КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5740/14-ц
Провадження № 2/520/4452/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з трьох житлових кімнат,
житловою площею - 17,1 кв.м., 10,7 кв.м., 13,0
кв.м., кухні 5,6 кв.м., санвузол площею 2,8
кв.м., коридор площею 2,9 кв.м., 1,5 кв.м., 1,4
кв.м., вбудовані шафи площею 1,6 кв.м., 0,7
кв.м., балкон площею 0,7 кв.м., загальною
площею 58,0 кв.м.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що на
підставі договору купівлі-продажу від
15 жовтня 2004 року йому належить квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 58,0 кв.м.,
житловою площею - 40,8 кв.м., який
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № У-1099, та зареєстрований в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 12.11.2004 року.

Позивач зазначає, що 10 лютого 2009 року за
договором купівлі-продажу він продав
вказану квартиру відповідачу ОСОБА_3 за
визначену ціну, а 18 вересня 2012 року між
ним та відповідачем - ОСОБА_3 було
укладено договір про розірвання
договору купівлі-продажу квартири від
10 лютою 2009року, який посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

Позивач вказує, що згідно умов договору
про розірвання договору
купівлі-продажу квартири від 18 вересня
2012 року сторони підтвердили, що не
мають один до одного ніяких фінансових,
матеріальних та інших претензій за
вищевказаним договором, тобто між
сторонами були досягнути всі істотні
умови щодо передачі квартири йому, а
відповідач в свою чергу отримав кошти в
повному обсязі, передав йому технічний
паспорт на квартиру, нотаріус вилучив у
відповідача договір купівлі-продажу
квартири від 10 лютого 2009 року,
залишивши його в матеріалах
нотаріальної справи, а йому повернув
оригінал договору купівлі-продажу від
15 жовтня 2004 року.

Отримавши договори купівлі-продажу від
15 жовтня 2004 року та договір про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири від 18 вересня 2012 року,
відповідно до чинного законодавства,
як зазначає позивач, 15.05.2013 року він
звернувся до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
із заявою про проведення державної
реєстрації прав власності, форма
власності: приватна, розмір частки 1/1 на
квартиру, що розташована за адресою
АДРЕСА_1, додавши відповідний пакет
документів.

Однак рішенням державного реєстратора
прав на нерухоме майно від 28.05.2013року №
2637999 було відмовлено у державній
реєстрації права власності, оскільки
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
тобто фактично невілював
волевиявлення сторін договору про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири і надав своє тлумачення
законодавство у спосіб, який порушує
права позивача.

Також позивач зазначає, що йому було
запропоновано укласти з відповідачем
новий договір купівлі - продажу спірної
квартири, у зв'язку з чим, він звернувся
до відповідача з пропозицією укласти
договір купівлі-продажу, але
відповідач відмовляється, не
посилаючись на поважні обставини.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що на даний час не визначений
правовий статус нерухомого майна,
ОСОБА_2 звернувся до суду із
відповідним позовом за захистом своїх
права та інтересів.

У судове засідання 05.06.2014року ОСОБА_2 не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
від його представника до канцелярії
суду надійшла заява, в якій представник
позивача просив суд розглянути справу
за його відсутності, а також зазначив,
що позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та просить суд їх задовольнити.

У судове засідання 05.06.2014року ОСОБА_3 не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
від його представника до канцелярії
суду надійшла заява, в якій представник
відповідача просив суд розглянути
справу за його відсутності, а також
зазначив, що позовні вимоги визнає у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні,
15.10.2004року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до умов якого, ОСОБА_6
продала, а ОСОБА_2 купив трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
58,0кв.м., житловою площею - 40,8кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі
за №У-1099, а також зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН» 12.11.2004року, номер витягу:
5423394, номер запису: 3084 в книзі 541пр-65 (а.с.
4, 11).

10.02.2009року між позивачем - ОСОБА_2 та
відповідачем - ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі -продажу, відповідно до
умов якого, ОСОБА_2 передав, а покупець -
ОСОБА_3 прийняв у власність
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 58,0кв.м., житловою
площею - 40,8кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
за №205, а також зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН» 16.02.2009року реєстраційний
номер 7889368, номер запису: 3084 в
книзі:708пр-115 (а.с. 6-8).

У подальшому, 18.09.2012року ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було укладено договір про
розірвання договору купівлі -продажу
квартири, відповідно до умов якого,
сторони цього договору за взаємною
згодою розривають договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_4, посвідчений ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 10 лютого 2009року,
за реєстровим номером 205, та вважають
його дію припиненою. Сторони
підтверджують, що не мають один до
одного ніяких фінансових, матеріальних
та інших претензій за вказаним
договором.

Зазначений договір про розірвання
договору купівлі -продажу квартири був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
за №6470 (а.с. 9).

Таким чином, укладаючи зазначений
договір, сторони домовилися про зміну
цивільних прав та обов'язків щодо
квартири, за адресою: АДРЕСА_4, тобто
ОСОБА_2 повернув собі право власності
на зазначену квартиру.

Як зазначає позивач, 15.05.2013року він
звернувся до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
із заявою про проведення державної
реєстрації прав власності, форма
власності: приватна, розмір частки 1/1 на
квартиру, що розташована за адресою
АДРЕСА_1, додавши відповідний пакет
документів.

Однак, рішенням про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
28.05.2013року №2637999 було відмовлено у
державній реєстрації права власності,
форма власності: приватна, розмір
частки: 1/1, на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_5, за суб'єктом:
ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1,
оскільки документи, подані для
проведення державної реєстрації прав
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а також
зазначено, що якщо продавець і покупець
нерухомого майна згодні повернутися в
початкове положення (покупець отримає
назад гроші, а продавець продану
нерухомість) після державної
реєстрації переходу прав на нерухоме
майно, то вони повинні укласти новий
договір купівлі-продажу, в якому
продавець стає покупцем, а покупець
продавцем.

Отримавши зазначене рішення, позивач
звернувся до відповідача з пропозицією
укласти договір купівлі-продажу, але
відповідач відмовляється від
укладання нового договору
купівлі-продажу.

Крім того, не погодившись з рішенням
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_2
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Перчик І.О., Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
третя особа - ОСОБА_3 про визнання
протиправним та скасування рішення від
28.05.2013року №2637999, зобов'язання вчинити
певні дії.

Так, постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013року
по справі №815/4216/13-а адміністративний
позов ОСОБА_2 було задоволено, визнано
протиправним та скасовано рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Перчик І.О. від 28.05.2013року про відмову
ОСОБА_2 у державній реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язано Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому, ОСОБА_2 звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду з заявою про роз'яснення
зазначеного судового рішення, оскільки
державний реєстратор відмовив ОСОБА_2 в
реєстрації права власності з тих
підстав, що в резолютивній частині
судового рішення неможливо встановити
документ, на підставі якого повинна
проводитись державна реєстрація права
власності на нерухоме майно.

Однак, ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
роз'яснення постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
23.07.2013року по справі №815/4216/13-а було
відмовлено.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2
звернувся до суду із відповідним
позовом про визнання права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Судом встановлено, що позивач,
укладаючи з ОСОБА_3 договір від
18.09.2012року №6470 про розірвання договору
купівлі - продажу квартири від
10.02.2009року фактично поновив своє право
власності на зазначену квартиру.

Зазначені обставини встановлені також
у постанові Одеського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
приймає до уваги і те, що відмова
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції у
державній реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1, призвела до
неможливості ОСОБА_2 оформити свої
права щодо квартири, а іншим шляхом
окрім як шляхом звернення до суду його
право захистити неможливо.

Крім того, як зазначалося вище, рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Перчик І.О. від 28.05.2013року про відмову
ОСОБА_2 у державній реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 було
визнано протиправним та скасовано.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог. Оскільки
позивачем не заявлені вимоги про
відшкодування судових витрат, у суду
відсутні підстави для покладання цих
витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, право власності на квартиру
АДРЕСА_1, яка в цілому складається з
трьох житлових кімнат, житловою площею
- 17,1 кв.м., 10,7 кв.м., 13,0 кв.м., кухні 5,6 кв.м.,
санвузол площею 2,8 кв.м., коридор площею
2,9 кв.м., 1,5 кв.м., 1,4 кв.м., вбудовані шафи
площею 1,6 кв.м., 0,7 кв.м., балкон площею 0,7
кв.м., загальною площею 58,0 кв.м.

Рішення суду є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
яка в цілому складається з трьох
житлових кімнат, житловою площею - 17,1
кв.м., 10,7 кв.м., 13,0 кв.м., кухні 5,6 кв.м.,
санвузол площею 2,8 кв.м., коридор площею
2,9 кв.м., 1,5 кв.м., 1,4 кв.м., вбудовані шафи
площею 1,6 кв.м., 0,7 кв.м., балкон площею 0,7
кв.м., загальною площею 58,0 кв.м., згідно
вимог ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень».

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Петренко В. С.