Справа № 362/7256/13-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/3372/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.

Суддів: Суханової Є.М., Олійника В.І.

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на заочне рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом в якому
посилалась на те, що 26.02.2008 року
відповідач отримав кредит у розмірі
7000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість у розмірі 29238,84 грн. за
б/н договором від 26.02.2008 року та судові
витрати у справі.

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 січня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"Приватбанк" просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається про те, що судом
неправильно застосовано положення ч.3
ст.267 ЦК України, яка регулює позовну
давність, а саме без заяви сторони про
застосування наслідків спливу
позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
з підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК
України, суд виходив із того, що
оскільки відповідачу позика
надавалась на споживчі потреби на
строк, з урахуванням пролонгації, до
26.02.2010 року, а позивач звернувся до суду
із позовною заявою про стягнення
заборгованості за кредитним договором
лише 12.12.2013 року, тобто після спливу
трьохрічного строку звернення до суду
за захистом порушеного права.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.02.2008 року відповідач отримав кредит у
розмірі 7 000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до п. 9.12 Договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично дотується на
такий же термін.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за договором № б/н від
26.02.2008, заборгованість відповідача
перед позивачем станом на 31.07.2013 року
складає 29238,84 грн.

Враховуючи, що на підставі зібраних у
справі доказів установлено, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
за укладеним з позивачем, що є
кредитною установою, договором щодо
повернення отриманих у кредит коштів
не виконує, суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором від 26.02.2008
року.

Правильно встановивши вказані
обставини, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
позовну давність.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сторони перебувають у
договірних правовідносинах щодо
надання - повернення споживчого
кредиту.

На час звернення позивача в суд із
позовом сплив строк позовної давності ,
оскільки позика надавалась на споживчі
потреби на строк, з урахуванням
пролонгації, до 26.02.2010 року, а позивач
звернувся до суду із позовною заявою
про стягнення заборгованості за
кредитним договором лише 12.12.2013 року,
тобто після спливу трьохрічного строку
звернення до суду за захистом
порушеного права .

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Таким чином законом визначено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі.

Як вбачається із матеріалів справи суд
провів заочний розгляд справи і
ухвалив заочне рішення за правилами
глави 8 ЦПК України.

Таким чином ОСОБА_1 заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності в суді першої
інстанції не подавала.

Посилання суду першої інстанції на те,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув і позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі не можуть прийматись до уваги
із таких підстав.

Постановою Верховного Суду України від
20.11.2013 року у справі 6-126 цс13, розглянутій
в порядку перегляду з підстав,
передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України,
висловлена правова позиція, згідно
якої пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

За вказаних обставин відмова в позові
за пропуском строку позовної давності
без дотримання порядку, встановленого
ст.267 ЦК України, суперечить нормам
матеріального права.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Поскільки відповідач не виконала
обов'язків по поверненню кредиту,
покладених на неї кредитним договором
від 26 лютого 2008 року, станом на 31 липня
2013 року має прострочену
заборгованість, чим порушує права
банку, то суд відповідно до вимог
закону та умов кредитного договору
стягує з відповідачки на користь
позивача борг за кредитним договором в
розмірі 29238,84 грн., з яких 6957,43 грн. -
заборгованість за кредитом, 17375,90 грн. -
борг по процентам за користування
кредитом, 3036,99 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом, 500,00
грн. - штраф (фіксована частина), 1368,52
грн. - штраф (процентна складова) за
несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
стягує із відповідача на користь
позивача сума сплаченого судового
збору в розмірі 292,39 грн. + 292,38 грн., а
всього - 584,77 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного банку Комерційний банк
"Приватбанк" задовольнити .

Заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 січня 2014 року - скасувати і
ухвалити нове рішення:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк "Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором,
яка складається із заборгованості за
кредитом в сумі 6957,43 грн.,
заборгованості по процентам в сумі
17375,90 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 3036,99 грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі 500
грн., штрафу (процентна складова) в сумі
1368.52 грн., а всього стягнути 29238,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк "Приватбанк" судові
витрати в сумі 584,77 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів .

Головуючий:

Судді: