Справа № 686/1825/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючої судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Колісник
Л.В.,

за участю представника
позивача - Токаж Є.О.,

та представників відповідачів
- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Хмельницький в
залі суду цивільну справу за позовом

Агрофірми
«Проскурів»

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про припинення правовідношення, що
виникли внаслідок укладання договору

встановив:

В січні 2014 року агрофірма «Проскурів»
звернулася з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 який мотивує тим, що 04.06.1991р. між
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та правлінням колгоспу
«Комунар» був укладений договір,
відповідно до умов якого колгосп
«Комунар» надає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як
членам колгоспу у користування
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею 33,6 кв. м. з визначеною місячною
платою.

Відповідно до зазначеного договору
право користування житловою площею
громадяни мають тільки у період їх
роботи у господарстві.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та обов»язки
згідно договору.

Таким чином, між сторонами було
укладено договір найму квартири, за
умовами якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
являючись членами колгоспу
зобов»язуються працювати на посадах
водія та головного бухгалтера відділу
агропромислового об»єднання
Хмельницької РДА. В свою чергу
правління колгоспу надає громадянам
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в тимчасове
користування квартиру АДРЕСА_1

На основі даного договору, і виникло
між відповідачами та колгоспом
«Комунар» відповідне правовідношення,
згідно якого позивач зобов»язаний
надати в користування квартиру на
певний строк - на період роботи у
господарстві за умови сплати орендної
плати відповідачами.

В даний час відповідачі в агрофірмі
«Проскурів» не працюють, і ними
порушуються зобов»язання по договору,
викладені в пункті 1 договору від 04
червня 1991 року.

Виходячи із викладеного позивач вважає
правовідносини, що склалися між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 припиненими, і вони
зобов»язані звільнити квартиру
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задоволити в повному обсязі, і
наполягав на обраному способі захисту
порушеного права, і мотивував це тим, що
між сторонами виникли цивільні
правовідносини, які підлягають
припиненню. Надав суду пояснення в яких
вказав, що відносини щодо користування
житловою квартирою АДРЕСА_1,
регулюються договором від 04.06.1991р., і в
даному випадку є цивільно-правовими, і
мають регулюватись його нормами, а
норми Житлового кодексу у цьому
випадку застосовуватись не можуть.
Агрофірма «Проскурів» не є власником
спірної квартири та не має відповідно
правовстановлюючих документів на неї.
Однак відповідно до чинного станом на
1990 рік ЦК України 1963р., право власності
виникало з моменту його створення,
здачі в експлуатацію. Отже відповідно
до акту державної приймальної комісії
від 28.12.1990р. замовником будівництва був
колгосп «Комунар», а на даний момент
Агрофірма «Проскурів», як
правонаступник колгоспу «Комунар»,
утримує на балансі вказаний будинок.
Відповідачам відповідно до договору
від 04.06.1991р. надано квартиру на певний
строк - перебування у трудових
відносинах з відділом
агропромислового об'єднання, за умови
сплати орендної плати та комунальних
послуг. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
трудові відносини відділом
агропромислового об'єднання припинили,
а на вимогу позивача Михалков П.В.
договору не переуклав, тому за умовами
укладеного договору вони зобов»язані
звільнити вказану квартиру.

ОСОБА_4 дійсно не підписувала
означеного договору, однак він
вважається із нею укладеним .

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в
судовому засіданні заявленого позову
не визнали. Суду пояснили, що на момент
укладення договору від 04.06.1991р. вона
працювала у відділі районного
агропромислового об'єднання
Хмельницького району, а тому ніяких
трудових відносин між нею та колгоспом
«Комунар» в 1991 році не виникло та
виникнути не могло, а спірну квартиру
їй надано відділом агропромислового
об'єднання Хмельницького району, а не
позивачем. Вона не була членом колгоспу
«Комунар», оскільки на час надання
квартири в ньому не працювала. Щодо
тривалого не проживання в спірній
квартирі, то відповідач вказала, що
дійсно не проживала тривалий час з
квартирі, оскільки з 04.12.2007 року по
15.04.2010 року перебувала під вартою в
Хмельницькому слідчому ізоляторі.
Після звільнення з-під варти
відповідач повернулась за місцем
проживання та виявила факт зміни замка
та проживання у квартирі сторонніх
осіб, з приводу чого зверталась до
позивача на предмет проведення
перевірки законності проживання цих
осіб в квартирі. Договору від 04 червня
1991 року вона із правлінням колгоспу не
укладала та не підписувала його. Вимоги
позивача є неправомірними

Представник ОСОБА_5 заявлений позов
визнав. Суду підтвердив факт укладання
договору ОСОБА_5 із агрофірмою
«Проскурів» 04 червня 1991 року договору
яким надало житлову площу у квартирі за
АДРЕСА_1 на період роботи в
господарстві. Не може пояснити, чому в
разі добровільного визнання
означеного позову, ОСОБА_5 не звільняє
займану квартиру.

Суд, заслухавши доводи представника
позивача та представника відповідача
ОСОБА_5, заперечення ОСОБА_4 та її
представника, перевіривши матеріали
справи доказами, вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають із
наступних підстав.

Відповідно до п. 1.2. Статуту агрофірми
«Проскурів», затвердженого рішенням
загальних зборів членів агрофірми
«Проскурів» від 10.07.2004 року, агрофірма
«Проскурів» є повним правонаступником
колгоспу «Комунар».

Відповідно до протоколу № 13 від 31.12.1990р.
засідання правління колгоспу
«Комунар» проведено розподіл квартир в
48-квартирному колгоспному житловому
будинку АДРЕСА_1, побудованому на
кооперативних засадах, зокрема
районному агропромисловому об'єднанню
виділено дві 2-х-кімнатні квартири.
Означений протокол не містить
посилання про виділення квартири
відповідачам ОСОБА_5 чи ОСОБА_4
правлінням колгоспу «Комунар»,
натомість цим протоколом виділено дві
квартири РАПО, де працювала на час
прийняття рішення відповідач ОСОБА_4

Представник позивача обґрунтовує
поданий позов тим, що 04 червня 1991 року
між правлінням колгоспу «Комунар» в
особі голови колгоспу Рудика І.Л. та
ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено договір,
відповідно до умов якого, громадяни
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 являючись членами
колгоспу зобов'язуються працювати на
посадах відповідно водія та головного
бухгалтера ВАПО. Правління колгоспу
надає громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4
житлову площу згідно рішення місцевого
комітету профспілки і правління в
будинку АДРЕСА_1, в кількості 2-х кімнат,
житловою площею 33,6 кв.м. з місячною
платою в розмірі 0,25 крб. за 1 м.кв. Право
користуватися житловою площею
надається громадянам тільки в період
роботи їх в господарстві. У випадку
залишення роботи в колгоспі хоч одного
громадянина, який уклав даний договір,
громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4
зобов'язуються звільнити квартиру в 15
днів після вручення письмового
розпорядження.

Ним не заперечується факт, що
означеного договору відповідач ОСОБА_4
не підписувала, однак вважає, що він є
укладеним із ОСОБА_4 теж.

Суд вважає, що належних і допустимих
доказів того, що квартира надана
колгоспом «Комунар» відповідачам
колгоспом «Комунар» не надано, а судом
таких не здобуто. І саме це твердження
представника позивача спростовується
протоколом №13 засідання правління
колгоспу «Комунар» № 13 від 31 грудня 1990
року, яким проведено розподіл квартир в
48-квартирному колгоспному житловому
будинку АДРЕСА_1 щодо розподілу спірної
квартири не містить прізвища ОСОБА_5

Також позивач не надав суду письмових
доказів про прийняття в члени колгоспу
відповідача ОСОБА_4, а її копія трудової
книжки свідчить про те, що станом на 04
червня 1991 року (час укладання спірного
договору) вона працювала головним
бухгалтером у ВАПО Хмельницького
району, відповідно членом колгоспу
«Комунар», і лише 05.02.1993 року прийнята у
члени агрофірми «Проскурів» на посаду
головного бухгалтера.

Відповідно до протоколу 19.06.1993 року
ОСОБА_4 переведено з посади головного
бухгалтера агрофірми «Проскурів» у ТОВ
«Клио» та виключено із членів
агрофірми, що підтверджується копією
трудової книжки.

01.03.1997 року звільнився з посади водія
агрофірми «Проскурів» і ОСОБА_5 за
статтею 36 КЗпП України.

03 лютого 2012 року позивач направив лист
ОСОБА_4 про звільнення житлової площі у
зв»язку із припиненням трудових
відносин.

Натомість відповідачу ОСОБА_5
направлено вимогу 14.08.2012 року про
втрату ним права користування спірною
квартирою, але для продовження
проживання у ній запропоновано
укладання нового договору найму житла
у квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до довідки (виписки з
домової книги про склад сім'ї та
прописку) від 20.09.2011р. № 74, виданої
Дочірнім підприємством «Забудовник»
ОСОБА_4 прописана за адресою АДРЕСА_1 з
12.12.1991р., як квартиронаймач.

Однак заявлені вимоги агрофірмою
«Проскурів» про припинення
правовідношення, яке на думку позивача
існує між агрофірмою «Проскурів» та
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , що виникли унаслідок
договору найму житла від 14.06.1991 року
задоволеними бути не можуть, виходячи з
наступного.

Позивач обґрунтовує заявлені
вимоги тим, що між сторонами укладено
договір найму квартири, згідно з яким у
відповідача виникло право
користування квартирою на певний
строк.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 08 листопада 2013
року, яке набрало законної сили, в
позові агрофірмі «Проскурів» до ОСОБА_4
про позбавлення права користування
житлом відмовлено.

Означений позов було мотивовано
тим, що ОСОБА_4 не працює у колгоспі та
втратила право користування квартирою.
Проте, як встановлено цим судовим
рішенням та цієї обставини не
заперечує представник позивача, що
агрофірма «Проскурів» не є власником
вказаного житла.

Вказаним рішенням установлено, що
позивач не є власником спірної
квартири.

Як убачається із досліджених
судом доказів договір найму квартири
із відповідачами не укладався,
оскільки ОСОБА_4 вказаного договору не
укладала та не підписувала його.

Таким чином, під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав та
інтересів розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких суд здійснює поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав чи
інтересів та вплив на правопорушника.

Як спосіб захисту порушеного права -
зміна та припинення правовідношення
пов»язані з необхідністю змінити чи
припинити існуюче правовідношення у
зв»язку з кореспондуючими обов»язками
договірними зобов»язаннями.

Отже припинити прововідношення,
котрого не існує, не можна, і заявлений
позов у такий спосіб є неналежним
способом захисту відповідно до частини
2 статі 16 Цивільного кодексу України,
тому посилання представника позивача
на обов»язковість виконання договору
відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України є безпідставним.

Суд не може прийняти, і визнання позову
представником відповідача ОСОБА_5,
оскільки це суперечить його правам та
охоронюваним законом інтересам.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст. 16, 328, Цивільного кодексу України,
статті 61 Житлового кодексу України (1963
року), суд -

вирішив:

В позові агрофірми «Проскурів» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення
правовідношення, що виникли внаслідок
укладання договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Хмельницької області, через
Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: