Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
Кузнєцов Дмитро Викторович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Камінної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа комунальне підприємство
«Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№1» Житомирської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 13 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

Зазначав, що 09 серпня 2013 року ним було
отримано свідоцтво на право власності
на будинок АДРЕСА_1.

Після державної реєстрації прав на
зазначене нерухоме майно він звернувся
до попереднього власника ОСОБА_2 з
пропозицією звільнити помешкання в
добровільному порядку, однак останній
в грубій формі відмовив.

Для врегулювання спору 22 жовтня 2013 року
ним було направлено відповідачу
письмову пропозицію з кінцевим
терміном вирішення до 11 листопада 2013
року, але до цього часу ОСОБА_2 не вжито
жодних заходів щодо вирішення спірного
питання.

У зв'язку з цим він не має можливості
користуватися та розпоряджатись
належним на праві власності будинком,
оскільки попередній власник
перешкоджає йому в цьому, надалі
проживаючи в будинку із членами своєї
родини.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просив
усунути перешкоди у користуванні
нерухомим майном, шляхом виселення
ОСОБА_2 з спірного будинку без надання
іншого житлового приміщення.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 13 березня 2014 року позов
задоволено. Усунуто перешкоди в
користуванні нерухомим майном шляхом
виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу. Посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
за безпідставністю.

Зокрема вказує, що судом не
досліджувалось питання досудового
врегулювання спору, а надіслана ОСОБА_1
йому пропозиція укласти договір
суперечить вимогам діючого
законодавства.

Також зазначає, що ним були здійснені
поліпшення даного житлового будинку,
які є невіддільними та належать йому на
праві власності. Крім того, на даний час
ним здійснюється реконструкція
приміщення сараю, який розташований за
даною адресою.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частина 2 статті 16 ЦК України
визначені способи захисту цивільних
прав та інтересів.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб, а відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

На підставі ч.1 ст.383 ЦК України, власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобіганню
такому порушенню.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Як встановив суд та підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно до
свідоцтва виданого 09.08.2013 року
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу
відповідно до ст.61 Закону України «Про
виконавче провадження» та на підставі
Акта державного виконавця про визнання
прилюдних торгів (аукціону) такими, що
не відбулися, є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, до якого належать
сарай, криниця, оскільки майно не
реалізоване/торги не відбулися/ і
стягувач - ОСОБА_1 виявив бажане
залишити за собою непродане майно, що
раніше належало ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу.

Згідно копії витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
право власності на вказаний вище
будинок було зареєстровано 09.08.2013 року
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу за
ОСОБА_1 В подальшому позивача було
записано власником будинку в
технічному паспорті (а.с.4 - 10).

Правомірність набуття ОСОБА_1 права
власності на вказаний будинок та
господарські будівлі відповідачем у
встановленому законом порядку не
оскаржено, що визнано останнім в ході
апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з копії довідки №3561 від
08.10.2013 року, виданої КП «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №1», по АДРЕСА_1 на
підставі будинкової книги
зареєстрований ОСОБА_2

Позивачем 22 жовтня 2013 року з метою
врегулювання спору відповідачу була
направлена письмова пропозиція, а саме
укласти договір найму (оренди) спірного
житлового приміщення на конкретних
умовах, а в разі відмови від наданої
пропозиції - прохання звільнити
спірний будинок у строк до 11 листопада
2013 року, але останній на це не
відреагував (а.с.11, 12).

За змістом частини 4 статті 311 ЦК
України - фізична особа не може бути
виселена або іншим чином примусово
позбавлена житла, крім випадків,
встановлених законом.

Оскільки власником спірного будинку є
позивач ОСОБА_1, а відповідачем ОСОБА_2
створюються перешкоди у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, який в добровільному
порядку його не звільняє, то суд першої
інстанції обґрунтовано постановив
рішення про усунення перешкод в
користуванні будинком шляхом
виселення ОСОБА_2 без надання іншого
житлового приміщення.

Доводи відповідача викладені в
апеляційній скарзі про те, що судом не
досліджувалось питання досудового
врегулювання спору є безпідставними,
оскільки позивачем відповідачу
направлялася відповідна письмова
пропозиція, яка залишена останнім без
розгляду. Не є обґрунтованими та не
впливають на правильність висновків
суду і доводи відповідача про те, що
ним були здійсненні поліпшення даного
житлового будинку та реконструкція
господарської будівлі, які є
невіддільними та належать йому на
праві власності, оскільки, як
підтверджено матеріалами справи,
власником будинку та господарських
будівель з 09.08.2013 року є позивач.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
норм матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді