АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3924/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
ОСОБА_1 Доповідач - Романюк
М.М.Категорія 24 16 квітня 2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" до ОСОБА_2,
Санітарно-епідеміологічної станції
Ленінського району м. Дніпропетровська
про відшкодування збитків в порядку
регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом 16 серпня 2013
року. В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що 20 січня 2010 року
близько 17 год. 45 хв., на проспекті
Металургів у м.Дніпропетровськ,
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем
Деу Ланос д/н НОМЕР_6, порушив вимоги
Правил дорожнього руху, внаслідок чого
відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ
11174 д/н НОМЕР_5, яким керувала ОСОБА_3,
який після цього продовжував рухатись
та скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 21093 д/н
НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_5. В
результаті ДТП автомобілю ВАЗ 11174 д/н
НОМЕР_5, який належить ОСОБА_3 нанесені
механічні пошкодження. Даний
автомобіль було застраховано в
Міжобласній дирекції "Дніпро" ПАТ
"Українська пожежно-страхова компанія".
Згідно умов договору страхування, на
підставі заяви страхувальника,
страхового акту, висновку експертного
дослідження авто-товарознавця по
визначенню вартості матеріального
збитку, позивач здійснив виплату
страхового відшкодування у розмірі 7 041
грн. 87 коп. У зв'язку з тим, що
відповідача ОСОБА_4 було визнано винним
у скоєнні ДТП, то обов'язок по
відшкодуванню збитків належить йому. З
урахуванням того, що під час ДТП
відповідач ОСОБА_4 працював у
санітарно-епідеміологічній станції
Ленінського району м.Дніпропетровська,
просить стягнути солідарно з
відповідачів збитки в порядку регресу
в розмірі 7 041 грн. 87 коп. та судові
витрати.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
05 лютого 2014 року в задоволені заявлених
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково на таких
підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволені заявлених
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем без
поважних причин пропущений строк
позовної давності.

Однак, з даним висновком суду першої
інстанції в повній мірі погодитися не
можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 січня 2010 року
сталася ДТП між автомобілями: Деу Ланос
д/н НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_2, ВАЗ
11174 д/н НОМЕР_5, яким керувала ОСОБА_3, та
автомобілем ВАЗ 21093 д/н НОМЕР_7, під
керуванням ОСОБА_5

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 24 березня 2010
року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
зазначеної ДТП та його звільнено від
адміністративної відповідальності у
зв'язку з малозначністю.

Автомобіль ВАЗ 11174 д/н НОМЕР_5, який
належить ОСОБА_3, застраховано в
Міжобласній дирекції "Дніпро"
приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія".

Внаслідок ДТП зазначений вище
автомобіль зазначав пошкоджень. Згідно
висновку №55 експертного дослідження
автотоварознавця по визначенню
вартості матеріального збитку КТЗ від
09 березня 2010 року, вартість
матеріального збитку становить 9 502 грн.
33 коп.

На підставі страхового акта №49 від 20
травня 2010 року та розрахунку суми
виплати страхового відшкодування, 28
травня 2010 року позивач здійснив
страхове відшкодування у розмірі 5 725
грн. 87 коп.

Згідно ч.1 ст.993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 на час скоєння ДТП працював в
санітарно-епідеміологічній станції
Ленінського району м. Дніпропетровська
водієм автотранспортного засобу і
шкоду ним було завдано під час
виконання службових обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
р. № 14 "Про судове рішення у цивільній
справі" встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, з підстав пропуску
строку позовної давності, на зазначене
вище уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про відмову у
позові до ОСОБА_2 з даних підстав у той
час, як у позові до останнього
необхідно відмовити, саме з підстав
незаконності та безпідставності
заявлених вимог.

Щодо позовних вимог до
санітарно-епідеміологічній станції
Ленінського району м.Дніпропетровська
необхідно зауважити наступне.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що
механізм ДТП, яка сталася 20 січня 2010
року, був наступний: спочатку
автомобіль ВАЗ 11174 д/н НОМЕР_5, яким
керувала ОСОБА_3 зіткнувся із
автомобілем ВАЗ 21093 д/н НОМЕР_7, під
керуванням ОСОБА_5, а потім з вже
пошкодженим автомобілем ВАЗ 11174 д/н
НОМЕР_5 зіткнувся автомобіль Деу Ланос
д/н НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_2

Дана обставина підтверджується
поясненнями ОСОБА_6, які вона надала у
заяві до позивача. Крім того, в
страховому акті №49 від 20 травня 2010 року
зазначено, що відсутні підстави для
регресного позову.

Суд першої інстанції на вищезазначене
уваги не звернув, а тому в частині
стягнення суми страхового
відшкодування, яка була сплачена за
відновлення передньої частини
застрахованого автомобілю, необхідно
відмовити, саме у зв'язку з
безпідставності заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
вартість відновленого ремонту
застрахованого автомобілю, що
стосується пошкоджень завданих з вини
ОСОБА_2, становить 585 грн. 60 коп.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Позивач перерахував страхову суму 28
травня 2010 року, а з даним позовом до
суду звернувся 16 серпня 2010 року, тобто з
пропуском встановленого строку для
звернення за захистом порушених прав.

З урахуванням зазначеного, та
приймаючи до уваги, що відповідач
санітарно-епідеміологічна станція
Ленінського району м.Дніпропетровська
до ухвалення рішення подав письмову
заяву про застосування строку позовної
давності, а позивачем не надано суду
доказів поважності причин його
пропуску, у задоволенні вимог про
стягнення суми завданої шкоди
відповідачем ОСОБА_2, з відповідача
санітарно-епідеміологічної станції
Ленінського району м.Дніпропетровська
необхідно відмовити у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що до
звернення до суду з даним позовом він
надсилав відповідачам претензії та
сподівався на вирішення питання у
досудовому порядку не може бути
прийнято до уваги, оскільки не має
правого значення.

З огляду на наведене, рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року
підлягає зміні з підстав обґрунтування
відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" -
задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного
суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2014
року змінити з підстав обґрунтування
відмови у задоволенні заявлених вимог,
відповідно з даним рішенням.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: