Справа № 595/532/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2014

Бучацький районний суд Тернопільської
області

одноособово суддею
Федорончуком В.Б.,

при секретарі
Тарчинській Л.Я.,

з участю позивачки
ОСОБА_1,

представників відповідача
Кафтана М.П., Радзібаби Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Бучач справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу освіти
Бучацької районної державної
адміністрації про визнання звільнення
з роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
поновлення тижневого навантаження
вчителя основ християнської етики,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з
позовом до відділу освіти Бучацької
районної державної адміністрації про
визнання незаконним та скасування
наказу від 25 лютого 2014 року №30-к про
звільнення її з роботи за власним
бажанням, поновлення її на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та поновлення
тижневого навантаження вчителя основ
християнської етики. Позовні вимоги
обгрунтовує тим, що заяву про
звільнення з роботи за власним
бажанням вона написала під тиском та
погрозами громади, що відповідач
звільнив її з роботи в день подання нею
заяви, а мав право розірвати з нею
трудовий договір лише після спливу
двотижневого строку попередження про
звільнення.

В судовому засіданні позивачка
вимоги підтримала, суду пояснила, що її
педагогічний стаж складає 39 років. У
Ліщанецькій школі вона працювала 30
років, в тому числі, 8 років займала
посаду заступника директора, а останні
18 років - директора школи. З травня 2012
року вона перебувала на пенсії і
продовжувала працювати. Вона багато
зробила для школи, а тому не може
погодитись з тим, як її було звільнено з
роботи. 24 лютого 2014 року до школи
прийшла група агресивно налаштованих
проти неї людей, яка складалася
приблизно з 60 осіб. Очолювала їх
Ліщанецький сільський голова. Серед
них були жителі села Ліщанці, а також
молоді хлопці з Сороків і Трибухівців.
Люди кричали в її адресу: «Ганьба,
регіоналка, комуністка», а також інші
образливі і нецензурні слова. Разом з
тим вони вимагали, щоб вона написала
заяву про звільнення з роботи. Вона
сказала, що напише таку заяву, але у
відділі освіти. Мітингувальники
винесли з приміщення школи на вулицю
стіл і продовжували наполягати, щоб
вона вже писала заяву. Тоді вона у
супроводі декількох найбільш активних
мітингувальників зайшла в робочий
кабінет і написала на ім'я начальника
відділу освіти Бучацької районної
державної адміністрації заяву про
звільнення з роботи на вимогу громади.
Мітингувальники взяли заяву і поїхали
в м.Бучач. Оскільки з відділу освіти їй
повідомили, що її заява від 24 лютого 2014
року не відповідає вимогам закону,
побоюючись гніву мітингувальників,
вона 25 лютого 2014 року, зранку, приїхала
в м.Бучач і в кабінеті начальника
відділу освіти Бучацької
райдержадміністрації написала заяву
про звільнення з роботи за власним
бажанням. В той же день був виданий
наказ №30-к про звільнення її з роботи
за власним бажанням, хоч відділ освіти
мав право розірвати з нею трудовий
договір лише після спливу двотижневого
строку попередження про звільнення. 28
лютого 2014 року заяви від 24 та 25 лютого
2014 року нею були відкликані.

Представники відповідача позов
не визнали, суду пояснили, що 24 лютого
2014 року громадою села Ліщанці
Бучацького району представлена заява,
написана директором Ліщанецької ЗОШ
І-ІІ ст. ОСОБА_1 про звільнення з посади
директора за вимогою громади села.
Жителі села наполягали на задоволенні
їхніх вимог, висловлювали думку, що в
іншому випадку діти не відвідуватимуть
школу. Проте дана заява не була
підставою для звільнення директора з
роботи, оскільки не була подана
безпосередньо ОСОБА_1 та формулювання
«за вимогою громади» не передбачене
КЗпПУ. 25 лютого 2014 року директор школи
особисто представила заяву про
звільнення її з роботи за власним
бажанням, тим самим аргументуючи своє
небажання продовжувати конфлікт та з
метою недопущення зриву навчального
процесу в школі. 25 лютого 2014 року, в
кінці робочого дня, відділом освіти
видано наказ №30-к про звільнення
ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням і в
той же день призначено ОСОБА_4
виконуючою обов'язки директора
Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст. 26 та 27 лютого 2014
року відділом освіти здійснювалися
спроби провести передачу печатки та
документів з діловодства виконуючій
обов'язки директора Ліщанецької ЗОШ
І-ІІ ст. ОСОБА_4 Проте, ОСОБА_1
стверджувала, що вона знаходиться поза
межами Бучацького району. 28.02.14р.
позивачкою подано заяву про визнання
недійсними заяв про звільнення її з
роботи. Заяву вона аргументувала тим,
що заяви на звільнення написані нею під
утиском та погрозами громади,
очолюваної сільським головою. На думку
відділу освіти дана заява не є
підставою для відміни наказу про
звільнення. Відділ освіти не
примушував ОСОБА_1 подавати заяву про
розірвання трудового договору і мав
право звільнити позивачку з роботи не
дотримуючись двотижневого терміну з
дня подачі нею заяви, оскільки для
цього існувала поважна причина -
необхідність продовження навчального
процесу в школі, забезпечення
можливості відвідування дітьми школи.
04.03.14р. ОСОБА_1 звернулася у відділ
освіти з вимогою надати їй копію наказу
про звільнення, яку їй не надали в
зв'язку з відмовою ставити підпис про
ознайомлення з наказом, і лише 06.03.14р.
ОСОБА_1 поставила підпис про
ознайомлення з наказом та отримала
його копію. Трудова книжка не була
видана ОСОБА_1 у день звільнення в
зв'язку з відмовою до 06.03.14р.
ознайомлюватися з наказом про
звільнення та небажанням здійснювати
передачу школи виконуючій обов'язки
директора. Печатка та документи з
діловодства були передані нею ОСОБА_4,
яка 13 березня 2014 року призначена
директором Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст.,
тільки 28 березня 2014 року.

Згідно заяви від 24 лютого 2014 року,
зареєстрованої у відділі освіти
Бучацької райдержадміністрації 24.02.14р.
за вх.№ 0-1/01-20, директор Ліщанецької ЗОШ
І-ІІ ст. ОСОБА_1. просила звільнити її з
посади директора Ліщанецької ЗОШ І-ІІ
ст. за вимогою громади села Ліщанці.

Відповідно до заяви від 25 лютого 2014
року, зареєстрованої у відділі освіти
Бучацької райдержадміністрації 25.02.14р.
за вх.№ 0-2/01-20, вчитель Ліщанецької ЗОШ
І-ІІ ст. ОСОБА_1. просила звільнити її з
роботи за власним бажанням.

Згідно наказу начальника відділу
освіти Бучацької районної державної
адміністрації від 25 лютого 2014 року №30-к
директора Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст.
ОСОБА_1. звільнено з роботи 25 лютого 2014
року за власним бажанням (ст.38 КЗпП
України). Підстава: заява ОСОБА_1

Відповідно до заяви від 28 лютого
2014 року, зареєстрованої у відділі
освіти Бучацької райдержадміністрації
28.02.14р. за вх.№0-3/01-20, ОСОБА_1 просила
визнати недійсними заяви про
звільнення її з посади директора і
вчителя Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст. від 24
та 25 лютого 2014 року, тому що вони були
написані під утиском і погрозами
громади, очолюваної сільським головою.

Із листа начальника Бучацького РВ
УМВС України в Тернопільській області
від 07.03.2014р. №0-113 вбачається, що за
наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про
вчинення 24.02.2014 року відносно неї
протиправних дій з боку окремих
жителів с.Ліщанці Бучацького району, в
діях жителів с.Ліщанці Бучацького
району ознак кримінального чи
адміністративного правопорушення не
встановлено.

Заслухавши пояснення позивачки,
представників відповідача, показання
свідків, дослідивши письмові докази,
суд встановив наступні обставини:

Відповідач не примушував
позивачку подати заяву про розірвання
трудового договору;

25 лютого 2014 року на підставі
особисто поданої заяви позивачка
звільнена з роботи за власним бажанням;

Звільнення 25 лютого 2014 року
позивачки з роботи за власним бажанням
зумовлене неможливістю продовжувати
роботу з поважних причин, а саме,
необхідністю продовження навчального
процесу в школі, забезпечення
можливості відвідування дітьми школи.

Відповідно до ст.38 КЗпП України у
разі, коли заява працівника про
звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу з поважних причин,
власник або уповноважений ним орган
повинен розірвати трудовий договір у
строк, про який просить працівник.

За встановлених обставин і
визначених відповідно до них
правовідносин суд приходить до
переконання, що 25 лютого 2014 року
позивачка добровільно, без будь-якого
примушування подала заяву про
звільнення з роботи за власним
бажанням, бажання невідкладно
звільнитися з роботи відповідало
дійсній волі позивачки і було
зумовлене неможливістю продовжувати
роботу з поважних причин, а тому
відповідач на законних підставах
звільнив позивачку з роботи за власним
бажанням в день подання нею заяви.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214,215,218 ЦПК
України, ст.ст.38,232 Кодексу законів про
працю України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до відділу освіти
Бучацької районної державної
адміністрації про визнання звільнення
з роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
поновлення тижневого навантаження
вчителя основ християнської етики -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Тернопільської області через
Бучацький районний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. Б. Федорончук