013 року позивачу
первинно встановлено 65% втрати
професійної працездатності, із яких: 35%
- радикулопатії, 20% - ВСП, 10% - ХОЗЛ, з 10
червня 2013 року з наступним переоглядом
01.06.2014 року та визнано інвалідом ІІІ
групи (а.с. 23).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_3 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 26
березня 2013 року (а.с. 19-22) причиною
професійного захворювання ОСОБА_3 є
робота в умовах запиленості повітря
робочої зони, вібрації та важкості
праці, що перевищували гранично
допустимі, які виникли в результаті
порушення керівництвом підприємства,
де працював хворий, ст. 153 КЗпП України,
ст. 13 Закону України «Про охорону
праці», якими передбачений обов'язок
власника або уповноваженого ним органу
створити на робочому місці умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача про добровільність
виконання робіт у шкідливих умовах
праці позивачем, не знімають з
відповідача обов'язку виконати вимоги
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України «Про охорону праці» й нести
відповідальність в законом
вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації його життя.

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ
«Кривбасзалізрудком» відшкодовувати
моральну шкоду, завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2011 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI
«Особливі положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік»
призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4
ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей),
пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а Законом № 107-VІ від
28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві
положення» вказаного Закону виключені
слова, які б свідчили про
відшкодування, за умов зазначених у
цьому пункті, моральної шкоди
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, і водночас доповнено цей пункт
новим абзацом, згідно якого
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової шкоди)
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання випадку
припиняється з 01 січня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку тільки на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу колегія
суддів не може взяти до уваги, оскільки
відповідно до п. 3.8 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, висновок МСЕК є одним із доказів, а
не єдиним доказом, який розглядається в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо
доказів щодо спричинення позивачеві
ОСОБА_3 в результаті ушкодження
здоров'я, моральної шкоди й без
висновку МСЕК.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8
ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"№ 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховано характер отриманого
професійного захворювання, стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів, відсоток втрати ним
професійної працездатності, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги відповідача про
необґрунтованість розміру моральної
шкоди колегія суддів вважає
безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: