РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Рівненський міський
суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі -
Райковській О.К.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

третьої сторони з
самостійними вимогами: ОСОБА_3

представника третьої сторони:
ОСОБА_9

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Рівне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського
міського суду з позовом до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
користування шляхом зняття з
реєстрації. В січні 2014 року ОСОБА_1 до
початку розгляду по суті уточнила
позовні вимоги та просить суд визнати
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач, зареєстрована за адресою
квартири АДРЕСА_1, де проживають та
зареєстровані вона, її син, та батько
ОСОБА_3 Відповідач з 2002 року не проживає
та не користується житловою площею
квартири, жодних її речей в квартирі
немає, з нею та її сім'єю спільного
господарства не веде, не сплачує
комунальні послуги. В 2006 році основним
квартиронаймачем ОСОБА_3 було
формально зареєстровано відповідача
за адресою зазначеної квартири без її
поселення для того, щоб надати документ
про її реєстрацію у навчальний заклад.
Вважає, що відповідач втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1, у
зв'язку з виселенням та не проживанням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки.

В січні 2014 року до початку розгляду по
суті третьою особою із самостійними
вимогами ОСОБА_3 подано позов про
визнання ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_1. Вказана квартира була надана
йому в користування за місцем його
роботи на склад сім'ї 4 чоловіки (йому,
дружині, двом донькам: ОСОБА_1 та
ОСОБА_6), згідно ордеру № 390 від 09.09.1983
року, який виданий КЕЧ Рівненського
районного Прикарпатського військового
округу. Відповідач проживала в
квартирі до 2002 року разом з своєю мамою
ОСОБА_6 та батьком - ОСОБА_7. В 2002 році
батько відповідача, у зв'язку з
розлученням із ОСОБА_6, виселився з
квартири на постійне місце проживання
до своєї мами за адресою АДРЕСА_2. При
цьому неповнолітня на той час ОСОБА_5
також виселилася із квартири на адресу
проживання батька, оскільки рішенням
Рівненського міського суду від 18.02.2002
року при розірванні шлюбу було
постановлено залишити ОСОБА_8 на
вихованні батька. Вважає, що відповідач
втратила право користування на
підставі ч. 2 ст. 107 ЖК України, у зв'язку
з добровільним виселенням на інше
місце проживання.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася повторно. Про день, час та
місце судового засідання
повідомлялася рекомендованою
кореспонденцією. Заяви щодо розгляду
справи в її відсутності суду не надала,
про причину неявки суду не повідомила.
Письмових заперечень на позов до суду
не подала. Заслухавши думку позивача
ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_3 та їх
представників, які заперечували проти
ухвалення заочного рішення, суд,
врахувавши вимоги ч. 1 ст. 224 ЦПК України,
вважає за можливе розглянути справу у
відсутність відповідача, який
вважається належно повідомленим, за
наявними матеріалами в справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник - адвокат ОСОБА_2,
підтримали позов в межах доводів
позовної заяви. Просили позов
задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3, його адвокат -
ОСОБА_9 підтримали поданий позов в
межах доводів позовної заяви. Просили
позови задовольнити. Просили позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, третьої
особи, їх представників, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
виділена сім'ї ОСОБА_3 (йому, дружині,
дочці ОСОБА_6 1970 р.н. та ОСОБА_1 1979 року
р.н.), згідно ордеру № 390 від 0.09.1983 року,
який виданий КЕЧ Рівненського району
Прикарпатського військового округу.

З оглянутої судом довідки № 4041 від
02.12.2013 року ЖКП «Галицьке» вбачається,
що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, її син - ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
а ОСОБА_6 знята з реєстрації 19.11.2013 року.

Згідно листа виконавчого комітету
Управління ЖКГ № 371-05 від 20.09.2013р.,
квартира АДРЕСА_1 перебуває в
комунальній власності міста.
Позивачем, третьою особою пояснено, що
на даний час квартира не приватизована.

Актами складеними комісійно,
затвердженими начальником ЖКП
«Галицьке» від 08.04.2013р., 25.11.2013 р., 15.01.2014р.
підтверджується , що ОСОБА_5 в спірній
квартирі не проживає з 2002 року, на час
обстеження за адресою проживання
відсутня.

Рішенням Рівненського міського суду
від 18.02.2002 року постановлено
неповнолітню на той час ОСОБА_5 після
розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6
залишити на вихованні батька.

Допитаний як свідок, в порядку ст. 62 ЦПК
України, ОСОБА_3 в судовому засіданні
повідомив, що ОСОБА_5 є його внучкою. В
спірній квартирі вона проживала разом
з матір'ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7 з 1990
року по 2002 рік. В 2002 році ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 виїхали з квартири, при цьому
ОСОБА_5 переїхала разом з ОСОБА_7 на
адресу проживання АДРЕСА_2, оскільки
рішенням суду від 18.02.2002 року було
постановлено залишити ОСОБА_8 на
вихованні батька. Його донька ОСОБА_6 в
2002 році також виїхала з квартири на
адресу проживання свого теперішнього
чоловіка за адресою: АДРЕСА_3, де
постійно проживає до цього часу. В 2005
році в квартиру поселилася донька
ОСОБА_1, яка проживає в ній до цього
часу. В 2006 році він, як основний
квартиронаймач, за проханням ОСОБА_6
формально зареєстрував за адресою
квартири ОСОБА_5 без її поселення для
того, щоб надати документ про її
реєстрацію у навчальний заклад. У
вересні 2013 році, після того як ОСОБА_5
позивалася до ОСОБА_1 про її виселення,
переїхав та зареєструвався в квартиру
АДРЕСА_1, де і проживає до цього часу.
Повідомив, що ОСОБА_1 зроблено в
квартирі сучасний ремонт, за
комунальні послуги сплачує він та
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11. в судовому засіданні
показав, що з 1983 року постійно проживає
за адресою: АДРЕСА_4 та з цього ж часу
знає ОСОБА_3, оскільки їх квартири
межують та знаходяться на одній
площадці. За місцем реєстрації
проживає постійно. Повідомив суд, що в
1990 році ОСОБА_3 виїхав з квартири, а в
квартирі стала проживати його донька
ОСОБА_6 з сім'єю. Відповідача ОСОБА_5 він
пам'ятає ще маленькою, з 2002 року, після
того як вона та її сім'я виїхала з
квартири, ніколи її не бачив за адресою
спірної квартири. З 2002 року по 2005 рік в
квартирі жили квартиранти, потім вони
виселилися, а в 2005 році поселилася та
постійно проживає ОСОБА_1 З вересня 2013
року в квартиру також поселилися та
проживають ОСОБА_3 із сином ОСОБА_1

З показань свідка ОСОБА_13 слідує, що
ОСОБА_1 поселилася в квартиру в 2005 році,
помагала їй перевозити речі, а в 2010 році
помагала робити їй ремонт. Протягом
всього часу періодично навідується в
гості до ОСОБА_1 За весь період жодного
разу не бачила ОСОБА_5 в квартирі. Також
їй відомо, що ОСОБА_5 проживала до 2002
року, а після розлучення її батьків в 2002
році виїхала з квартири. З вересня
минулого року в квартирі крім ОСОБА_1
стали проживати ОСОБА_3 та син ОСОБА_1

Судом також встановлено, що ОСОБА_3, як
основним квартиронаймачем, 12.11.2013 року
було укладено з ЖКП «Галицьке» договір
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій.

Листом ПАТ «Рівнегаз» від 21.01.2014 року №
05/259 та довідкою ТОВ «Санком-Рівне»
підтверджується, що плата за газ та
вивезення побутових відходів
нараховуються на 4 осіб.

Судом також береться до уваги, що на
момент поселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3
жодного рішення про визнання їх таких,
що втратили право користування не було
та немає на даний час.

Відповідно до ст. 6 ЖК України, жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Надання приміщень у жилих
будинках для потреб промислового
характеру забороняється.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Відповідно до положень ст. 107 ЖК України
та п. 11 постанови Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", наймач або член його сім'ї,
який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явленого позову про
це.

Як роз'яснено Верховним Судом України в
п. 36 Правових позицій щодо розгляду
судами окремих категорій судових справ
(Житлове право) від 26.05.2001 року, при
визначені кола осіб, які мають право
користування жилим приміщенням,
проживання дитини в другого з батьків
не може вважатися передбаченим п. 3 ст. 71
ЖК України поміщенням на виховання до
родичів дітей, за яким зберігається
жиле приміщення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК
України, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Відповідно до абз. 2 п. 13 Правових
позицій щодо розгляду судами окремих
категорій судових справ (Житлове право)
Верховного Суду України від 26.05.2001 року,
виходячи з положень Конституції про
гарантування громадянам свободи
пересування і вільного вибору місця
проживання, сама по собі наявність чи
відсутність прописки не може бути
підставою як для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка вселилася до наймача, так і
для відмови в цьому.

Таким чином, на підставі оцінки
досліджених доказів в сукупності, які
суд вважає належними та допустимими
доказами в справі, встановлено, що
ОСОБА_5 втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 з моменту
добровільного виселення в 2002 році
разом зі своїм батьком ОСОБА_7 та
непроживання в квартирі без поважних
причин понад встановлені строки.

При цьому суд бере до уваги рішення
Апеляційного суду Рівненської області
від 30.10.2013 року, яким задоволено
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано
рішення Рівненського міського суду від
06.09.2013 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 та відмовлено в
задоволені позовних вимог, а саме : -
усунення перешкод в користуванні
ОСОБА_5 житловим приміщенням квартири
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 із
зазначеної квартири; - вселення ОСОБА_5
в квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23.01.2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_5. відхилено,
рішення апеляційного суду від 30.10.2013
року залишено без змін. Як зазначено в
ухвалі касаційного суду, скасовуючи
рішення, суду першої інстанції в
частині позовних вимог ОСОБА_5,
апеляційний суд дійшов вірного та
обґрунтованого висновку про те, що
остання не довела належним чином, що
була відсутня у спірній квартирі понад
встановлений законом строк з поважних
причин та протягом десяти років, які
вона була відсутня за адресою спірної
квартири зверталась до суду з вимогами
про усунення перешкод в її
користуванні.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Від так, суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_5 втратив право на користування
житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі остаточного рішення
суду про виселення, позбавлення особи
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням. Питання про зняття із
реєстрації особи за місцем проживання
взаємопов'язане і залежить від
вирішення питання про житлові права
особи, які регулюються нормами
житлового і цивільного законодавства.

За таких обставин у відповідності до
вимог діючого законодавства вимоги
позивача та третьої особи
обгрунтовані і підягають до
задоволення.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215, 223, 224, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення, а для осіб які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошеня рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.В.Панас