Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/810/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Партоліна І.П.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.04.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Потапенко В.І.,Кіселик С.А.

за участю секретаря Задираки Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного сільськогосподарського
підприємства „Вільшанське" на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 27 січня
2014року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ПСП «Вільшанське» про розірвання
договору оренди землі та стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з зазначеним позовом. Просив
розірвати договор оренди землі та
стягнути заборгованість по орендній
платі

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що він має на підставі
державного акту земельну ділянку
розміром 5,97 га, розташовану на
території Вільшанської сільської ради,
яку він передав в оренду відповідачеві
за договором оренди землі від 21.02.2010
року терміном на 10 років.

На виконання умов договору відповідач
за 2010-2012 роки орендну плату не сплатив
взагалі, провів виплату лише за 2013 рік в
сумі 1200 грн.

Відповідно до умов договору та чинного
законодавства відповідач за порушення
зобов'язань також повинен сплатити
пеню та 3 % річних за період несплати з
31.12.2010 року по 11.11.2013 року. І
заборгованість за цей період складає
9521 грн.28 коп.

З посиланням на догорів оренди,
укладений між сторонами, Закон України
„Про оренду землі" та статті
Цивільного Кодексу України просив
стягнути з відповідача заборгованість
по орендній платі в сумі 9521 грн.28 коп.,
пеню-16419 грн.64 коп , три проценти
річних-449 грн.85 коп. та розірвати
договір оренди а також стягнути судові
витрати.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 27 січня 2014 року позов було
задоволено частково та розірвано
договір оренди земельної ділянки
площею 5,97 га укладеного між ОСОБА_2 та
приватним сільськогосподарським
підприємством «Вільшанське»
зареєстрованим у Новоархангельському
відділі КРФЦДЗК 22 листопада 2010 року за
№ 58.

Стягнуто з приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» на користь ОСОБА_2
заборгованість з орендної плати за 2010
рік в сумі 2278грн.27 коп.; заборгованість
з орендної плати за 2011 рік в сумі 2278
грн.27 коп.; заборгованість з орендної
плати за 2012 рік в сумі 4000 грн.64 коп.; 7144
грн. 18 коп.- нарахована пеня за
невиконання зобов'язань за 2010 рік;
4651грн. 23 коп.- нарахована пеня за
невиконання зобов'язань за 2011 рік; 3780
грн. 00 коп.- нарахована пеня за
невиконання зобов'язань за 2012 рік; 426
грн. 59 коп.- суму трьох процентів річних
за невиконання зобов'язань за 2010, 2011,2012
роки.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та ухвалення
нового рішення про про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Зазначається, зокрема, що суд не взяв до
уваги покази свідків, які пояснювали,
що позивач отримував орендну плату в
2010-2012 році. Суд необґрунтовано відмовив
у задоволенні клопотання про виклик
самого позивача для дачі пояснень.

Крім того, представниками позивача в
суді кілька разів було чітко визначено,
що спір виник з причини бажання
повернути земельну ділянку для
використання в подальшому особисто, а
не з причин неотримання орендної плати.
Також при прийнятті рішення суд
повинен був посилатися на правові
позиції викладені у постанові ВСУ, яка
є обов'язковою для судів.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, зазначив, що
ПСП погоджується на розірвання
договору оренди, однак заперечує щодо
виплати орендної плати, оскільки вона
отримана позивачем повністю, та пені,
нарахування якої не може перевищувати
одного року.

Представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду є законним і обґрунтованим, а
права позивача, який є особою похилого
віку, на отримання орендної плати
систематично та тривалий час
порушувалися відповідачем, тільки
після попередження про звернення в суд
виплачена орендна плата за 2013 рік.

Позивач подав заяву про розгляд справи
в його відсутності (а.с.118).

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст..303 ЦПК України,
заслухавши пояснення , обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та приватним
сільськогосподарським підприємством
«Вільшанське» 21.02.2010 року був укладений
договір оренди належної позивачу
земельної ділянки площею 5,97 га строком
на 10 років , який зареєстрований у
Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 22
листопада 2010 року за № 58.

Відповідно до умов договору орендар
сплачує орендну плату в розмірі трьох
відсотків від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, що становить
2680 грн.98 коп. Обчислення розміру
орендної плати за земельну ділянку
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції, що переглядається щорічно.
Орендна плата вноситься до 30 грудня
поточного року. Передача продукції та
надання послуг в рахунок орендної
плати оформляється відповідними
актами. У разі невнесення орендної
плати у строки, визначені договором,
справляється пеня в розмірі 0,3%
несплаченої суми за кожний день
прострочення. (а.с.6-8).

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства (ст.526 ЦК
України).

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
"Про оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, а
також на підставах, визначених ЗК
України та іншими законами України.
Підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати
(п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України).

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012року№ 6-146 цс12, яка згідно зі
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Судом встановлено, що відповідач не
сплатив позивачу орендну плату за 2010 в
сумі 2278,27 грн, за 2011рік- 2278,27 грн., за 2012
рік- 4000,64 грн. та в межах заявлених
позовних вимог суд стягнув на користь
позивача орендну плату за три роки
загальній в сумі 8557грн.18 коп.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог та заперечень, надавши докази
відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦК України).
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях (ст.60 ЦПК України).
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦК
України).

Позивач не визнає отримання ним
орендної плати за 2010-2012 роки. Суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку,
що відповідач не надав належних та
допустимих доказів виплати позивачу
орендної плати за 2010-2012 роки. Доводи
апеляційної скарги такого висновку
суду не спростовують.

Відповідач на підтвердження факту
виплати позивачу орендної плати надав
журнал видачі орендної плати за 2010-2013
роки (а.с.42-52), якому суд дав належну
оцінку та вказав, що в зазначеному
журналі відсутні підписи позивача в
отриманні сільськогосподарської
продукції в рахунок орендної плати.
Позивач розписався за отримання
орендної плати за 2013 рік в сумі 1250 грн.
(а.с.50). За інші роки його підпису в
журналі про отримання
сільськогосподарської продукції або
грошей в рахунок орендної плати немає.
Також суд першої інстанції правильно
зазначив, що журнал не містить
ідентифікацію особи, якій видано
сільгосппродукцію, значиться тільки
прізвище, не вказана дата видачі
продукції та її ціна.

Посилання відповідача на
пояснення свідків про отримання
позивачем орендної плати суперечить
п.12 укладеного між сторонами договору
оренди, яким передбачено, що передача
продукції та надання послуг в рахунок
орендної плати оформляється
відповідними актами, які відповідач не
надав. Крім того, свідки не зазначають
конкретно, скільки та на яку суму
отримав позивач сільгосппродукції, їх
пояснення зводяться до того, що при
отриманні орендної плати вони бачили
позивача або членів його сім'ї.

Наданим сторонами доказам суд
відповідно до ст.212 ЦПК України дав
належну оцінку і передбачені законом
підстави для переоцінки доказів
апеляційним судом відсутні.

Доводи представника відповідача, що
позивач скористався відсутністю у ПСП
належного обліку та порядку видачі
орендної плати для повторного
стягнення орендної плати та розірвання
договору оренди, є припущенням, не
підтверджують отримання позивачем
орендної плати та не можуть бути
підставою для відмови в позові.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач систематично не виплачував
позивачу орендну плату за три роки - 2010,
2011, 2012 роки, то це є підставою для
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Згідно зі ст.214 ЦК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
пені не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік. Статтею 253 ЦК України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266 ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням особи до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-116 цс 13 від 6 листопада 2013 року, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про строк
позовної давності є обов'язковими для
суду, нарахування пені не може
перевищувати одного року.

За таких обставин пеня за прострочення
орендної плати обраховується в розмірі
0,3% із визначеної та стягнутої судом
суми заборгованості по орендній платі
за 2012 рік в сумі 4000,64 грн. за кожний день
прострочення в межах строку
спеціальної позовної давності що
становить 3840 грн.48 коп.

Оскільки суд першої інстанції при
визначенні розміру пені неправильно
застосував норми матеріального права
то рішення суду в цій частині підлягає
зміні з в частині стягнення пені в сумі
3840 грн.48 коп.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
„Вільшанське" - задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 27
січня 2014року - в частині стягнення пені
за 2010-2012 роки в сумі 15575,41 грн. змінити.

Стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
„Вільшанське" на користь ОСОБА_2 пеню в
сумі 3840 грн.48 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: