Єдиний унікальний номер 237/4256/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3099/2014
Головуючий в 1 інстанції Пономарьова
О.П. Єдиний унікальний номер
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/3099/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
додаткове рішення Мар'їнського
районного суду Донецької області від 16
грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2013 року до суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів. Вона посилалась
на те, що 14 березня 1997 року між нею та
відповідачем укладений шлюб, який
зареєстрований Курахівською міською
радою.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась
донька ОСОБА_3, яка на даний час
проживає з позивачем. Рішенням суду від
14 жовтня 2011 року шлюб між ними
розірваний. Відповідач ухиляється від
свого обов'язку по утриманню дитини.
Тому вона просила стягнути з нього
аліменти на утримання доньки у розмірі
? частини з усіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму у місяць
для дитини відповідного віку до
досягнення дитиною повноліття.

12 вересня 2013 року до суду надійшла
заява ОСОБА_1 про уточнення позовних
вимог. Вона посилалась на те, що після
розірвання шлюбу вимушена з донькою
покинути житло де разом мешкали з
відповідачем через поведінку
останнього. Він матеріально не
допомагає у тому числі і на утримання
неповнолітньої доньки. Вона
одноособово сплачує її навчання в
Курахівській філії Придніпровського
енергобудівного технікуму, де навчання
на першому курсі становило 4600 грн. , а на
другому - 4700 грн. Навчання оплачує вона
незважаючи на те, що її доходи є
незначними. Просила стягнути аліменти
на утримання неповнолітньої доньки по
1000 грн. на місяць з дня подачі позовної
заяви і до повноліття доньки і стягнути
з відповідача на її користь 3050 грн. -
половину вартості навчання доньки.

Рішенням Мар'їнським районного суду
від 15 листопада 2013 року рішення
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в
повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Велика
Новосілка Великоновосілківського
району Донецької області, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ?
частини з усіх видів його заробітку,
але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісяця, починаючи з дня подання даної
позовної заяви, тобто з 28 серпня 2013 року
та до повноліття дитини.

16 грудня 2013 року Мар»їнський районним
судом Донецької області ухвалене
додаткове рішення. Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини задоволені в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у
розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи
з дня подання даної позовної заяви,
тобто з 28 серпня 2013 року та до
повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 3 050 гривень, тобто
половину вартості витрат, понесених
нею на оплату навчання їхньої доньки
ОСОБА_3.

Не погодившись з вказаним рішення суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на незаконне та не
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, ухваленого з порушенням
норм матеріального права. Зокрема
вказує, що законодавцем визначений
перелік обставин, які слід вважати
особливими, як то: каліцтво чи хвороба
тощо, з чого можна зробити висновок, що
це обставини, які склались не з волі
особи. Навчальний процес дитини до
таких обставин не віднесений, адже
позивачка обирала навчальний заклад
самостійно, з власної волі та власної
ініціативи укладала договір на
навчання на комерційній основі, не
порадившись з відповідачем, не
з'ясувавши, чи має він змогу сплачувати
навчання доньки. Це цілком свідомий
вибір позивачки, адже дитина могла
навчатись за кошти державного бюджету
та обрати саме такий спосіб навчання.
Крім того, у листопаді 2013 року
відповідачу була призначена пенсія
безстроково, у листопаді її розмір
склав 472,55грн., за грудень 2013 року,
січень, лютий 2014 року йому нарахована
пенсія у розмірі 1590,69 гривень, з
вирахуванням аліментів апелянт буде
отримувати 590,69 грн. Відповідач
являється непрацездатним, його дохід
складається лише з пенсії. Залишаючи
відповідачу з пенсії 590,66 гривень, суд
додатковим рішенням позбавив його
коштів на власне існування,
задоволення простих побутових потреб.
У зв'язку з викладеним просить
скасувати рішення суду першої
інстанції. Суд стягнув аліменти на
утримання доньки у розмірі ? частини
його доходів і він вважає, що таке
рішення суду є доцільним.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4
апеляційну скаргу підтримала,просила
її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5
просив апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, додаткове рішення
скасуванню в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3
аліментів у розмірі 1000 грн., виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України,
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо стосовно якої- небудь
позовної вимоги, з приводу якої
сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалене рішення.

Так, з матеріалі справи вбачається, що 12
вересня 2013 року на адресу Марийського
районного суду Донецької області було
спрямовано заяву позивача ОСОБА_1 про
уточнення позовних вимог, яка не була
врахована судом першої інстанції при
ухваленні рішення від 15 листопада 2013
року. Із заяви про уточнення позовних
вимог вбачається, що ОСОБА_1 просила
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її
користь аліменти на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1000 гривень
щомісячно, починаючи з дня подачі заяви
і до досягнення донькою повноліття.
Також просить стягнути з відповідача
на свою користь 3 050 гривень, тобто
половину вартості витрат, понесених
нею на оплату навчання їхньої доньки
ОСОБА_3.

У зв'язку з вищевикладеним, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність ухвалення додаткового
рішення.

Проте, ухвалюючи додаткове рішення в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1000
грн., суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що підстав, передбачених
статтею 220 ЦПК України для ухвалення
додаткового рішення в частині спору
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої доньки не має.

Суд не врахував, що він своїм рішенням
від 15 листопада 2013 року, яке сторонами,
у тому числі і позивачем, не оскаржене,
набрало законної сили, вирішив спір про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої доньки сторін,
стягнувши з відповідача на користь
позивача аліменти у розмірі ? частини
усіх доходів відповідача. Таким чином,
підстав для ухвалення судового рішення
додаткового в наведеній частині у суду
першої інстанції не було.

Якщо, суд рішенням від 16 грудня 2013 року
бажав зміни рішення суду від 15
листопада 2013 року в частині розміру
аліментів, то він вийшов за межі своїх
повноважень.

Відповідно до ст. 309, 341 ЦПК України
зміна рішень суду відноситься до
повноважень апеляційного суду та
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
скасування додаткового рішення, в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1000
грн.

В іншій частині додаткове рішення є
законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує : стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, платника аліментів ,
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина, інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 185
Сімейного Кодексу України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою,каліцтвом, тощо).

Визначення обставин, що можуть бути
визнані істотними, закон відносить до
компетенції суду. У будь-якому разі
істотними є такі обставини, як зокрема,
витрати на навчання дитини у платному
навчальному закладі, розвиток
здібностей дитини тощо. Враховуючи
зазначені обставини, суд визначає
розмір додаткових витрат на дитину,
зумовлених особливими обставинами,
одного із батьків у твердій грошовій
сумі.

Крім того, обов'язок утримувати
неповнолітню дитину, зокрема нести
витрати на її навчання, є рівною мірою
обов'язком, як матері, та і батька, при
цьому обов'язком особистим,
індивідуальним. Батьки мають всебічно
сприяти розвитку дитини, зокрема, її
навчанню з метою здобуття
спеціальності, щоб забезпечити їй
можливості у подальшому
працевлаштуватися та мати власний
незалежний від батьків дохід.

Доводи відповідача про те, що позивач і
їх донька попередньо не погодили з ним
можливість навчання неповнолітньої
дівчини в технікуму, не отримали його
згоди на це не можуть бути підставою
для скасування рішення суду і відмові у
задоволені позову про стягнення
половини вартості навчання.
Відповідно до статті 23 Конституції
України кожна людина має право на
вільний розвиток своєї особистості,
якщо при цьому не порушуються права і
свободи інших людей, та має обов'язки
перед суспільством, в якому
забезпечується вільний і всебічний
розвиток її особистості.

Право доньки відповідача на освіту
гарантовано Конституцією України
(стаття 53 Конституції). І для здійснення
таких прав дитина не потребує
узгодження своїх дій з батьками, у тому
числі і батьком, який не проживає
спільно з дитиною. Навчання в технікуму
сприяє розвитку здібностей дитини і
батько має приймати участь в цьому
шляхом надання половини вартості
навчання.

За таких умов, суд першої інстанції,
зробив правильний висновок про те, що
позовні вимоги ОСОБА_1, в частині
стягнення з відповідача на її корить
половини вартості витрат, понесених
позивачкою на оплату навчання їх
доньки в розмірі 3 050 грн. ґрунтуються
на законі. Рішення суду, в даній
частині, відповідає нормам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, в вказаній
частині, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України,
-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Додаткове рішення Мар'їнського
районного суду Донецької області від 16
грудня 2013 року скасувати в частині
стягнення аліментів у розмірі 1000 грн.

В іншій частині це ж рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з часу його проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення рішення апеляційного
суду.

Судді: