АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/8135/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Саламон О.Б.
Доповідач: Українець
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2014 року колегія Суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Київпастранс», третя
особа - ОСОБА_4 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної здоров'ю.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12 квітня
2009 року на зупинці громадського
транспорту «Каштанова» у м. Києві
отримала тілесні ушкодження внаслідок
наїзду автобусом «ЛАЗ», належного КП
«Київпастранс», під керуванням водія
ОСОБА_4

Вироком Деснянського районного суду м.
Києва від 06 квітня 2012 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У результаті дорожньо-транспортної
пригоди вона отримала середньої
тяжкості тілесні ушкодження, зазнала
психологічних (моральних) страждань,
оскільки безліч разів знаходилася на
лікуванні в закладах охорони здоров»я.

Враховуючи наведене, просила суд
стягнути з відповідача майнову шкоду в
розмірі 13063,96 грн. та моральну шкоду в
розмірі 394 632 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Київпастранс» на користь ОСОБА_2 на
відшкодування матеріальної шкоди 204,48
грн., на відшкодування моральної шкоди -
7 000 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Київпастранс» на користь держави
судовий збір - 487,20 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Зазначає, що в період з квітня 2009 року
по січень 2012 року позивачем було
придбано лікарські засоби, що
підтверджується копіями чеків.
Лікарські засоби придбавались згідно з
переліком лікувальних рекомендацій.

Таким чином, висновок суду про те, що
придбання ліків документально не
підтверджено не відповідає матеріалам
справи.

Зауважує, що розмір моральної шкоди
стягнутий судом першої інстанції не
ґрунтується на вимогах розумності та
справедливості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 12 квітня 2009 року
близько 10:40 год. на зупинці
громадського транспорту «Каштанова»
по вул. Бальзака, 12 у м. Києві автобусом
«ЛАЗ», належним КП «Київпастранс», під
керуванням водія ОСОБА_4, здійснював
посадку - висадку пасажирів. Після
закриття всіх дверей автобуса до
середніх дверей підбігла потерпіла
ОСОБА_2, яка впала та потрапила під
колесо автобуса, в результаті чого нею
отримано середньої тяжкості тілесні
ушкодження у вигляді: садна на передній
медіальній поверхні лівого колінного
суглобу із явищами стискання м»яких
тканин, яке в клінічному перебігу
ускладнилося розвитком некрозу м'яких
тканин нижньої третини лівого стегна
та середньої третин лівої гомілки;
закритий перелом лівої малогомілкової
кістки у верхній третині.

Вироком Деснянського районного суду м.
Києва від 06 квітня 2012 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і
призначено покарання у вигляді двох
років обмеження волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами
строком на 1 рік з випробуванням
строком на 1 рік на підставі ст.ст. 75-76 КК
України (а.с.70-71).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
17 вересня 2013 року вирок Деснянського
районного суду м. Києва від 06 квітня 2012
року скасовано, ОСОБА_4 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України,
провадження по справі закрито (а.с.72-75).

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується сторонами у справі,
після настання дорожньо - транспортної
пригоди в квітні 2009 року, позивач
безліч разів знаходилася на лікуванні
в закладах охорони здоров»я, зокрема, в
період з 12.04.2009 р. по 22.06.2009 р. перебувала
на лікуванні в КМКЛ № 12; 03.06.2012 р. була
проведена операція аутодернопластика
нижньої третини та середньої третини
лівої гомілки та з 09.08.2009 р. по 02.10.2009 р.
госпіталізована в КМКЛ № 12 на курс
реабілітації.

Згідно Довідки до Акту огляду МСЕК
серії 10 ААА № 123608 від 07.07.2010 року
позивач визнана інвалідом 1 групи
довічно, потребує постійного
стороннього догляду (а.с.77).

Згідно із ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов»язків.

Враховуючи те, що водій ОСОБА_4 керував
автобусом «ЛАЗ», перебуваючи у
трудових відносинах з КП
«Київпастранс», тому суд вірно
зазначив, що належним позивачем

є КП «Київпастранс».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2
просила серед іншого стягнути з
відповідача на її користь фактично
понесені нею витрати на лікування у
розмірі 13 063,96 грн.

Задовольняючи частково дану вимогу суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що зазначений позивачем розмір
витрат документально не підтверджено з
огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Відповідно виписки з медичної карти
Поліклініки № 2 Деснянського району м.
Києва від 27.12.2011 року з переліком
лікувальних рекомендацій вбачається,
що позивачу рекомендовано Моваліс,
Аркоксія, Омез капс., ДипРеліф, Олфен
гель та пластир, Димексид,
Гідрокортизонова мазь, бинт марлевий
(а.с.82)

Разом з тим, як вірно зауважено судом, в
матеріалах справи міститься
підтвердження придбання наступних
лікувальних засобів:

- Омез капс. - 13, 33 грн.;

- Бинти - 4,66 грн., 10,80 грн., 15,35 грн.,
09,30 грн., 16,42 грн., 21,47 грн.;

- Дипреліф гель - 29,98 грн., 50,24 грн.;

- Гідрокартизонова мазь 20,51 грн.;

- Олфен - 12,42 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з тим, що товарні чеки на
суму 204,48 грн. є належними доказами,
оскільки підтверджують понесені
позивачем витрати, які пов'язані з
придбанням лікарських препаратів
зазначених в рекомендаціях лікаря.

Судом також вірно зауважено, що з
викладеного в позовній заяві переліку
лікарських засобів на загальну суму
13063,96 грн., які були придбані в період з
квітня 2009 року по січень 2012 року, не
можливо встановити чи потрібні вони
були для лікування позивача саме від
наслідків ДТП, оскільки в матеріалах
справи відсутні відповідні
призначення лікарів. Крім того, серед
чеків можна знайти, окрім призначених
ліків: дитяче харчування, гематоген,
прокладки, нікотинова кислота, зубна
паста, туалетний папір, ковбаса, сирок,
йогурт, шоколад та ін. та ліки, які
невідомо чи використовувалися саме для
лікування від наслідків ДТП.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 204,48 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди відповідає вимогам
закону та підстав для його скасування в
цій частині, з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не встановлено.

Також звертаючись до суду з даним
позовом позивач просила стягнути з
відповідача на її користь 394632 грн.
моральної шкоди, посилаючись на
висновок експертного дослідження від
15.11.2013 р. експерта «Судової незалежної
експертизи України» ОСОБА_5 щодо
відшкодування орієнтовного розміру
компенсації завданих моральних
страждань.

Задовольняючи частково дану вимогу суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що зазначений позивачем розмір
моральної шкоди значно завищений з
огляду на таке.

У силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно п.1 ч.2 названої статті моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
ушкодженням здоров'я.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

У силу ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оцінивши надані стороною позивача
докази, суд дійшов до вірного висновку
про завищення позивачем розміру
моральної шкоди.

Також судом вірно зауважено, що наданий
висновок експертного дослідження від
15.11.2013 року експерта «Судової
незалежної експертизи України» ОСОБА_5
(а.с.85-98) щодо відшкодування
орієнтовного розміру компенсації
завданих моральних страждань, не може
бути прийнятий до уваги, оскільки у
визначенні розміру компенсації були
застосовані методики, висновки якого
мають імовірний характер та є науковою
рекомендацією. В свою чергу, розмір
моральної шкоди визначається виключно
судом, з урахуванням всіх обставин
справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
стягнутий судом першої інстанції
розмір моральної шкоди в розмірі 7 000
грн. суперечить принципу розумності й
справедливості, оскільки судом не
враховано, що потерпіла є особою
похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
результаті ДТП, винуватцем якої
визнано ОСОБА_4, їй завдано середньої
тяжкості тілесні ушкодження, й
спричинено непоправні зміни в стані
здоров'я, оскільки вона потребує
постійного догляду й без сторонньої
допомоги не може вільно пересуватися.
Також в результаті ДТП позивачу
встановлена 1 група інвалідності
довічно.

Крім того, у зв'язку з протиправними
діями водія автобуса вона зазнала
душевних страждань, їй необхідні
додаткові зусилля для організації
лікування та способу життя.

Посилання суду на те, що спочатку мало
місце падіння позивача, потрапляння
ноги між бордюрним каменем та колесом,
а потім рух колеса автобуса, як на
підставну для такого зменшення розміру
моральної шкоди, суперечить вимогам
закону, оскільки на водія покладено
обов'язок перед початком руху
пересвідчиться в тому, що його рух не
завдасть шкоди іншим особам.

Визначаючи на відшкодування моральної
шкоди 7 000 грн., суд першої інстанції не
врахував в повному обсязі і інші
обставини, які характеризують
ставлення відповідача та третьої особи
до потерпілої.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача і ОСОБА_4
підтвердили, що ні відповідач, як
власник джерела підвищеної небезпеки,
ні сам ОСОБА_4 не надали потерпілій ні
матеріальної, ні моральної підтримки.
Представник позивача - донька
потерпілої пояснила, що ОСОБА_2, маючи
похилий вік проживає одна і таке
відношення до неї з боку відповідача та
третьої особи лише поглибило її
моральні страждання, оскільки вона
залишилася немічною, без сторонньої
допомоги.

Таким чином, зважаючи на характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілої, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди, а
також урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення, колегія суддів
вважає за можливе визначити розмір
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача в сумі 30 000 грн.,
що більш відповідає вимогам
розумності та справедливості.

За таких обставин, рішення суду в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 7000 грн. підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про стягнення моральної шкоди
в сумі 30000 грн.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам закону, наданим
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.
303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року скасувати в
частині стягнення з Комунального
підприємства «Київпастранс» на
користь ОСОБА_2 7000 грн. моральної шкоди
та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства
«Київпастранс» на користь ОСОБА_2 30 000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: