АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4334/2014
Головуючий в 1 інстанції - Астахова О.О.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б.,Махлай Л.Д.

при секретарі - Заліської Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 29
березня 2011 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування» до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И
Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в січні 2011 року.

Зазначав, що 07.08.2007 р. між ПАТ
«Просто-Страхування» та ОСОБА_3 було
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу №АТК
129363 майнових інтересів власника
автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний
номер НОМЕР_1.

07 грудня 2007 р. на вулиці
Предславінській, на перехресті по
вулиці Федорова у місті Києві, в
результаті порушення відповідачем
правил дорожнього руху сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок чого автомобіль
страхувальника зазнав механічних
пошкоджень

На виконання своїх зобов'язань за
договором страхування позивач на
підставі заяви ОСОБА_3 від 08.12.2007 р. про
настання страхового випадку провів
розрахунок страхового відшкодування
та було проведено виплату страхового
відшкодування в розмірі 10 763,86 грн.

На підставі ст. 1191 ЦК України позивач
просив стягнути з відповідача сплачені
страховику кошти у розмірі 10 763,86 грн.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 березня 2011
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Просто-страхування» суму страхового
відшкодування 10 763,86 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування заочного
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 07.12.2007 р. о 14 год. 00 хв.
ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Сузукі»
д.н.з. НОМЕР_2, в м. Києві по вулиці
Предславінській, на перехресті по вул.
Федорова, не дотрималась безпечної
дистанції руху, внаслідок чого
здійснила зіткнення з автомобілем
«Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_3, чим заподіяла
матеріальної шкоди автомобілям.

Згідно постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 січня 2008 р.
ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі двох
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що становить 34 грн. 00. коп. на
користь держави.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальнику) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до договору добровільного
страхування наземного транспортного
засобу №129363 серії АТК,
цивільно-правову відповідальність
наземного транспорту «Toyota Rav 4» НОМЕР_1,
що належить ОСОБА_3, було застраховано
ЗАТ «Просто-Страхування».

З пункту 1.1 Статуту ПАТ
«Просто-Страхування» вбачається, що
позивач ПАТ «Просто-Страхування» є
правонаступником усіх прав і
обов'язків ЗАТ «Просто-Страхування».

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальнику) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.12.2007 р. ОСОБА_3 звернувся до ПАТ
«Просто-Страхування» із заявою про
виплату страхового відшкодування у
зв'язку з настанням страхового випадку.

Згідно висновку спеціаліста №13/01
авто-товарознавчого дослідження по
визначенню матеріального збитку,
нанесеного власнику ДТЗ, складеного
22.01.2008 р. матеріальний збиток,
заподіяний власнику автомобіля «Toyota Rav
4» внаслідок його пошкодження при ДТП,
складає 11 667,47 грн.

Відповідно до розрахунку страхового
відшкодування №16001 від 01.02.2008 р.
проведеним ПАТ «Просто-Страхування»
сума до виплати склала 10 763,86 грн.

З платіжного доручення №2486 від 08.02.2008
року вбачається, що ПАТ
«Просто-Страхування» здійснило
виплату страхового відшкодування за
ремонт а/м Тайота, р/н НОМЕР_1, ОСОБА_3,
згідно розпорядження №001792 від 07.02.2008
року у розмірі 10 763,86 грн.

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ст. 1191 ЦК України та ст.38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» особа, яка відшкодувала шкоду
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

Нормами ст. 1166 ЦК України передбачено,
що майнова шкода, завдана майну
фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.993 ЦПК України до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги про відшкодування шкоди
з відповідача в порядку регресу є
законні та обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оскільки цивільна відповідальність
відповідача перед третіми особами була
застрахована відповідно до договору
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності в СК «Оранта»,
регресні зобов'язання не виникають, а
існує перехід права вимоги від
потерпілого до страхової компанії
страхувальник винної особи ОСОБА_2, не
можуть бути прийняті судом до уваги з
огляду на наступне.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, в межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону,
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

З ст. 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» вбачається, що
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази того, що між
відповідачем та СК «Оранта» було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу та доказів, які б свідчили про
повідомлення відповідачем страховика
про настання страхового випадку.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та на їх правильність не впливають, а
тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав, що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 березня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: