АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/657/14 Доповідач - Козак
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Загорський О. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1, представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ПАТ КБ
"Приватбанк" - Гнатишак О.В.,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за за об'єднаними в одне
провадження апеляційними скаргами
ОСОБА_1, ОСОБА_4 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 24 квітня 2014 року у цивільній справі
цивільної справи за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про
звернення стягнення боргу за договором
кредиту на предмет іпотеки та
виселення, і зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" про визнання недійсним
правочину, скасування заборони
відчуження нерухомого майна та
припинення обтяження нерухомого майна
іпотекою, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк "Приватбанк"
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про
звернення стягнення боргу за договором
кредиту №TEMLG6 від 15.04.2008 року,
укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_8 в розмірі 964326,68 грн на предмет
іпотеки: квартиру загальною площею 62, 6
кв.м., за адресою АДРЕСА_1, передану
ОСОБА_4 за довогором іпотеки 17.04.2008 року
та виселення ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 із
спірної квартири.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" про визнання
недійсним вказаного договору іпотеки
від 17.04.2008р, скасування заборони на
відчуження спірної квартири та
припинення обтяження іпотекою.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 24.04.2014р. позов
ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості за договором кредиту №
TEMLG6 від 17.04.2008 року, укладеним між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, в
розмірі 964 326, 68 гривень - звернено
стягнення на квартиру загальною площею
62, 6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, передану в
іпотеку за договором іпотеки від 17.04.2008
року, посвідченим приватним нотаріусом
в реєстрі за № 3493, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
"Приватбанк" з укладанням договору
купівлі - продажу будь - яким способом з
іншою особою - покупцем за початковою
ціною реалізації предмета іпотеки на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом на стадії оцінки майна).

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
"Приватбанк" 3441 гривень судового збору,
сплаченого при зверненні до суду.

У задоволенні решти позовних вимог за
первісним позовом та вимог за
зустрічним позовом відмовлено.

ОСОБА_4 звернулась до суду з
апеляційною скаргою на вказане
рішення, вказуючи на порушення судом
норм матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Зокрема, зазначає,
що ОСОБА_1 як співвласник квартири за
адресою АДРЕСА_1 не давав згоди на
передачу квартири в іпотеку, що є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, з
апеляційною скаргою звернувся також
ОСОБА_1 В обґрунтуванні він вказує на
те, що згідно ухвали апеляційного суду
Тернопільської області від 18.03.2014р., за
наслідками перегляду рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 27.12.2013р., підтверджено його право
співвласника на спірну квартиру, а тому
укладений договір іпотеки, без його
згоди, слід визнати недійсним.

Дослідивши матеріали справи та доводи
сторін, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до договору про іпотечний
кредит № TEMLG6 від 15.04.2008 року,
укладеним ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_8, останній отримав у позивача
кредит у розмірі 189375,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15.04.2028 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

Виконання Позичальником зобов'язань за
Договором забезпечується іпотекою
нерухомого майна, визначеного в
іпотечному договорі (п.3.1. Договору). А
саме, 17.04.2014р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" та
ОСОБА_4 від імені та в інтересах якої на
підставі довіреності від 23.02.2006 року
№1508, діє представник ОСОБА_7, укладено
іпотечний договір відповідно до якого
було передано в іпотеку квартиру
загальною площею 62.60 м. кв., житловою
площею 37.30 м. кв по АДРЕСА_1. Договір
посвідчено приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу в реєстрі за № 3493,
з накладанням заборони відчуження
обтяженого іпотекою майна в реєстрі за
№ 3494. Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює
252 500 грн. 00 коп.

У порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_8 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав - не здійснив своєчасного
погашення заборгованості за договором
кредиту.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК
України наслідками порушення
Боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
Заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
Третя особа станом на 24.09.2013 року має
заборгованість - 964326.68 грн., яка
складається з наступного:

- 189140.53 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 293418.12 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 394101.97 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафи відповідно до Договору:

- 87666.06 грн. - штраф (процентна складова).

Правильність розрахунку боргу
сторонами справи не оспорюється.

Згідно п.3.2 Іпотечного договору від
17.04.2008р. у випадку невиконання чи
неналежного виконання Іпотекодавцем
зобов'язання, а також у інших випадках,
передбачених цим Договором, Договором
про іпотечний кредит або чинним
законодавством, Іпотекодержатель має
право задовольнити свої вимоги за
рахунок Предмету іпотеки.

Відповідно до положень ст.589 ЦК України,
ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання Іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ст. 38
цього Закону, яка передбачає право
Іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

З встановлених судом обставин справи
вбачається, що у позивача є всі
підстави для звернення стягнення боргу
за договором кредиту.

Згідно рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 27.12.2013р.,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 18.03.2014р., ОСОБА_7, укладаючи
договір іпотеки, діяв в межах
повноважень щодо розпорядження майном
ОСОБА_4 згідно нотаріальної
довіреності від 23.02.2006 року.

Згідно ордеру №557 серія МК від 22.07.1986р.
правом зайняття жилої площі у
кв.АДРЕСА_2 володіє ОСОБА_9 (згідно
свідоцтва про переміну прізвища, імені,
по-батькові НОМЕР_1 від 14.08.2000р. вона ж
ОСОБА_4) та її чоловік ОСОБА_1, син -
ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про право власності
на кв.АДРЕСА_2, виданого Управлінням
житлово - комунального господарства
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради народних депутатів 25
серпня 1999 року, зареєстрованого
Тернопільським міським БТІ 25 серпня 1999
року в книзі 14 за номером запису 43723,
предмет іпотеки належить ОСОБА_9

Як підтверджується Копією витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, станом на 15.04.2008р., ОСОБА_9 на
праві приватної власності належить 1/1
частки квартири, що є предметом
іпотеки.

Однак, як встановлено ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 18.03.2014р. спірна квартира
(предмет іпотеки) в силу ст. 22 КпШС
України та ст. 16 Закону України "Про
власність" є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
оскільки була набута в шлюбі між ними в
ЖБК, членом якого була ОСОБА_9 (ОСОБА_4).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 26.03.2014р.
визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2
ідеальної частки кв.АДРЕСА_1 в праві
спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи первісний позов
пов'язаний зі зверненням стягнення на
предмет іпотеки, та відмовляючи у
зустрічному позові, суд першої
інстанції виходив з того, що підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України на момент вчинення. Факт
належності ОСОБА_1 майна на праві
спільної сумісної власності
пов'язується з набранням законної сили
рішення суду - ухвали апеляційного суду
Тернопільської області від 18.03.2014р. та
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 26.03.2014р. Тому,
суд першої інстанції дійшов до
висновку, що на момент укладення
договору в 2008р. спірна квартира
належала лише ОСОБА_4, а тому відсутні
підстави для визнання договору іпотеки
недійсним.

Проте з такою думкою суду, не
погоджується колегія апеляційного
суду.

Згідно ч.1 ст 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є:
1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Так, згідно листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 05.12.2011р. щодо обов'язкових для
всіх судів України правових позицій,
визначено, що встановлення належності
майна на праві спільної сумісної
власності пов'язується з набранням
законної сили рішенням суду на
підставі ст. 74 СК України, тобто у
випадку, коли жінка та чоловік не
перебували у шлюбі, але проживали
однією сім'єю.

Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в
шлюбі на момент виплати
паєнагромадження та отримання ними
спірної квартири, а не просто проживали
однією сім'єю.

У силу ч.1 ст.22 КпШС, яка діяла на той
момент, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Крім того, відповідно до п.61 Постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи " від 18 вересня 1987 року №9
при внесенні паю в ЖБК за рахунок
коштів, одержаних внаслідок сумісної
праці сім'ї члена кооперативу,
паєнагромадження, а після повного
внесення паю - квартира є спільною
сумісною власністю членів сім'ї, якщо
інше не було установлено письмовою
угодою між ними. Тобто, на час
укладення договору іпотеки ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 були фактично співвласниками
спірної квартири.

Враховуючи положення ч.3 ст. 65 СК
України, ст. 578 ЦК України, згідно ст.6 ЗУ
"Про іпотеку" майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Співвласник
нерухомого майна має право передати в
іпотеку свою частку в спільному майні
без згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Оскільки ОСОБА_1 такої згоди не надавав,
згідно положень ч.1 ст. 215 ЦК України
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1 ст. 203 цього Кодексу,
а саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, є підставою
для визнання договору іпотеки
недійсним.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до умов посвідчення
договору іпотеки, 17.04.2008 р. приватний
нотаріус наклав заборону на відчуження
зазначеної у договорі спірної квартири
- зареєстровано в реєстрі за №3494.

Оскільки договір іпотеки від 17.04.2008
року визнається судом недійсним,
підлягає задоволенню і вимога про
скасування заборони відчуження
нерухомого майна шляхом обов'язковій
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно в
порядку, установленому законодавством
у сфері державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно (згідно Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 21.02.2012
року №296/5).

Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд
невірно застосував норми
матеріального права та дійшов
неправильного висновку по справі, тому
рішення підлягає частковому
скасуванню та ухваленню нового.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 303, 304, 307, 309, 314, 316
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 24 квітня 2014
року скасувати частково та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" щодо
звернення стягнення за договором
кредиту на предмет іпотеки відмовити.

У решті рішення в цій частині позову
залишити без змін.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання
недійсним правочину, скасування
заборони відчуження нерухомого майна
та припинення обтяження нерухомого
майна іпотекою задоволити.

Визнати недійсним договір іпотеки,
укладений між Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"Приватбанк " та ОСОБА_4 17.04.2008р.,
посвідчений приватним нотаріусом в
реєстрі за № 3493. Скасувати заборону
відчуження квартири за адресою
АДРЕСА_1, та припинення обтяження
іпотекою даного нерухомого майна
іпотекою.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.О. Козак