Справа №601/1711/13-ц
Провадження № 2/601/8/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
Кременецький районний суд
Тернопільської області в складі:
головуючого судді Зембри Є.Й.,

за участю
секретаря Логвинюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє у власних інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
інтереси яких в судовому засіданні
представляє ОСОБА_4 до ОСОБА_5, інтереси
якої по довіреності представляє ОСОБА_6
про визнання права власності на
спадкове майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_5, інтереси якої по
довіреності представляє ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7
та ОСОБА_3, інтереси яких в судовому
засіданні представляє ОСОБА_4 ОСОБА_15,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання
права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник
позивачки-відповідачки ОСОБА_4
підтримала заявлений ОСОБА_1, яка діє у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3
позов та просить визнати за ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/8 частині кожному
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні вона пояснила, що
спірний будинок зареєстрований за
колгоспним двором, головою якого була
ОСОБА_13, а також пояснила, що згідно
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
право власності, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили частку в його майні.

Представник позивачки-відповідачки
також пояснила, що у вказаному будинку
станом на 15 квітня 1991 року були
зареєстровані ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а тому
на її думку вони мають по 1/2 частині
спірного будинковолодіння, що також
було встановлено і рішенням
апеляційного суду від 13 червня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_5 до
Дунаївської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно, яке ніким не оспорювалось.

В судовому засіданні представник
відповідачки-позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_6
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала, підтримавши позовні вимоги
відповідачки-позивачки та просить
визнати за ОСОБА_5 6/7 житлового будинку
з побутово-господарськими будівлями,
розташованого по АДРЕСА_2, що належав
колгоспному двору, головою якого була
ОСОБА_13

В судовому засіданні представник
відповідачки-позивачки пояснила, що
ОСОБА_5 разом із своєю сім'єю зняті з
реєстрації з спірного будинку в
вересні 1990 року, однак проживали в
ньому без реєстрації ще до листопада 1993
року.

Вона також пояснила, що згідно пункту 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
такими, що втратили право власності на
майно, яке належало колгоспному двору,
вважаються працездатні члени двору,
які не менше трьох років підряд до 15
квітня 1991 року не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору, а тому посилання
представника позивачки-відповідачки
на те, що вони втратили право власності
на спірний будинок є безпідставними,
оскільки ОСОБА_5 разом із своєю сім'єю
зняті з реєстрації з спірного будинку в
вересні 1990 року, тобто менше ніж три
роки та проживали в ньому без
реєстрації ще до листопада 1993 року.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в
судовому засідання визнали заявлені
відповідачкою-позивачкою ОСОБА_5
позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судове
засідання не з'явилися, однак надіслали
на адресу суду заяви про визнання
заявлених відповідачкою-позивачкою
ОСОБА_5 позовних вимог.

Свідок зі сторони
позивачки-відповідачки ОСОБА_16 в
судовому засіданні пояснив, що в
спірному будинковолодінні в 1991 році
проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а ОСОБА_5 -
в с. Савчиці в батьків чоловіка.

В судовому засіданні свідки зі сторони
відповідача-позивача, зокрема ОСОБА_17
та ОСОБА_18 пояснили, що сім'я ОСОБА_5
проживали в спірному будинку в 1992-1993
роках, так як робили ремонт в себе в
будинку, який вони придбали в цьому ж
силі по АДРЕСА_1. Вони також пояснили, що
коли ОСОБА_13 почала хворіти, то її дочка
ОСОБА_5 забрала останню до себе додому,
де виділила їй окрему кімнату,
доглядала її, купувала необхідні
медикаменти для лікування, в той час як
ОСОБА_1 відмовилася від догляду за
ОСОБА_13, ніколи не провідувала її,
добровільно покинула спірний будинок в
напівзруйнованому вигляді, переїхавши
в інше місце проживання.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_1, яка діє у власних
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно слід відмовити, а зустрічний
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про
визнання права власності на спадкове
майно - задоволити за наступних
підстав.

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_14.

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_13,
останній член та голова колгоспного
двору, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок від 24 липня
1990 року, жилий будинок в АДРЕСА_2
належав колгоспному двору головою
якого була ОСОБА_13.

Згідно заповіту від 21 січня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременецького районного нотаріального
округу ОСОБА_19, ОСОБА_13 все своє майно,
де б воно не було і з чого б воно не
складалось заповіла ОСОБА_5

З довідок №419 від 19 червня 2013 року та
№600 від 04 липня 2013 року виданих
Дунаївською сільською радою
вбачається, що домогосподарство за
адресою АДРЕСА_2 належало до
колгоспного двору, а також те, що станом
на 15 квітня 1991 року у вказаному будинку
були зареєстровані ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

З довідки №420 від 19 червня 2013 року
вбачається, що в домогосподарстві за
адресою АДРЕСА_2, яке належало до
колгоспного двору, станом на 14 вересня
1990 року були зареєстровані та постійно
проживали: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

З акту №27 від 26 червня 2013 року про факт
проживання ОСОБА_5 в домогосподарстві
АДРЕСА_2 вбачається, що ОСОБА_5 разом із
своєю сім'єю дійсно проживали в
домогосподарстві своєї матері ОСОБА_13
до листопада 1993 року без реєстрації за
адресою: будинок АДРЕСА_2.

З довідки №759 від 14 серпня 2013 року
виданої Дунаївською сільською радою
вбачається, що ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 згідно Погосподарської
книги №2 за 1986-1990 роки с. Куликів
Дунаївської сільської ради вибули 14
вересня 1990 року в будинковолодіння за
адресою: будинок АДРЕСА_1

З вищенаведених довідок вбачається, що
станом на 15 квітня 1991 року в спірному
домоволодінні, яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а сім'я ОСОБА_12 були
зареєстровані в даному будинку до
вересня 1990 року. З вищенаведених
довідок також вбачається, що з вересня
1990 року сім'я ОСОБА_12 була
зареєстрована в АДРЕСА_1, де проводили
ремонтні роботи після купівлі даного
будинку, однак фактично залишилися
проживати в спірному будинку, де й
продовжували вести спільне
господарство, а тому сім'я ОСОБА_12 не
втратила частку в майні колгоспного
двору, оскільки згідно пункту 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
право власності, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили частку в його майні. Такими,
що втратили це право, вважаються
працездатні члени двору, які не менше
трьох підряд до цієї дати не брали
участі своєю працею і коштами у веденні
спільного господарства двору.

З довідки №422 від 19 червня 2013 року
виданої Дунаївською сільською радою
вбачається, що ОСОБА_13, яка являлася
інвалідом І групи загального
захворювання була зареєстрована з 12
жовтня 1973 року до дня смерті в будинку
АДРЕСА_2 та фактично проживала з 2004 року
в будинку зятя ОСОБА_15 в будинку
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_13 доглядала її
дочка ОСОБА_5, зокрема забрала останню
проживати до себе додому, доглядала за
будинком останньої, що також
підтверджується і вищенаведеною
довідкою Дунаївської сільської ради
№422 від 19 червня 2013 року, що свідчить по
те, що ОСОБА_5 не втратила зв'язок з
будинковолодінням ОСОБА_20, як до смерті
останньої, так і по даний час, оскільки
ОСОБА_1 покинула будинок АДРЕСА_2 і
переїхала проживати в інше місце, а
саме в с. Новосілка Підволочиського
району.

Суд критично оцінює покази свідка
ОСОБА_16, оскільки його покази
суперечать всім здобутим доказам в
судовому засіданні наданими сторонами
по справі та до уваги при винесенні
рішення не приймає.

Слід також відмітити те, що посилання
представника позивачки-відповідачки
на те, що рішенням Апеляційного суду
Тернопільської області від 13 червня 2013
року визначено частку ОСОБА_14 як члена
колгоспного двору в розмірі 1/2 частини
спірного будинковолодіння є
безпідставним, оскільки даним рішенням
було скасовано рішення Кременецького
районного суду про задоволення позову
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно та ухвалено нове, яким в
даному позові відмовлено, тобто
апеляційним судом визнано порушення
прав ОСОБА_1 під час розгляду справи за
позовом ОСОБА_5 до Дунаївської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно, оскільки
останню не було залучено як
відповідача по справі, однак даним
рішенням не визначались частка
спірного будинковолодіння, яка повинна
була б належати ОСОБА_14

На підставі наведеного, керуючись
статтями 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
статтями 1261, 1267, 1278 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
інтереси яких в судовому засіданні
представляє ОСОБА_4 до ОСОБА_5, інтереси
якої по довіреності представляє ОСОБА_6
про визнання права власності на
спадкове майно - відмовити за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

Позов ОСОБА_5, інтереси якої по
довіреності представляє ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7
та ОСОБА_3, інтереси яких в судовому
засіданні представляє ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання
права власності на спадкове майно -
задоволити.

Визнати за ОСОБА_5 в порядку
спадкування за заповітом право
власності на 6/7 житлового будинку з
побутово-господарськими будівлями,
розташованого по АДРЕСА_2, що належав
колгоспному двору, головою якого була
ОСОБА_13 згідно свідоцтва про право
особистої власності на жилий будинок,
виданого згідно рішення виконкому
Кременецької районної Ради народних
депутатів №190 від 24 липня 1990 року.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Тернопільської області через
Кременецький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: