Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого
судді: Бондаря В.Я.

при
секретарі: Іщик О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ»,
Первинної профспілкової організації
Публічного акціонерного товариства
«Одеська ТЕЦ» за участю третьої особи
ОСОБА_8 про:

- визнання за позивачами
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 разом з іншими
власниками кімнат в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1 право сумісного
спільного користування допоміжними
приміщеннями в гуртожитку в тому
рахунку кухонну НОМЕР_1 та на технічне
обладнання - інженерні внутрідомові
мережі водопостачання і
водовідведення та електропостачання;

- визнання недійсним
рішення спільних зборів керівництва та
профспілкового комітету ПАТ "Одеська
ТЕЦ" від 28.12.2010 року в частині передачі в
користування ОСОБА_8 кухонної НОМЕР_1
для проживання в гуртожитку за адресою
АДРЕСА_1.

- визнання недійсним ордеру, що
виданий в формі Посвідчення № 7 на
право вселення та проживання ОСОБА_8 в
кухонній НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1;

ВСТАНОВИВ

Позивачі звернулись до суду з позовом,
зміненим письмовою заявою від 02.04.2014
року, відповідно до якого просили
визнати за ними разом з іншими
власниками кімнат в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1 право сумісного
спільного користування допоміжними
приміщеннями в гуртожитку в тому
рахунку кухонну НОМЕР_1 та на технічне
обладнання - інженерні внутрідомові
мережі водопостачання і
водовідведення та електропостачання;
визнати недійсним рішення спільних
зборів керівництва та профспілкового
комітету ПАТ "Одеська ТЕЦ" від 23.12.2010
року в частині передачі в користування
ОСОБА_8 кухонної НОМЕР_1 для проживання
в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1;
визнати недійсним ордер, що виданий в
формі Посвідчення № 7 від 28.12.2010 року на
право вселення та проживання ОСОБА_8 в
кухонній НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1. При цьому посилались
на те, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 20
березня 2013 року у справі К/9991/87133/11 було
скасовано постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16.11.2011 року та залишено в силі
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 03.06.2011 року, якою було
зобов'язано орган приватизації
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради провести дії
щодо приватизації кімнат позивачів у
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. Органом
приватизації Департаменту міського
господарства Одеської міської ради
рішення Приморського районного суду
було виконано - проведено дії по
приватизації кімнат в гуртожитку з
наданням Свідоцтв про право власності
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на НОМЕР_2 та
надання Свідоцтва про право власності
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на НОМЕР_3
в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. На
підставі вказаних Свідоцтв на право
власності за позивачами було
зареєстровано право власності на
кімнати в Державному реєстру речових
прав на нерухоме майно. Гуртожиток за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться в
державній власності та на балансі ПАТ
«Одеська ТЕЦ» і для нього, відповідно
до чинного законодавства, не
передбачено будь-якого способу
розпорядження гуртожитком, крім
передачі його до комунальної
власності. Однак, незважаючи на це,
згідно до протоколу №7 засідання
профспілкового комітету ПАТ «Одеська
ТЕЦ» від 23.12.2010 року було вирішено
питання про надання згоди
адміністрації на видачу посвідчення на
право зайняття жилої площі у
зазначеному гуртожитку в НОМЕР_4 та
НОМЕР_1 сім'ї ОСОБА_8, та НОМЕР_1, яка є
нежилим приміщенням гуртожитку -
кухнею, надано у користування ОСОБА_8.
Позивачі вважають, що порушено їх права
як співвласників допоміжних приміщень
у гуртожитку, у зв'язку з чим
звернулись до суду за захистом своїх
прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3,
особисто та як представник ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, та позивач ОСОБА_5,
особисто та як представник ОСОБА_6,
ОСОБА_7, зміненні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
суд задовольнити.

Представник ПАТ «Одеська ТЕЦ» за
довіреністю Іванов О.О. у судовому
засіданні позовні вимоги позивачів
визнав частково, а саме не визнав позов
у частині усунення перешкод у
користуванні допоміжними приміщеннями
в гуртожитку та технічним обладнанням -
інженерними внутрідомовими мережами
водопостачання і водовідведення та
електропостачання.

Представник Первинної профспілкової
організації ПАТ «Одеська ТЕЦ» у судове
засідання не з'явився, надав суду
письмові пояснення, відповідно до яких
проти задоволення позову щодо визнання
недійсним рішення спільних зборів
керівництва та профспілкового
комітету ПАТ «Одеська ТЕЦ» від 23.12.2010
року в частині передачі в користування
ОСОБА_8 кухонної НОМЕР_1 для проживання
в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та
визнання недійсним ордеру, що виданий в
формі Посвідчення № 7 на право вселення
та проживання ОСОБА_8 в кухонній НОМЕР_1
в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 не
заперечував. У поясненнях зазначив, що
ОСОБА_8 звернувся до голови правління
ПАТ «Одеська ТЕЦ» з проханням надати
додаткову кімнату для проживання його
сім'ї, яка мешкає у НОМЕР_4 по АДРЕСА_1.
23.12.2010 року на засіданні профспілкового
комітету ПАТ «Одеська ТЕЦ» було
прийнято рішення щодо надання згоди
адміністрації підприємства на видачу
ОСОБА_8 та його сім'ї посвідчення №7 про
право зайняття жилої площі у
зазначеному гуртожитку в НОМЕР_4 та
НОМЕР_1. На підставі отриманого
посвідчення родина Ніковських була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
НОМЕР_4 та НОМЕР_1. На той час ПАТ
«Одеська ТЕЦ» мало на гуртожиток за
адресою АДРЕСА_1 технічний паспорт
станом на 21.08.08 року, згідно якого
приміщення НОМЕР_1 обліковувалась як
жиле, тобто кімната. Але пізніше
з'ясувалось, що приміщення НОМЕР_1
фактично є та завжди використовувалось
в якості кухні, що підтверджується
технічним паспортом станом на 21.09.04. У
подальшому ПАТ «Одеська ТЕЦ» було
отримано новий техпаспорт, в якому
приміщення НОМЕР_1 було виправлено на
те, яке відповідає дійсності, тобто
нежиле приміщення - кухня. Крім того,
комісією у складі зам. голови по
загальним питанням Гиоргелашвілі Ю.З.,
начальника ЖКО Уварової Е.Г. та голови
ППО ПАТ «Одеська ТЕЦ» Горбаченко А.В.
було здійснено вихід на місце та
оглянуто НОМЕР_1 на першому поверсі по
АДРЕСА_1, оглядом встановлено, що
приміщення використовується як кухня,
складено акт від 14.03.2014 року. Зазначив,
що рішення про надання ОСОБА_8
приміщення НОМЕР_1 було прийнято
помилково, оскільки при ухваленні
цього рішення було надано на огляд
техпаспорт, в якому НОМЕР_1 було
помилково вказано кімнатою.

Третя особа ОСОБА_8 у судовому
засіданні позов у повному обсязі
визнав, проти його задоволення не
заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
приходить до висновку щодо можливості
часткового задоволення позовних вимог
з урахуванням наступного.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повно і всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами, що
були досліджені в судовому засіданні,
вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить на правах
приватної спільної часткової
власності НОМЕР_3 гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначене
підтверджується розпорядженням органу
приватизації № 219742 від 04.07.2013 року,
свідоцтвом про право власності на
житло № 8-24182 від 04.07.2013 року та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень від 16.08.2013 року.

(а.с. 13, 16, 17)

Також, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить
на правах приватної спільної часткової
власності НОМЕР_2 гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначене
підтверджується розпорядженням органу
приватизації № 219741 від 04.07.2013 року,
свідоцтвом про право власності на
житло № 8-24181 від 04.07.2013 року та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень від 16.08.2013 року.

(а.с. 18, 20, 21)

ПАТ «Одеська ТЕЦ» є балансоутримувачем
гуртожитку, який розташований по
АДРЕСА_1.

23.12.2010 року на засіданні профспілкового
комітету ПАТ «Одеська ТЕЦ» було
прийнято рішення щодо надання згоди
адміністрації підприємства на видачу
ОСОБА_8 та його сім'ї посвідчення про
право зайняття жилої площі у
зазначеному гуртожитку в НОМЕР_4 та
НОМЕР_1.

(а.с. 32)

На підставі вищевказаного рішення
профспілкового комітету ПАТ «Одеська
ТЕЦ» 28.12.2010 року ОСОБА_8 було видано
посвідчення № 7 про право заняття жилої
площі у сімейному гуртожитку та надано
у користування дві НОМЕР_4, НОМЕР_1
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
довідки (виписки з домової книги про
склад сім'ї та прописку) № 353 від 01.10.2012
року родина ОСОБА_8 зареєстрована за
вищевказаною адресою.

(а.с. 33, 222)

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів зокрема можуть бути
припинення дії, яка порушує право,
примусове виконання обов'язку, або
іншим способом.

Стаття 41 Конституції України гарантує
право володіння та користування своєю
власністю, а також вказує що право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно до п.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений в його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України надає власнику
майна право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно п.2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою, і зобов'язані брати участь
у загальних витратах пов'язаних з
утриманням будинків та прибудинкових
територій відповідно до своєї частки у
майні чи гуртожитках. Допоміжні
приміщення передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Зазначене підтверджується ст.. 6 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків».
Крім того, ст.. 6 вищевказаного закону
передбачено, що допоміжні приміщення
у гуртожитку передаються у спільну
сумісну власність безоплатно і
окремо приватизації не підлягають.
Співвласники допоміжних приміщень у
гуртожитку зобов'язані не
перешкоджати іншим особам у
правомірному користуванні такими
приміщеннями.

Наведене відповідає Конституції
України та узгоджується з правовою
позицією Конституційного Суду України,
викладеною в Рішенні від 2 березня
2004 року N 4-рп/2004, згідно з якою у
багатоквартирних будинках, де не всі
квартири приватизовані чи
приватизовані повністю, власник
(власники) неприватизованих квартир
(їх правонаступники) і власники
приватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
рівноправними співвласниками
допоміжних приміщень. Вони є рівними
у праві володіти, користуватися і
розпоряджатися допоміжними
приміщеннями. Ніхто з власників
квартир не має пріоритетного права
користуватися та розпоряджатися цими
приміщеннями (абзац перший підпункту 4.3
пункту 4 мотивувальної частини)

Так, згідно приписам ст. 1-1 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
допоміжні приміщення у гуртожитку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації гуртожитку
та побутового обслуговування і
задоволення санітарно-гігієнічних
потреб його мешканців (кухні, санвузли,
сходові клітки, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні (позакімнатні)
коридори, колясочні, кладові,
сміттєзбірні камери, горища, підвали,
шахти і машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків», гуртожиток (як
цілісний майновий комплекс або всі
його відокремлені частини) відповідно
до цього Закону повинен відповідати
архітектурно-планувальним, технічним
нормам та санітарно-гігієнічним
вимогам, встановленим актами
законодавства та технічними
нормативами для такого типу житла, бути
придатним для проживання в ньому людей
і використовуватися виключно за
призначенням.

За законодавством України допоміжне
приміщення у дво- або
багатоквартирному будинку, гуртожитку
має своє функціональне призначення,
яке полягає у забезпеченні
експлуатації будинку та побутового
обслуговування його мешканців.

Крім того, вимоги до складу приміщень
гуртожитків встановлені «Санитарными
правилами устройства, оборудования и
содержания общежитий для рабочих,
студентов, учащихся средних
специальных учебных заведений и
профессионально-технических училищ»,
затверджених Головним державним
санітарним лікарем СРСР від 01.11.1988 p. N
4719, а саме: п. 3.4. ст. 3 «В общежитиях
должны быть предусмотрены и выделены
жилые комнаты, помещения
культурно-бытового назначения и
подсобные помещения. Состав и площади
помещений должны соответствовать
нормативам, приведенным в Приложении
2», тобто цією нормою передбачається
обов'язкова наявність кухні та п. 3.9. ст.
З «Вспомогательные и санитарно-бытовые
помещения в многоэтажных общежитиях, в
частности, туалеты, умывальные
(раздельные для мужчин и женщин),
постирочные, гладильные, комнаты для
сушки белья, общие кухни должны быть
предусмотрены на каждом этаже».

Як вбачається з пояснень, наданих
відповідачами, у квітні 2011 року
мешканці гуртожитку звернулись до
голови правління підприємства з
приводу того, що приміщення НОМЕР_1,
надане у користування ОСОБА_8, фактично
є та завжди використовувалось в якості
кухні, що підтверджується технічним
паспортом станом на 21.09.04.

ПАТ «Одеська ТЕЦ» листом №113/08-744-1 від
03.04.2012 року та листом № 13/08-1026 від 16.05.2012
року звернулось до КП «ОМБТІ та РОН»
щодо надання роз'яснень стосовно
технічних паспортів на гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки у технічному
паспорті станом 21.09.04 року НОМЕР_1
гуртожитку в експлікації зазначене як
кухня, а у технічному паспорті станом
на 21.08.08 року - як житлове.

(а.с.224)

Листом за вих.. № 5391-11/411 від 05.06.2012 року
КП «ОМБТІ та РОН» повідомило ПАТ
«Одеська ТЕЦ» про необхідність
проведення поточної інвентаризації
щодо приміщення НОМЕР_1 гуртожитку.

(а.с.225)

04.07.2012 року представниками КП «ОМБТІ та
РОН» була проведена поточна
інвентаризація гуртожитку, на підставі
якої було виготовлено новий технічний
паспорт станом на 04.07.2012 року, у якому
НОМЕР_1 визначене як кухня.

(а.с.227, 232)

Також 14.03.2014 року комісією у складі зам.
голови по загальним питанням
Гиоргелашвілі Ю.З., начальника ЖКО
Уварової Е.Г. та голови ППО ПАТ «Одеська
ТЕЦ» Горбаченко А.В. було здійснено
вихід на місце та оглянуто НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1. На момент огляду було
встановлено, що вказане спірне
приміщення використовується як кухня,
у приміщенні розміщенні електричні
плити, холодильник, кухонні приладдя.

Таким чином, враховуючи, що Закон
України „Про приватизацію державного
житлового фонду" та рішення
Конституційного Суду України від 02
березня 2004 року № 4-рп/2004 не
передбачають можливості і умов
переходу права власності на допоміжні
приміщення від усіх співвласників
багатоквартирного будинку до одного
власника квартири такого будинку, а
також те, що спірне НОМЕР_1 має статус
допоміжного приміщення - кухні (даний
факт сторонами визнаний та матеріалами
справи підтверджений), суд приходить до
висновку, що вказане приміщення
призначене для побутового
обслуговування всіх мешканців
гуртожитку, повинне забезпечувати
потреби всіх власників і користувачів
житлових приміщень в цілому, його слід
вважати неподільним майном, яке
відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України
перебуває у спільній сумісній
власності співвласників усього
багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Також, ст.. 58 ЖК УРСР передбачено, що на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення.

Крім того, ст.. 59 ЖК УРСР встановлено, що
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку
у випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових
умов, порушення прав інших громадян
або організацій на зазначене в ордері
жиле приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
зважаючи на те, що спірне НОМЕР_1 станом
на сьогодні визнано допоміжним
приміщенням - кухнею, суд вважає
позовні вимоги позивачів
обґрунтованими та доведеними, а тому є
підстави для визнання недійсним
рішення профспілкового комітету ПАТ
"Одеська ТЕЦ" від 23.12.2010 року в частині
передачі в користування ОСОБА_8
кухонної НОМЕР_1 для проживання в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1,
визнання недійсним ордеру, що виданий в
формі Посвідчення № 7 від 28.12.2010 року на
право вселення та проживання ОСОБА_8 в
кухонній НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1, та визнання за
позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права
сумісного спільного користування
кухонною НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1.

Що ж стосується позовних вимог
позивачів про визнання за ними разом з
іншими власниками кімнат в гуртожитку
за адресою АДРЕСА_1 права сумісного
спільного користування допоміжними
приміщеннями гуртожитку та на технічне
обладнання - інженерні внутрідомові
мережі водопостачання і
водовідведення та електропостачання
суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст..1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб й лише в межах
заявлених ним позовних вимог та на
підставі доказів сторін й інших осіб
які беруть учать у справі.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Захист же цивільних прав це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Однак, детально розглянувши матеріали
справи, суд не вбачає, а позивачами не
надано достатніх доказів порушення,
невизнання чи оспорювання їх прав та
охоронюваних законом інтересів на
користування іншими допоміжними
приміщеннями гуртожитку, крім кімнати
НОМЕР_1, та технічним обладнанням
гуртожитку - інженерними
внутрідомовими мережами
водопостачання і водовідведення та
електропостачання з боку відповідачів,
не встановлено, відносно саме яких
допоміжних приміщень порушується їх
право користування, а також у чому саме
полягає порушення їх прав зі сторони
ПАТ «Одеська ТЕЦ», Первинної
профспілкової організації ПАТ
«Одеська ТЕЦ».

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність порушення прав
позивачів на користування допоміжними
приміщеннями та технічним обладнанням
гуртожитку - інженерним внутрідомовим
мережами водопостачання і
водовідведення та електропостачання,
що у свою чергу, тягне за собою відмову
у їх захисті судом і, відповідно, має
своїм наслідком відмову у задоволенні
позовних вимог позивачів про визнання
за ними разом з іншими власниками
кімнат в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1
права сумісного спільного
користування допоміжними приміщеннями
гуртожитку та на технічне обладнання -
інженерні внутрідомові мережі
водопостачання і водовідведення та
електропостачання.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ»,
Первинної профспілкової організації
Публічного акціонерного товариства
«Одеська ТЕЦ» за участю третьої особи
ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення
профспілкового комітету ПАТ "Одеська
ТЕЦ" від 23.12.2010 року в частині передачі в
користування ОСОБА_8 кухонної НОМЕР_1
для проживання в гуртожитку за адресою
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним ордер, що виданий в
формі Посвідчення № 7 від 28.12.2010 року на
право вселення та проживання ОСОБА_8 в
кухонній НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
право сумісного спільного
користування кухонною НОМЕР_1 в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Бондар В.Я.