№ 174/921/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Ілюшик І.А.

при секретарі
Заіка А.В.

представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши матеріали справи за
позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про захист
прав споживача та стягнення
компенсації за спричинену майнову та
моральну шкоду,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до фізичної особи-підприємця
(далі - ФОП) ОСОБА_3, в якій просив
стягнути з відповідача компенсацію за
спричинену майнову та моральну шкоду.

В процесі розгляду справи
представник позивача ОСОБА_2 подав
заяву про збільшення позовних вимог та
за клопотанням представника позивача
до участі у справі залучено в якості
співвідповідача ФОП ОСОБА_4 Збільшивши
позовні вимоги, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів 6 403
грн. 42 коп. - витрати на придбання скла
та витрати на ремонт автомобіля; 7 грн. 30
коп. - поштові витрати; 10 грн. - витрати
по оплаті довідки банку, а всього на
суму 6403 грн. 42 коп., моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн. (а.с. 85).

В обґрунтування позову зазначено,
що 18.07.2012 року, близько 15 год. 00 хвл.,
позивач поставив належний йому
автомобіль «Toyota Hilux», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 рус. на
платну стоянку, яка належить на праві
приватної власності відповідачу
ОСОБА_3 та на якій відповідачем
організована оплатна охорона
транспортних засобів, що перебувають
на стоянці, та яка розташована по
АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.
19.07.2012 року, біля 17 год.

00 хвл., позивач здійснив оплату
грошових коштів за перебування
належного йому автомобіля на платній
стоянці відповідача ОСОБА_3, при цьому
автомобіль позивача був технічно
справним та не мав зовнішніх
пошкоджень. 20.07.2012 року, близько 06 год. 30
хвл., позивач з'явився на стоянку для
того, щоб скористатися своїм
автомобілем, однак при зовнішньому
огляді автомобіля було виявлено, що на
задній двері розбите скло, інших
ушкоджень не було. Оскільки відповідно
до договору позички, частина стоянки
передана відповідачем ОСОБА_3
відповідачу ФОП ОСОБА_4 і відповідачі
надавали позивачу неякісну, платну
послугу з охоронюваної стоянки
транспортних засобів, тому позивачу
відповідачами, як виконавцями цієї
послуги, завдано майнову шкоду,
оскільки позивач був змушений
звертатися до сервісного центру для
здійснення ремонту автомобіля -
замінювати вибите скло задньої двері
автомобіля, придбавати нове скло, на що
позивач витратив 26 000 російських рублів
(далі - руб.), з яких 11 000 руб. - на
придбання нового скла та 15 000 руб. на
ремонтні роботи по заміні скла. Всього
з вини відповідачів, позивачу було
завдано майнову шкоду на загальну суму
6 386 грн. 12 коп. Моральна шкода, завдана
відповідачами, полягає в тому, що
позивачу було завдано майнову шкоду з
вини відповідачів, оскільки було
пошкоджено належний позивачу
транспортний засіб, він не зміг під час
відпустки користуватися своїм
автомобілем, був змушений витрачати
свій вільний час та додаткові фізичні
та моральні зусилля, що погіршено для
позивача життя та порушило його
звичайний перебіг. Моральну шкоду він
оцінює у 5 000 грн. З цих підстав просив
позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, подав письмову заяву в якій
просив справу розглядати та
закінчувати без його участі (а.с. 23).

Представник позивача адвокат
ОСОБА_6 в судове засідання з'явився,
позов та його обґрунтування з
урахуванням поданих змін підтримав в
повному обсязі, просив його
задовольнити в повному обсязі. В
подальшому подав письмову заяву в якій
просив справу слухати та закінчувати
без його участі та участі ОСОБА_2 (а.с.
115-119).

Представник відповідача ФОП
ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав письмові
заперечення (а.с. 25, 26), просив в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись на те, що немає
договору зберігання ні письмового ні
усного (позивачем не було пред'явлено
чек з належної відповідачу
автостоянки), крім того, у даному
випадку відшкодування моральної шкоди
не передбачено положеннями діючого
законодавства. Пояснив, що ОСОБА_3, як
фізична особа, володіє автостоянкою по
АДРЕСА_1 та використовував її, як
фізична особа підприємець, а потім
передав у позичку відповідачу ФОП
ОСОБА_4

Відповідач ФОП ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи його повідомлено
належним чином, виходячи з положень ч. 5
ст. 74 ЦПК України.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності не з'явившихся
осіб.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали цивільної справи, відмовний
матеріал, матеріали кримінальної
справи, суд прийшов до наступних
висновків.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивачу ОСОБА_2 на праві
власності належить автомобіль «Toyota
Hilux», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 рус., що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу (а.с .5).

Згідно постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
16.08.2012 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України, в ході досудового слідства
встановлено, що 20.07.2012 року приблизно о
5.00 год., невстановлена особа, через
огорожу проникла на охоронювану
стоянку ПП «ОСОБА_3», розташовану по
АДРЕСА_1, де шляхом розбиття пошкодила
скло на задній двері багажника
автомобіля «Toyota Hilux» держ. № НОМЕР_1 рус,
сріблястого кольору, який належить
ОСОБА_2 Встановлено, що 18.07.2012 року
приблизно о 15.00 ОСОБА_2 поставив на ніч
свій автомобіль під навісом на
автостоянці ПП «ОСОБА_3», автомобіль
був у технічно справному стані та
пошкоджень не мав, 20.07.2012 року ОСОБА_2
з'ясував, що на задній двері багажника
розбите скло

(а.с. 6).

Згідно квитанції № 0ЕАD57891 від
17.07.2013 року вартість надання банком
довідки про стан курсу валют до гривні
складає 10 грн. (довідка про офіційний
курс валют від 17.07.2013 року за вих. №
4018449), поштове відправлення 7 грн. 30 коп.
(а.с. 7, 9, 11).

Згідно акту прийому-здачі
виконаних робіт № 105 від 17.098.2012 року,
виконавець підприємець ОСОБА_7
здійснив ремонт автомобіля «Toyota Hilux»
НОМЕР_1, а саме, демонтаж заднього скла
за 15 000, однак вказаний акт не містить
підпису замовника. Відповідно до
квитанції до приходного касового
ордеру № 105 від 17.08.2012 року ІП ОСОБА_7
прийняв від ОСОБА_8, за заміну скла А/М
Тойота № НОМЕР_1 15 000 руб. (а.с. 8).

Відповідно до товарного чеку від
10.08.2012 року за скло на задні двері Toyota
Hilux ОСОБА_2 сплачено 11 000 руб. (а.с. 10).

Відповідно до договору позики від
01.07.2012 року, укладеного між ОСОБА_3, як
фізичною особою, та ФОП ОСОБА_4,
останньому передано у безоплатне
користування на строк, що обумовлений
цим договором частину автостоянки за
адресою: АДРЕСА_1, конкретний розмір
об'єкту позички зазначається у додатку
№ 1 до цього договору

(а.с. 27-30).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають статус
фізичних осіб-підприємців (а.с. 31, 32).

Відповідно до листа
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.10.2013
року за вих. № 139/9/17-035, що ФОП ОСОБА_3
впродовж 2012 року займався такими
видами діяльності, як допоміжне
обслуговування наземного транспорту;
вантажний автомобільний транспорт та
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна (а.с. 38).

Відповідно до матеріалів
кримінального провадження № 0000110
постановою Вільногісрького МВ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
від 30.07.2012 року по факту крадіжки майна
належного громадянину ОСОБА_9 шляхом
пошкодження заднього скла та
проникнення до салону мікроавтобусу
«Мерседес» гос. № НОМЕР_3 та викрадення
автомагнітоли, порушена кримінальна
справи за ознаками злочину,
передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України (т. 1
а.с. 1).

Зі схеми протоколу огляду місця
події від 20.07.2012 року вбачається, що під
номером п'ять на автостоянці ФОП
«ОСОБА_3» знаходився автомобіль Тойота
держ. № НОМЕР_4, сріблястого кольору,
при цьому було складено протокол
огляду вказаного автомобіля і
зафіксовано пошкодження скла в задній
двері (т. 1 а.с. 6, 7).

Допитаний в процесі досудового
слідства в якості свідка ОСОБА_2
пояснював, що станом на 19.07.2012 року його
автомобіль знаходився на автостоянці
та зовнішніх пошкоджень не мав,
прийшовши 20.07.2012 року на стоянку він
з'ясував, що автомобіль пошкоджено,
розбито скло в багажнику. Жінка, яка
працює на стоянці повідомила йому, що
вранці того ж дня вона бачила, як хтось
бігав між гаражами та огородою стоянки,
тоді він дізнався, що невідомі розбили
заднє скло у двох інших автомобілях,
які стояли поруч з його автомобілем (т. 1
а.с. 18, 19).

Допитана в процесі досудового
слідства свідок ОСОБА_5, 16.08.2012 року
надавала пояснення, що на протязі
останніх двадцяти років вона працює
сторожем на автостоянці, розташованій
на АДРЕСА_1 пояснила, що 20.07.2012 року
ОСОБА_10 телефоном їй повідомила, що
невідомі побили скло на кількох
автомобілях (т. 1 а.с. 65, 66).

Допитаний в процесі досудового
слідства ОСОБА_3 пояснив, що він надає
послуги з надання паркувальних місць
та з метою захисту майна та задля
безпеки ним найняти сторожа-охоронці,
які працюють позмінно (т. 1 а.с. 162).

Згідно протоколу допиту від 15.08.2012
року свідок ОСОБА_10 пояснила, що 20.07.2012
року вона знаходилася на робочому
місці в сторожці на автостоянці ПП
«ОСОБА_3», вона помітила молодого
чоловіка з арматурою у руках, а потім
помітила, що на трьох автомобілях,
зокрема «Тойота» сріблястого кольору,
розбито заднє скло (т. 1 а.с. 31, 32).

28.01.2013 року постановою
Вільногісрького МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області кримінальне
провадження № 0000110 від 20.12.2012 року
за фактом відкритого викрадення майна
гр.-на ОСОБА_9 закрито, у зв'язку з
встановленою відсутністю в діянні
складу кримінального правопорушення
(т. 2).

Згідно трудового договору від 01.04.2002
року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, його
розірвано 31.12.2010 року (а.с. 71-75).

За відомостями Вільногірського
міського центру зайнятості трудовий
договір між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не
реєструвався (а.с. 70).

Тобто з матеріалів справи вбачається,
що вказані особи не перебували у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 на час
виникнення спірних правовідносин.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснив суду, що в середині
липня 2012 року він знаходився біля воріт
автостоянки, власником якої був ОСОБА_3,
очікував вантажний автомобіль. Бачив,
як на територію стоянки заїхав
автомобіль Тойота з російськими
номерами. Він звернув увагу на те, що
заднє скло було матове і на ньому
тріщини, як павутиння, тобто скло було
пошкоджене. Свідок пояснив, що хотів
дізнатися хто водій, тому, що подумав,
що це може бути його знайомий, однак
автомобіль за воротами не зупинився,
повернув направо і проїхав далі, до
сторожки водій не виходив. Хто керував
тим автомобілем свідок не бачив, - це
була Тойота пікап з кузовом.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених

ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж
статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Всі правовідносини щодо
відшкодування збитків, які завдані
внаслідок неналежного зберігання
переданого під охорону автомобілю
повинні розглядатись за положеннями
глави 66 ЦК України, яка містить норми,
встановлені для договору зберігання.
Правове регулювання зберігання
автомобіля здійснюється також
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 року №
115 «Про затвердження Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках».

Однією з підстав виникнення
зобов'язань із зберігання майна є
договір зберігання, який належить до
категорії договорів про надання
послуг.

Відповідно до частини 1 ст. 936 ЦК України
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 937 ЦК України договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу. Договір зберігання, за
яким зберігач зобов'язується прийняти
річ на зберігання в майбутньому, має
бути укладений у письмовій формі,
незалежно від вартості речі, яка буде
передана на зберігання. Письмова форма
договору вважається дотриманою, якщо
прийняття речі на зберігання
посвідчене розпискою, квитанцією або
іншим документом, підписаним
зберігачем. Прийняття речі на
зберігання при пожежі, повені,
раптовому захворюванні або за інших
надзвичайних обставин може
підтверджуватися свідченням свідків.
Прийняття речі на зберігання може
підтверджуватися видачею
поклажодавцеві номерного жетона,
іншого знака, що посвідчує прийняття
речі на зберігання, якщо це встановлено
законом, іншими актами цивільного
законодавства або є звичним для цього
виду зберігання.

Відповідно до частини 2 ст. 950 ЦК
України професійний зберігач, яким
відповідно до частини 2 ст. 936 ЦК України
є особа, що здійснює зберігання на
засадах підприємницької діяльності,
відповідає за втрату (нестачу) або
пошкодження речі, якщо не доведе, що це
сталося внаслідок непереборної сили,
або через такі властивості речі, про
які зберігач, приймаючи її на
зберігання, не знав і не міг знати, або
внаслідок умислу чи грубої
необережності поклажодавця.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.
якості,

Питання відшкодування моральної шкоди
регулюється положеннями ст. 23 ЦК
України та ЗУ «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII з
подальшими змінами та доповненнями.

Згідно ст. 977 ЦК України якщо
зберігання автотранспортних засобів
здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності, такий
договір є публічним. За договором
зберігання транспортного засобу в
боксах та гаражах, на спеціальних
стоянках зберігач зобов'язується не
допускати проникнення в них сторонніх
осіб і видати транспортний засіб за
першою вимогою поклажодавця.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Відповідно до пункту 8 «Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 115 від 22 січня 1996 року «Про
затвердження Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках»
- на території автостоянки
забороняється знаходитися стороннім
особам. Відповідальність за охорону
транспортних засобів несуть
працівники автостоянки.

Пунктом 27 вищезазначених правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках визначено, що автостоянки
гарантують схоронність транспортних
засобів, прийнятих на зберігання
згідно з цими Правилами, а у разі їх
зникнення, розукомплектування чи
пошкодження під час зберігання несуть
відповідальність у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з пунктами 12, 21 вище
вказаних Правил - під час оформлення
приймання транспортного засобу на
зберігання черговий приймальник
вносить необхідні дані про цей засіб
володільця до журналу обліку
довготермінового чи тимчасового
зберігання транспортних засобів і
розписується в ньому, а видається
транспортний засіб з автостоянки після
здавання черговому приймальнику
перепустки (в разі довготермінового
зберігання) чи представлення квитанції
(касового чека) про оплату (в разі
тимчасового зберігання) та після того,
як одержувач розпишеться в журналі
обліку щоденного та одноразового
заїзду і виїзду транспортних засобі.
Плата за зберігання транспортних
засобів на автостоянках та інші
супутні послуги справляється за
тарифами, встановленими відповідно до
законодавства, з видачею квитанції чи
косового чека.

Відповідно до п. 30 цих Правил - на
автостоянці повинні вестися: журнал
обліку транспортних засобів
довготермінового зберігання, журнал
обліку транспортних засобів
тимчасового зберігання, журнал обліку
щоденного та одноразового заїзду і
виїзду транспортних засобів, журнал
обліку транспортних засобів з
пошкодженнями та некомплектних, касова
книга, книга скарг та пропозицій;
книжки квитанцій.

Враховуючи вищевикладене договір
зберігання вважається укладеним з
моменту прийняття транспортного
засобу на зберігання, яке
посвідчується відповідною відміткою в
журналі обліку довготермінового чи
тимчасового зберігання транспортних
засобів та видачею поклажодавцю
квитанції про прийняття транспортного
засобу на зберігання.

Позивач та представник позивача у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог посилаються на те, що
передача автомобіля Тойота позивачем
на зберігання на автостоянку без
пошкоджень та інші наведені в позові
обставини підтверджуються постановою
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 16.08.2012 року, винесеною
органом дізнання Вільногірського МВ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, яка ніким не оскаржена та не
скасована, тобто набрала законної сили,
а тому є належним, достатнім та
допустими доказом по справі, а також
поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_10 та
ОСОБА_5, які вони давали на досудовому
слідстві. А також на те, що відповідачі
ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 надавали
позивачу неякісну, платну послугу з
охоронюваної стоянки транспортних
засобів і як виконавці послуг
зобов'язані відшкодувати шкоду,
завдану фізичній особі в наслідок
недоліків цих послуг (а.с. 86). Крім того,
незаконними діями відповідачів
позивачу було завдано і моральну шкоду
(а.с. 87).

Однак слід зазначити, що відповідно до
вимог ст. ст. 937, 208 ЦК України договір
зберігання укладається в письмовій
формі. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

Договір зберігання є реальним
правочином, оскільки обов'язок
зберігати річ виникає лише після її
передачі зберігачеві. Договір на
зберігання може бути укладений в усній
формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 206
ЦК України та узгоджується з вимогами
ст. 208 ЦК України.

У разі недодержання письмової форми
договору, що вимагається ЦК України,
суд не може взяти до уваги посилання
сторін такого договору на свідчення
свідків, проте це не позбавляє сторін
можливості доводити факт укладення та
умови вказаного договору іншими
засобами доказування, зокрема,
розписками, чеками, платіжними
дорученнями, про що свідчить судова
практика (Ухвала Верховного Суду
України від 23 серпня 2006 року у справі N
6-5784кс04).

Суд не приймає як доказ відомості, які
містяться у відмовному матеріалі

№ 768 та кримінальному провадженні №
0000110, які оглянуто у судовому
засіданні, оскільки вказані документи
не відповідають вимогам ст. 64 ЦПК
України тому, що вони не містять
відомостей про обставини, які мають
значення для вирішення справи, зокрема
щодо передачі належного позивачу
транспортного засобу на зберігання
саме відповідачам і без зовнішніх
пошкоджень.

Крім того, слід зазначити, що обставини,
встановлені в процесі досудового
слідства, виходячи зі змісту ст. 61 ЦПК
України, не можуть мати для суду
преюдиційного значення та усі
обставини справи мають бути доведений
у загальному порядку, оскільки
відповідачами позов не визнано.

Те, що заднє скло автомобіля Тойота
пошкоджено саме під час знаходження
цього автомобіля на автостоянці не
підтверджено достатніми, належними та
допустимим доказами, а доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснення позивачем оплати грошових
коштів за перебування належного йому
автомобіля на платній стоянці також
нічим не підтверджується. Отже факт
укладення договору зберігання між
позивачем та відповідачами або одним з
відповідачів не знайшов свого
підтвердження в процесі судового
розгляду, оскільки достатніх, належних
та допустимих доказів цього суду не
надано, а сам факт знаходження
автомобіля на території автостоянки не
являється беззаперечним доказом того,
що між сторонами укладено договір
зберігання.

Суд не приймає, як доказ показання
свідка ОСОБА_11 про наявність
пошкоджень на задньому склі автомобіля
Тойота з російськими номерами при
заїзді на автостоянку ФОП ОСОБА_3 у
середині липня 2012 року, оскільки його
пояснення не підтверджені іншими
належними та допустимими письмовими
доказами, а суд не може ґрунтувати
рішення лише на показах свідків.

Судом розглянуті усі заявлені
сторонами клопотання. Клопотань про
допит свідків, огляд в судовому
засіданні журналу обліку транспортних
засобів довготермінового зберігання,
журналу обліку транспортних засобів
тимчасового зберігання, журналу
обліку щоденного та одноразового
заїзду і виїзду транспортних засобів,
журналу обліку транспортних засобів з
пошкодженнями та некомплектних
транспортних засобів, касової книги,
книжки квитанцій по автостоянці до
суду не надходило. Клопотань про
витребування та дослідження по справі
інших доказів до суду не надходило.

Дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно, наявні у
справі докази, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не обґрунтовані, належним чином не
доведені, а тому такі, що не підлягають
задоволенню.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди, у задоволенні інших вимог
позивачу також слід відмовити,
оскільки вони є взаємопов'язаними.

Позивачем понесено витрати на правову
допомогу, що підтверджується
документально (а.с. 14).

Оскільки позивача звільнено від сплати
судового збору, тому судові витрати у
вигляді судового збору слід віднести
на рахунок держави, а усі інші -
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61,88, 209, 209,
212, 214, 215, 222 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
захист прав споживача та стягнення
компенсації за спричинену майнову та
моральну шкоду - відмовити в повному
обсязі.

Судові витрати у вигляді судового
збору віднести на рахунок держати, інші
витрати - покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, через
Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів
з часу його проголошення, надіслати
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення особам, які брали участь у
справі.

Суддя

Вільногірського міського суду

І.А.Ілюшик