Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8990/2014
Головуючий у 1-й інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
дій і бездіяльності протиправними та
визнання кредитного договору
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
«УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» про
визнання дій і бездіяльності
протиправними, визнання кредитного
договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду та ухвалити новее рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що судом невірно
встановлені обставини справи, позовні
вимоги розглянуті формально. Суд не
взяв до уваги докази, надані позивачем,
постановив рішення, яке порушує її
законні права та інтереси. Посилається
на те, що відповідач не надав доказів
того, що кредит був виданий позивачу в
іноземній валюті, зазначає про
несправедливість умов кредитного
договору. Судом не враховано, що облік
відсотків в бухгалтерському обліку
Банку проводиться в національній
валюті за п.1.5. Інструкція № 435; що
відсотки це є доходи банку такі як і
комісія за п. 2.2. Правил № 435; що доходи
нараховані, отримані, сплачені в
іноземній валюті відображуються з
використанням балансових рахунків 3800
та 3801. При отриманні коштв в іноземній
валюті на сплату відсотків суд
порушивст.5 Декрету КМ України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19 лютого 1993
року, оскільки банк не мав
індивідуальної ліцензії на здійснення
валютних операцій.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № 0
(а.с. 10-14).

Відповідно до умов вказаного договору
банк зобов'язався надати позичальнику
кредит в сумі 27 760 доларів США на строк
до 26 травня 2015 року, а позичальник
зобов'язалась повернути кредит в
порядку, на умовах та у строки, що
визначені договором, сплативши за
користування кредитними коштами
відсоткову ставку, яка становить 15%
річних протягом перших 30 календарних
днів, після чого кожного наступного
місяця може бути встановлений новий
розмір процентної ставки.

Згідно з договором купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011
року правонаступник кредитодавця ПАТ
«УкрСиббанк» передав новому кредитору
- ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за
рядом кредитних договорів, в тому числі
і за кредитним договором, укладеним з
ОСОБА_2

Також судом встановлено, що АКІБ (ПАТ)
«УкрСиббанк» у встановленому законом
порядку 28 жовтня 1991 року отримав
банківську ліцензію №75, а 24 грудня 2001
року - генеральну ліцензію
Національного банку України № 75-2 на
право здійснення операцій з валютними
цінностями.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог, з урахуванням змін до
позову, посилалась на те, що є
протиправними дії банку по наданню їй,
як резиденту України, кредиту в
іноземній валюті для розрахунку цією
валютою з іншими резидентами України
на території України, протиправною є
бездіяльність банку щодо нездійснення
контролю за цільовим використанням
кредитних коштів, тобто за тим, щоб
позичальник використав отриману у
нього валюту саме на розрахунки з
іншими резидентами України, кредитний
договір від 26 травня 2008 року № є
недійсним, як такий, що не відповідає
закону, оскільки використання на
території України іноземної валюти як
засобу платежу в тому разі, коли
вказана валюта отримана за рахунок
кредиту і використовується для
розрахунків з іншими резидентами
України на території України
суперечить ст. ст. 68, 99 Конституції
України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
валютне регулювання та валютний
контроль», ст. 162 КУпАП, п. 1.8. Інструкції
про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах та положенням
Генеральної ліцензії банку. Вказувала,
що оскільки валютний рахунок на
зарахування суми кредиту їй не
відкривався, кредит в іноземній валюті
не надавався, а отже право власності на
кредитні кошти до неї не перейшло. При
укладенні кредитного договору вона
мала на увазі інші умови договору, ані ж
ті, що у ньому викладені, вважала, що
отримує національну валюту, а іноземна
валюта в цій угоді була не грошима, а
засобом обміну її на гривню. Оскільки
іноземною валютою вона не мала
можливості розрахуватися з
резидентами України на території
України, вона звернулася до банку з
метою отримати кредит у гривні. Надаючи
кредит в іноземній валюті, банк порушив
покладені на нього законом обов'язки
щодо контролю за цільовим
використанням кредиту і ввів в оману
позичальника щодо правової природи
оспорюваного правочину. Посилалась на
те, що оспорюваний договір укладений
із застосуванням нечесної
підприємницької практики, його зміст
не відповідає і іншим вимогам закону.

Відповідач ПАТ «Дельта Банк» позов не
визнав, у письмових запереченнях проти
позову посилався на те, що укладений з
позивачем кредитний договір
відповідає закону і вільному
волевиявленню сторін, наявність у ПАТ
"УкрСиббанк" генеральної ліцензії
Національного банку України надає йому
право здійснювати діяльність з надання
кредитів в іноземній валюті, вказував
на сплив позовної давності. Зазначав,
що доводи позивача про необхідність
одержання індивідуальної ліцензії не
грунтуються на нормах законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності та безпідставності.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, вважає, що вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не дав належної оцінки доводам
позивача про невідповідність
оспорюваного договору вимогам закону,
оскільки кредит позивачу був наданий в
іноземній валюті не відповідають
дійсності. Зі змісту рішення суду
вбачається, що судом першої інстанції
дана належна оцінка зазначеним доводам
позивача та вірно встановлено, що АКІБ
«УкрСиббанк» мало достатні юридичні
підстави та законне право для надання
резидентам України кредитів, як в
національній, так і в іноземній валюті,
та отримання процентів у відповідній
валюті.

Доводи позивача про необхідність
отримання банком або позичальником
індивідуальної ліцензій Національного
банку України для здійснення валютних
операцій є безпідставними, оскільки за
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
генеральні ліцензії видаються певному
колу суб'єктів, які здійснюють валютні
операції на постійній основі, а саме:
банкам, іншим фінансовим установам,
національному оператору поштового
зв'язку. Індивідуальні ж ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції.
Індивідуальної ліцензії потребують
зокрема такі операції як надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, та
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави.

Будь-яких обмежень чи додаткових вимог
щодо сум та термінів кредитів в
іноземній валюті, які надаються або
залучаються резидентами України,
чинним законодавством не встановлено.

Враховуючи наявність у кредитодавця
генеральної ліцензії та письмового
дозволу Національного банку України,
здійснення кредитних операцій в
іноземній валюті не суперечить вимогам
чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
аналогічні доводам позовної заяви,
були досліджені судом першої інстанції
та обґрунтовано відхилені, оскільки
обставин, які б давали підстави
вважати, що зміст укладеного між
сторонами кредитного договору
суперечив цивільного законодавства
або моральним засадам суспільства не
встановлено, доказів про те, що позивач
не розуміла природи оспорюваного
договору або помилялась щодо істотних
умов договору, зобов'язань за ним та
обсягу відповідальності, а також
застосування кредитодавцем
забороненої ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» нечесної
підприємницької практики, позивач не
надав.

Суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що в момент вчинення
оспорюваного кредитного договору
сторонами були дотримані всі вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину відповідно до ст. 203
ЦК України, а саме: зміст правочину на
момент його вчинення не суперечив
нормам Цивільного кодексу України,
іншим актам законодавства та моральним
засадам суспільства; особи, які уклали
кредитний договір, мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі; правочин був вчинений
у формі, встановленій законом; правочин
був спрямований на реальне настання
правових наслідків, що ним обумовлені.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня

проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: