У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним заповіту та
визнання права власності у порядку
спадкування за законом, за касаційною
скаргою ОСОБА_6, який діє через
представника ОСОБА_7, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що вони є
онуками і спадкоємцями померлого
ОСОБА_8, який заповів усе належне йому
майно ОСОБА_6 Позивачі вважають даний
заповіт недійсним, оскільки ОСОБА_8 у
момент його вчинення не розумів
значення своїх дій та не міг керуватися
ними внаслідок хвороби.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
29 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково. Визнано недійсним вчинений
ОСОБА_8 заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу 28 жовтня 2008 року,
зареєстрований у реєстрі за № 1952. У
задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зазначають, що оскаржуване рішення
апеляційного суду є законним та
обґрунтованим, у процесі розгляду
справи судом не порушені норми
матеріального та процесуального права,
а тому це судове рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_6 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Судами встановлено на підставі
належних та допустимих доказів, що
ОСОБА_8 на час укладання заповіту не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

З урахуванням вказаного, апеляційний
суд дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
визнання заповіту недійсним.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через
представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
29 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана