справа № 208/8793/13-ц
№ провадження 2/208/363/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

25 липня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1.;
представника позивача ОСОБА_2;
представника відповідача ОСОБА_5. -
ОСОБА_6.; представника відповідача ТОВ
«Видавничий будинок «Подія» - Черненко
Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий будинок
«Подія», генерального директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий будинок
«Подія» ОСОБА_4, головного редактора та
видавця газети «Событие» ОСОБА_5 «Про
захист честі, гідності та ділової
репутації; спростування відомостей, що
не відповідають дійсності», -

в с т а н о в
и в:

Позивачка звернулась до суду із
вищезазначеним позовом, у якому
просить суд:

1.Визнати поширену інформацію, яка була
опублікована в газеті «Событие» НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», зокрема у якій йшлося
про те, що: «после неудачных попыток
купить нашу газету её пытаются
захватить»; «..Воодушевлённая
рейдерством, ОСОБА_1 пытается развить
издание…», «И даже пытается выпустить
10 тысяч экземпляров. По техническим
причинам сорвалось…», «ОСОБА_3,
экс-учредитель газеты «Мой
Днепродзержинск», «Осенью прошлого
года, пытаясь инвестировать в газету
«Мой Днепродзержинск, я договорилась с
ОСОБА_1 о соучредительстве в издании» -
недостовірною та такою, що принижує
честь, гідність і ділову репутацію
ОСОБА_1.

2. Зобов'язати відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Видавничий будинок «Подія» як
засновника та видавця газети «Событие»
спростувати інформацію у такий же
спосіб, у який вона була поширена,
протягом місяця з дати набрання
рішення суду законної сили,
публікацією тексту спростування
такого змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1 у номері
НОМЕР_1 газети «Событие» у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» була викладена
інформація, що не відповідає дійсності,
наступного змісту: «после неудачных
попыток купить нашу газету её пытаются
захватить»; «..Воодушевлённая
рейдерством, ОСОБА_1 пытается развить
издание…», «И даже пытается выпустить
10 тысяч экземпляров. По техническим
причинам сорвалось…», «ОСОБА_3,
экс-учредитель газеты «Мой
Днепродзержинск», «Осенью прошлого
года, пытаясь инвестировать в газету
«Мой Днепродзержинск, я договорилась с
ОСОБА_1 о соучредительстве в издании».
Спростування повинно бути набрано тим
же шрифтом і поміщено під заголовок
«Спростування» на тому же місці
шпальти, де містилося повідомлення, яке
спростовується.

3. Стягнути з відповідачів Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Видавничий будинок «Подія», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 як видавців газети «Событие»
солідарно на користь позивача ОСОБА_1,
як компенсацію моральної шкоди - 50 000,00
(п'ятдесят тисяч) гривень.

4. Стягнути з відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю Видавничий
будинок «Подія» та видавця газети
«Событие» на користь позивача ОСОБА_1
судові витрати, які складаються з
судового збору в сумі 729,40 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1.
та представник позивачки ОСОБА_2 (кожен)
позов підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача ТОВ «Видавничий будинок
«Подія» - Черненко Т.Б. позов не визнала
у повному обсязі, посилаючись на
відсутність в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
опублікованій в газеті «Событие»
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-яких
фактичних даних.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5. - ОСОБА_6 позов не
визнала у повному обсязі, та, в
обґрунтування своїх заперечень суду
зазначила, що, відомості, викладені в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованій в
газеті «Событие» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1, є оціночним судженням
автора, і не містять фактичних даних,
які потребують підтвердження.

В судове засідання відповідач -
генеральний директор Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Видавничий будинок «Подія» ОСОБА_4. не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що, він є
засновником газети «Мой
Днепродзержинск», та добровільно
передав права на вказану газету
позивачці ОСОБА_1. При цьому, за час його
роботи ОСОБА_3 була редактором вказаної
газети. Він здійснював фінансування
вказаної газети. Які виникли стосунки
між позивачкою та ОСОБА_3 - йому не
відомо.

Вислухавши сторони, свідка, вивчивши
матеріали справи та дослідивши наявні
у справі докази, суд дійшов наступного
висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

При цьому, згідно роз'яснень, наданих у
п.11 Постанови Верховного Суду України
«Про судове рішення у цивільній
справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Водночас, згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Событие»
НОМЕР_1 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
надруковано інформацію, зокрема:
«после неудачных попыток купить нашу
газету её пытаются захватить»;
«..Воодушевлённая рейдерством, ОСОБА_1
пытается развить издание…», «И даже
пытается выпустить 10 тысяч
экземпляров. По техническим причинам
сорвалось…», «ОСОБА_3, экс-учредитель
газеты «Мой Днепродзержинск», «Осенью
прошлого года, пытаясь инвестировать в
газету «Мой Днепродзержинск, я
договорилась с ОСОБА_1 о
соучредительстве в издании», яку
позивачка вважає такою, що принижує її
честь, гідність та ділову репутацію, а
також такою, що не відповідає
дійсності, на підставі чого остання
просить суд зобов'язати відповідача
спростувати зазначену інформацію, а
також стягнути з відповідачів завдану
їй моральну шкоду у розмірі 50 000,00
гривень.

Згідно ст.277 ЦК України, на яку
посилається позивачка як на правову
підставу заявлених нею позовних вимог,
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Поширювачем інформації,
яку подає посадова чи службова особа
при виконанні своїх посадових
(службових) обов'язків, вважається
юридична особа, у якій вона працює.
Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено у друкованих або
інших засобах масової інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
у тому ж засобі масової інформації в
порядку, встановленому законом.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється незалежно від вини особи,
яка її поширила. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
у такий же спосіб, у який вона була
поширена.

Частиною 1 ст.270 ЦК України
передбачено, що відповідно до
Конституції України фізична особа має
право на повагу до гідності та честі.

При цьому, право висловлювати судження,
оцінки, думки гарантовано ст. 34
Конституції України. Це право
закріплено також у ст. 10 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є складовою
частиною національного законодавства.

Відповідно до роз'яснень наданих у
постанові Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27 лютого 2009 року "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" (п.п. 18, 19, 21) позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Таким чином, вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суд повинен визначити
характер такої інформації та з'ясувати,
чи є вона фактичним твердженням, або
оціночним судженням.

Згідно ч.2 ст. ст.30 ЗУ «Про
інформацію» N 2657-XII від 02.10.1992р.,
оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

При цьому, згідно ч.1 ст.30 ЗУ «Про
інформацію» N 2657-XII від 02.10.1992р., ніхто не
може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які будучи
вираженням суб`єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Вивчивши матеріали справи, суд
встановив, що, зазначена у спірній
статті інформація не містить
відомостей, виражених у формі
твердження, що принижували б ділову
репутацію позивача. При цьому,
зазначені відповідачем відомості є
відтворенням власного суб'єктивного
уявлення про дії позивача та
суб'єктивним оціночним ставленням
відповідача до цього, тобто є
судженнями, а не відомостями, які
підлягають доказуванню та можуть бути
спростовані.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що вищезгадані
висловлювання, висловлені автором в
газеті «Событие» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», є
саме судженнями автора, а не його
твердженнями.

Таким чином, дослідивши у сукупності
наявні у справі докази, та, враховуючи,
що, при вирішенні справ про захист
гідності, честі та ділової репутації
суди повинні забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
і слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів та переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку, суд, встановивши, що, в ході
розгляду справи в діях відповідача не
було встановлено складу
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
а саме сукупність таких обставин, як: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право - дійшов висновку, що позовні
вимоги позивачки задоволенню не
підлягають, так як обставини, на які
позивачка посилається, як на підставу
задоволення своїх позовних вимог, не
містять складу правопорушення у діях
відповідача, наявність якого може бути
підставою для задоволення даного
позову.

Враховуючи, також, що, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача, суд, з
урахуванням положення ст.88 ЦПК України,
вважає також за необхідне відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з відповідача
понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 5, 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 277 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий будинок
«Подія», генерального директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий будинок
«Подія» ОСОБА_4, головного редактора та
видавця газети «Событие» ОСОБА_5 «Про
захист честі, гідності та ділової
репутації; спростування відомостей, що
не відповідають дійсності» - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня його проголошення.

Суддя
Нельга Д. В.