У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 червня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання майна спільним
майном подружжя, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на частку спадкового майна та
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
житловий будинок, визнання права
власності на частку спадкового майна,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив визнати житловий
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_2 спільним майном подружжя
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, визнати за ним
(позивачем) право власності на 33,2%
спадкового майна в порядку
спадкування, зобов'язати приватного
нотаріуса Біляївського районного
нотаріального округу видати йому
правовстановлюючі документи на
вказану частку спадкового майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
спірний будинок був збудований під час
перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у шлюбі,
правовстановлюючі документи на
вказане нерухоме майно також отримано
подружжям ОСОБА_5 в цей період.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6,
після смерті якого відкрилася
спадщина.

Спадкоємцями першої черги нарівні з
дружиною спадкодавця є він та сестра
ОСОБА_5, яка відмовилася від своєї
частки у спадщині на його користь, у
зв'язку з чим він має право на 33,2 %
спадкового майна.

Посилаючись на те, що нотаріусом
відмовлено у видачі
правовстановлюючих документів на
спадкове майно з підстав ненадання
документів на нього, просив
задовольнити позов.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву,
в якій просила визнати її єдиним
власником новоствореного нерухомого
майна, визнати за нею право власності
на 2,93 га земельної ділянки, яка
розташована в с. Бакша Савранського
району Одеської області та зобов'язати
приватного нотаріуса видати їй
правовстановлюючі документи на цю
ділянку.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй та її
сину ОСОБА_8 на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1.

Крім того, за договором дарування
отримала у власність земельну ділянку
площею 0,1265га АДРЕСА_2.

29 січня 2000 року вона зареєструвала шлюб
з ОСОБА_6

16 листопада 2005 року за особисті кошти,
отримані від продажу зазначеної вище
квартири, побудувала спірний житловий
будинок, а 27 травня 2010 року
виконавчим комітетом Нерубайської
селищної ради їй видано свідоцтво про
право власності на нього, тому вважає
будинок своєю власністю.

ОСОБА_6 на підставі державного акта про
право власності належала земельна
ділянки НОМЕР_1, земельний масив НОМЕР_2,
площею 4,39 га, яка розташована на
території Бакшанської сільської ради.

Вказану земельну ділянку вважає
спільним майном, з якого їй належить 2,2
га ( 4,39 га : 2), а решта 2,2 га має бути
розділена між нею, як дружиною, та
дітьми спадкодавця - сином ОСОБА_4 й
донькою ОСОБА_5

З урахуванням того, що ОСОБА_5
відмовилася від своєї частки
спадкового майна на користь ОСОБА_4,
частка останнього складає 1,46 га.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 04 грудня 2013 року у
задоволенні обох позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 лютого 2014 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_4 задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Визнано житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_2
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/6
частки зазначеного вище житлового
будинку в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/6
частки у майні подружжя та визнано
право власності на 1/6 частку в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, всього визнано за ОСОБА_5
право власності на 4/6 частки житлового
будинку АДРЕСА_2 за вказаною вище
адресою.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання права
власності на 4/6 частки земельної
ділянки загальною площею 4.39 га, яка
розташована на території Бакшанської
сільської ради Савранського району
Одеської області з цільовим
призначенням для введення товарного
сільськогосподарського виробництва
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції від 04 грудня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову ОСОБА_4 та зустрічного позову
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із
їх недоведеності.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та частково
позовні вимоги ОСОБА_5, апеляційний суд
виходив з того, що спірний житловий
будинок є спільним сумісним майном
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з рівними частками,
тому ОСОБА_4 після смерті батька та
відмови сестри від спадщини на його
користь належить 2/6 частки в цьому
будинку в порядку спадкування за
законом, а ОСОБА_5 має право на 3/6
частки у спірному будинку, оскільки ця
частка є її особистою власністю, та на
1/6 частку в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду, оскільки
він узгоджується з матеріалами справи
та встановленими обставинами.

Так, згідно з п.3 договору дарування від
16 листопада 2005 року, укладеного між
ОСОБА_9 та ОСОБА_5, земельну ділянку,
розташовану АДРЕСА_2 передано
відчужувачу для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель й на ній
відсутні будь-які будівлі та споруди
(п.6 договору).

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди апеляційний суд
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення первісного позову ОСОБА_4
та часткового задоволення позову
ОСОБА_5

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду Одеської
області від 25 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова