АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7003/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Видюкової
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2014 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О
В И Л А:

20 березня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулися до суду із зазначеним
позовом, за яким просили суд стягнути
солідарно з відповідачів на їх користь
заборгованість в сумі 27950,00 гривень за
кредитним договором № 101951-cred від 22.11.2007
року станом на 20.02.2014 рік, яка
складається з заборгованості за сумою
кредиту - 7030,42 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
19350,53 грн., штраф (фіксована частина) -
250,00 грн., штраф (процентна складова) -
1319,05 грн. та судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 279,50 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилались на те, що 22.11.2007 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір 101951-cred, відповідно до
якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі
20000,00 грн. на термін до 22.05.2009 року.
Відповідно до договору, погашення
заборгованості здійснюється щомісяця,
ОСОБА_2 повинна надавати банку грошові
кошти (щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом. 22.11.2007 року
в забезпечення виконання зобов'язання
за договором 101951 - cred, між банком та
ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори
поруки. На адресу відповідачів банком
направлялося вимога про погашення
заборгованості. В зв'язку з
невиконанням відповідачами умова
кредитного договору, станом на 20.02.2014
рік, виникла заборгованість в сумі 27950,00
грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить
стягнути з відповідачів.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2014 року
ухвалено: у задоволенні позову -
відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, вважають, що рішення
суду незаконне, необґрунтоване, та
таке, що винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
22.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 101951-cred,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 20000,00грн. на термін до
22.05.2009 року. Також в якості забезпечення
кредитного договору № 101951-cred від 22.11.2007
року між позивачем та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки №101951/2_cred,
відповідно до якого останній поручився
за належне виконання ОСОБА_2 взятих на
себе зобов'язань. В якості забезпечення
кредитного договору № 101951-cred від 22.11.2007
року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки №101951/1-cred,
відповідно до якого останній поручився
за належне виконання ОСОБА_2 взятих на
себе зобов'язань. Банком надано
розрахунок, згідно якого ОСОБА_2
порушила вимоги кредитного договору, у
зв'язку з чим станом на 20.02.2014 року
виникла заборгованість в розмірі 27950,00
грн., яка складається з заборгованості
за сумою кредиту - 7030,42 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 19350,53 грн., штраф
(фіксована частина) - 250,00 грн., штраф
(процентна складова) - 1319,05 грн.. 22.02.2014
року вих. 30.1.0.0/2-128 позивачем
направлялося відповідачам
повідомлення про існуючу
заборгованість. Проте згідно квитанції
приходної каси Жовтневого відділення у
м. Дніпропетровську Закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» № 69707617 від 24.12.2007
року ОСОБА_2 сплатила 10000,00 грн. в
погашення кредиту № 101951-cred від 22.11.2007
року. Так, пунктом другим Додатка №1 до
кредитного договору чітко
передбачений номер картрахунку для
погашення платежів по кредиту - НОМЕР_1,
ідентичний номер картрахунку, на який
зараховано 10000,00 грн., вказано у
квитанції. Цей платіж банком у
розрахунку заборгованості не
враховано. Відповідно до п. 5.7.
кредитного договору № 101951-cred від 22.11.2007
року, строк позовної давності складає 5
років. Пунктом 4.4. кредитного договору
встановлено термін погашення кредиту -
в повному обсязі не пізніше 22.05.2009 року.
У зв'язку з тим, що умовами договору
обумовлені строки позовної давності, а
саме 5 років, враховуючи графік
платежів, погашення відповідачем
кредиту 24.12.2007 року, яке не враховане
позивачем, строк у межах яких позивач
мав звернутися до суду почався з 27.01.2009
року, тобто з часу порушення
позичальником умов кредитного
договору, а тому строк позовної
давності скінчився 27.01.2014 року. Тоді як
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулись до суду
із позовом 20.03.2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.
При таких умовах суд вважає за
необхідне застосувати строк позовної
давності, який передбачений ст. 257 ЦК
України, так як про це було заявлено
ОСОБА_2

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Судова колегія встановила, що згідно
кредитного договору № 101951-cred, який
укладено між банком та ОСОБА_2, строк
позовної давності складає 5 років.

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що останнє погашення
кредиту відбулось 27.01.2009 року та з цього
часу відповідачка заборгованість не
сплачувала.

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин.

Відповідачка у заяві до суду першої
інстанції просила застосувати до
спірних правовідносин сплив позовної
давності і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову (а.с.46-48).

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду та
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді