АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2577/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1032/14
Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В.
Доповідач Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Зіньківського районного
суду Полтавської області від 16 грудня
2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавського області від 16 грудня 2013
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення
боргу за кредитним договором №
001-16022-181007 від 18 жовтня 2007 року залишено
без задоволення.

Судові витрати покладено на позивача
ПАТ «Дельта Банк».

З рішенням суду не погодився
позивач ПАТ «Дельта Банк», внаслідок
чого подав на нього апеляційну скаргу,
у якій просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що суд дійшов невірного
висновку щодо пропуску позивачем
строку позовної давності для звернення
до суду з цим позовом.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування судом
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд
першої інстанції правомірно виходив з
наступних обставин.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що 18 жовтня 2007 року
між ПАТ «Дельта Банк», який є
правонаступником ТОВ «Комерційний
банк «Дельта» та фізичною особою
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ 001-16022-181007.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 вказаного
договору позивачем було відкрито
відповідачу кредитну лінію в сумі 30000
гривень і надано кредит в сумі 3000
гривень для придбання певного майна
/послуг/ на умовах визначених
договором, випущена та надана платіжна
картка, пін код до неї і здійснювалося
обслуговування на умовах, викладених в
Тарифному пакеті Віза Класичний.

Згідно п. 1.4. договору було визначено, що
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених сторонами у цьому договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Також судом встановлено, що внаслідок
неналежного зобов'язань по поверненню
кредитних коштів, станом на 20 серпня 2013
року виникла прострочена
заборгованість в сумі 3509 гривень 33
копійки, що складається: - тіло кредиту -
1436,65 гривень; заборгованість по
відсоткам - 811,64 гривні; заборгованість
за комісією - 1261,04 гривні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ОСОБА_1 отримала
споживчий кредит на придбання товарів
і послуг, термін дії якого визначений в
п. 1.4 кредитного договору - 364
календарних дні, а вказівка у договорі
на його дію до повного виконання не
змінює встановлений договором строк і
не відповідає положенням 252 ЦК України.

З урахуванням цього, застосувавши
положення п. 7 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно якого
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, місцевий суд
дійшов висновку про пропуск позивачем
строку позовної давності та наявність
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Проте, з таким висновком колегія суддів
не може погодитися за наступних
підстав.

Згідно правової позиці ВСУ, викладеній
у Постанові ВСУ від 20 листопада 2013 року
№ 6-126цс13, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України, та Постанови Пленуму ВССУ від
30 березня 2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зі змінами
від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що при
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту. У зв'язку з цим ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Нормами статті 257 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення ( ч. 3
ст. 267 ЦК України)

З уточнених апеляційним судом обставин
справи вбачається, що ОСОБА_1 була
видана картка № НОМЕР_1, строк дії якої
визначався з 18 жовтня 2007 року по 31 липня
2009 року.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності ( ст.. 257 ЦК
України ) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки ( ст.. 261 ЦК
України), а не закінченням строку дії
договору.

Матеріалами справи підтверджується, що
ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з
вказаним позовом 15 листопада 2013 року.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, достовірність якого не
спростована відповідачем, ОСОБА_1
протягом листопада 2007 року по жовтень
2011 року сплачувалися кошти на
погашення заборгованості за кредитним
договором. Остання проплата була
здійснена ОСОБА_1 25 листопада 2011 року (
а.с. 12, 86).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Згідно ч. 3 вказаної статті після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

З урахуванням викладеного, оскільки
ОСОБА_1 внаслідок внесення коштів на
погашення заборгованості за кредитним
договором, були вчинені дії, що
призвели до переривання перебігу
позовної давності ПАТ «Дельта Банк»
для звернення до суду з цим позовом,
колегія судді приходить до висновку, що
позивач звернувся до суду в межах
строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст.1050 ЦК України).

Зважаючи на те, що умовами кредитного
договору передбачений обов'язок
позичальника щомісячно погашати
кредит і відсотки від залишку кредиту,
з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК
України на користь кредитора підлягає
стягненню та частина позики, що
підлягала сплаті разом з нарахованими
процентами, а також несплачені до
моменту звернення кредитора до суду з
позовом щомісячні платежі ( з
процентами).

Судом достовірно встановлено, що
відповідач належним чином не виконала
обов'язків щодо повернення кредитних
ресурсів та сплати відсотків.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що станом на 20 серпня 2013
року ОСОБА_1 мала заборгованість перед
банком у загальному розмірі 3509 грн. 33
копійки, що підлягає стягненню на
користь ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що рішення
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 16 грудня 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового про задоволення позовних вимог
ПАТ «Дельта Банк».

Судові витрати позивача підлягають
компенсації за рахунок відповідача
згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»-
задовольнити.

Рішення Зіньківського районного
суду Полтавської області від 16 грудня
2013 року - скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 3509 гривень 33
копійки, а також судові витрати,
пов'язані з розглядом справи в сумі 229
грн. 40 копійок, а всього: 3738 гривень 73
копійки.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова
/підпис/ О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ В.І. Корнієнко