Справа № 265/1248/14-ц
Провадження № 2/265/1014/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Плотнікової
К.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення індексації невиплаченої
заробітної плати та компенсації за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

21.02.2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
(надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про
стягнення індексації по заробітній
платі та компенсації втрати частини
заробітної плати, яка раніше йому не
була виплачена, а також середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
працював з 06.08.1976 року по 31.01.2006 року в
ПАТ «МК»Азовсталь», з березня 2003 року
йому не виплачувались суми індексації
заробітної плати. Просив стягнути із
відповідача на його користь суми
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати за період з 01 березня 2003 року по 31
січня 2006 року в сумі 102,02 гривень,
середній заробіток за час затримки
розрахунку з 01 лютого 2006 року по 21
лютого 2014 року в сумі 431708,20 гривень,
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 1000 гривень та відшкодування
витрат на правову допомогу у розмірі 1000
гривень.

01.08.2014 року представник позивача
ОСОБА_1, яка діє на підставі
довіреності, уточнила позовні вимоги в
частині періоду та розрахунку суми
середнього заробітку та просила
стягнути із ПАТ «МК»Азовсталь» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку з 01.02.2006 року по
01.08.2014 року (по день винесення рішення
судом) в розмірі 492 687 гривень 20 копійок.

У судове засідання позивач, будучи
належним чином повідомлений про час та
місце слухання справи, не з'явився,
надавши суду заяву про розгляд справи
без його участи за участю його
представника.

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на
підставі довіреності, повністю
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити з підстав зазначених у
позові.

Представник відповідача Плотнікова
К.О. у судовому засіданні позов не
визнала, надавши суду заперечення, в
яких зазначила, що порушень трудового
законодавства з боку ПАТ
«МК»Азовсталь» немає, так як всі
належні до сплати позивачу виплати
проводилися своєчасно шляхом
поетапного підвищення заробітної
плати з урахуванням прогнозованого
рівня інфляції. Внаслідок відсутності
боргу з індексації заробітної плати у
позивача відсутнє право на отримання
компенсації за затримку у її виплаті.
Крім того, оскільки відсутній факт
несвоєчасної виплати заробітної плати,
той відсутні передбачені ст..117 КЗпП
України підстави для стягнення
середнього заробітку, відшкодування
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу. Просила в задоволені
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, вважає що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_3 у період з 06.08.1976 по
31.01.2006 рік перебував у трудових
відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь» (а.с.11).
За цей період йому нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата, що
підтверджується розрахунковими
листами за зазначений період. 31 січня
2006 року позивача було звільнено з
роботи на підставі ст..38 КЗпП України за
власним бажанням. У день звільнення
ОСОБА_3 працював і підприємство, як
пояснив представник відповідача
виплатило позивачу частину заробітної
плати. 21 лютого 2014 року позивач
звернувся до суду і просив стягнути з
підприємства індексацію невиплаченої
заробітної плати та компенсацію за
несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Згідно розрахунку наданого
відповідачем на запит позивача, при
звільненні ОСОБА_3 не була виплачена
сума індексації заробітної плати в
сумі 45,93 грн. , а також сума компенсації
за несвоєчасну виплату заробітної
плати в сумі 56,09 грн. за період з 01.03.2003
року по 31.01.2006 року (а.с.13-14).

Структуру заробітної плати визначено у
ст.2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Частина 2 ст.2 Закону України «Про
оплату праці» визначає, що додаткова
заробітна плата - це винагорода за
працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13 січня 2004 р. N 5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми
виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати.

Отже, індексація заробітної плати в
розмірі 45,93 грн., яка визначена
підприємством та не оспорюється
позивачем, є заборгованістю
підприємства перед ОСОБА_3 і ця частина
заробітної плати не була виплачена
позивачу при звільненні у січні 2006
року.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення середнього заробітку за
затримку виплати заробітної плати є
обґрунтованими, але підлягають
частковому задоволенню.

За ч.2 ст.233 КЗпП України, в разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст..116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст.117 КЗпП України, у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 року у
справі № 1-5/2012, 4-рп/2012 для звернення
працівника до суду із заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично
розрахувався з ним.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належним працівникові сум
при звільнені та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15 цс13.

Згідно уточненої позовної заяви ОСОБА_3
просив стягнути середній заробіток за
період з 01.02.2006 року по 01.08.2014 року (по
день винесення рішення судом) в розмірі
492 687 гривень 20 копійок, виходячи з
середньоденної заробітної плати 213,40
гривень, яка визначалася із заробітної
плати за грудень 2005 року і січень 2006
року.

Однак, згідно з довідкою ПАТ МК
«Азовсталь» середньоденна заробітна
плата ОСОБА_3 при восьмигодинному
робочому дні за останні повні два
місяці роботи перед звільненням,
визначена за правилами, передбаченими
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, складала 231, 20
гривень. З цим розміром середнього
заробітку погодився представник
позивача в судовому засіданні.

З урахуванням цих обставин та меж
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення
середнього заробітку з 01.02.2006 року по
01.08.2014 року (по день винесення рішення
судом), суд визначає середній заробіток
за час затримки виплати в сумі 492687,20
грн. (231,20 грн.х2131 (дні затримки згідно
позовної заяви).

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», встановивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належній йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення суд на підставі
ст..117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не проведені
його до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. У разі не проведення
розрахунку у зв'язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо спір
вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин.

При вирішенні питання про розмір
середнього заробітку, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, суд враховує правові позиції
Верховного Суду України, викладені в
постановах від 3 липня 2013 року (справа №
6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що
в разі часткового задоволення позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

На підставі наведеного суд зазначає, що
за довідкою ПАТ «МК»Азовсталь»
вбачається, що за період роботи
позивача на комбінаті з 01.03.2003 року по
31.01.2006 року ОСОБА_3 була нарахована
заробітна плата, яка підлягала
індексації за загальним розміром 72938,06
гривень (а.с.43-44).

При цьому за вказаний період позивачу
не було доплачено встановлену судом
суму індексації та компенсації на
загальний розмір 102,02 гривень, що
дорівнює 0,14% від нарахованої ОСОБА_3
суми заробітної плати за цей період
(102,02 грн.х100%:72938,06 грн.).

Враховуючи, що минув значний проміжок
часу з моменту звільнення позивача
ОСОБА_3 з підприємства, сума індексації
заробітної плати позивача з
компенсацією, яка не була виплачена
відповідачем у добровільному порядку
складає лише 102,02 грн., а також виходячи
з принципу розумності, справедливості
та спів розмірності задоволення
позовних вимог, суд стягує з
відповідача на користь позивача суму
середнього заробітку пропорційну до
суми індексації заробітної плати з
компенсацією, яка не була виплачена
відповідачу, але підлягала виплаті, що
складає (492687,20 грн.х0,14%:100%=689,76 грн.).

Враховуючи, що факт порушення трудових
прав ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження
в судовому засіданні, обґрунтованими
визнаються і позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки у відповідності з положеннями
ст..237-1 КЗпП України, відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з
принципів розумності та
справедливості, також наведених
позивачем обґрунтувань моральних
страждань і визначає до відшкодування
200 грн.

Зі справи вбачається, що правова
допомога надавалася ОСОБА_3 адвокатом
ОСОБА_4 (а.с.16-20). На підтвердження
оплати правової допомоги в розмірі 1000
грн. позивачем надана квитанція, в якій
адвокатом ОСОБА_4 зазначено про
отримання вказаної суми.

Проте, виходячи з аналізу ст..ст.84 та 88
ЦПК України та ст..30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі, з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням (наприклад, огляд доказів за
їх місцезнаходженням) та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Тобто перелік видів правової допомоги,
за які передбачена компенсація
понесених стороною витрат, є вичерпним
і розширеному тлумаченню не підлягає.
Окрім того, ці види стосуються лише
судового розгляду справи. Більш того, з
боку позивача суду не надано
документів, які підтверджують
розрахунки витрат, а саме: документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних з наданням правової
допомоги, оформлених у встановленому
законом порядку (квитанції до
прибуткового касового ордеру,
платіжного доручення з відміткою банку
або іншого банківського документу,
касового чеку).

Отже, позовні вимоги в частині
відшкодування судових витрат (правової
допомоги) в розмірі 1000 грн., задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243 гривни 60 копійок, від сплати якого
позивач був звільнений при подачі
позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення індексації невиплаченої
заробітної плати та компенсації за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Металургійний комбінат
"Азовсталь", розташованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського 1, на
користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1, який
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1), заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсацію за
затримку її виплати у розмірі 102 гривні
02 копійки, середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні у
розмірі 689 гривень 76 копійок, всього 791
гривень 78 копійок, з утриманням з
вказаної суми при виплаті передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів і зборів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Металургійний комбінат
"Азовсталь", розташованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського 1, на
користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1, який
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1) моральну шкоду у розмірі 200
гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь», розташованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського 1 на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Мельник І.Г.