Номер провадження 2/489/494/14
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення та стягнення коштів за
комунальні послуги,

встановив

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі договору дарування від 30.07.2013,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за № 305, їй належить квартира
АДРЕСА_1.

В зазначеній квартирі зареєстровані та
проживають відповідачі, які права
власності на квартиру не мають,
договору найму вона з ними не укладала,
своєї згоди на їх подальше проживання у
своїй квартирі не надавала.

На її усні вимоги звільнити квартиру
відповідачі не реагували і тому 18.11.2013
направила їм лист із вимогою звільнити
спірне приміщення до 02.12.2013. 02.12.2013 вона
повторно направила лист на адресу
відповідачів із вимогою звільнити
спірне приміщення до 14.12.2013, однак
відповідачі і досі проживають у її
квартирі, вони змінили замки. Усі
витрати по утриманню квартири також
несе вона.

Вважає, що відповідачі не набули
самостійного права на користування
спірною квартирою, оскільки вселились
в неї як члени сім'ї попереднього
власника. З нею, новим власником житла,
відповідачі не мають ані сімейних, ані
договірних відносин. Зазначає, що має
намір продати квартиру.

Крім того, відповідачі за увесь час
користування її квартирою не
сплачували за житлово-комунальні
послуги, нею за період з 01.09.2013 по 30.11.2013
було сплачено 395,74 грн.: МКП
"Миколаївводоканал" - 48,90 грн.; ПАТ
"Миколаївгаз" - 18,53 грн.; ПАТ
"Миколаївобленерго" -30,63 грн.; ОКП "МОТЕ" -
192,28 грн.; ЖКП ММР "Південь" - 60,00 грн.; ВАТ
"Укртелеком" - 45,40 грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд усунути їй перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з них у солідарному
порядку на її користь кошти, сплачені
за житлово-комунальні послуги в сумі
263,83 грн. за період з 01.09.2013 по 30.11.2013.

В березні 2014 року позивач надала суду
уточнену позовну заяву, в якій просила
суд усунути їй перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з них у солідарному
порядку на її користь кошти, сплачені
за житлово-комунальні послуги в сумі
645,56 грн. за період з 01.09.2013 по 28.02.2014.

Ухвалою суду в судовому засіданні від
26.03.2014 до участі у справі у якості
співвідповідача було залучено ОСОБА_4.
в інтересах якої діє законний
представник - її мати ОСОБА_3 та у якості
третьої особи - Службу у справах дітей
Адміністрації Ленінського району м.
Миколаєва.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримала позовні вимоги,
просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позов не
визнали, надали письмові заперечення
проти позову.

Представник відповідачів позов не
визнав.

Представник третьої особи поклалася на
розсуд суду, оскільки на час винисення
рішення відповідач ОСОБА_5 досягла
повноліття.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

На підставі договору дарування від
30.07.2013, посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрованого в реєстрі за № 305,
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.
с. 6; 7).

Згідно з довідкою ЖКП ММР "Південь" від
03.02.2014 за № 595, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 (а. с. 81).

ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстровані та
проживають в квартирі з 09.07.2009, вони
були зареєстровані відповідно до
письмової заяви ОСОБА_7, яка була
власником спірної квартири відповідно
до свідоцтва про право власності на
житло, виданого виконкомом
Миколаївської міської ради народних
депутатів 25.11.1993.

Позивач зазначає, що відповідачі не є
власниками квартири, договору найму
вона з ними не укладала, своєї згоди на
їх подальше проживання у своїй
квартирі не надавала. На її усні вимоги
звільнити квартиру відповідачі не
реагували і тому 18.11.2013 направила їм
лист із вимогою звільнити спірне
приміщення до 02.12.2013. 02.12.2013 вона
повторно направила лист на адресу
відповідачів із вимогою звільнити
спірне приміщення до 14.12.2013, однак
відповідачі і досі проживають у її
квартирі, вони змінили замки. Усі
витрати по утриманню квартири також
несе вона. Вважає, що відповідачі не
набули самостійного права на
користування спірною квартирою,
оскільки вселились в неї як члени сім'ї
попереднього власника. З нею, новим
власником житла, відповідачі не мають
ані сімейних, ані договірних відносин.
Зазначає, що має намір продати
квартиру.

Таким чином, позивач вважає, що
внаслідок переходу права власності,
відповідачі втратили право
користування квартирою, оскільки їх
право є похідним від права власності
попереднього власника з дозволу якого
вони вселилися.

За своєю правовою природою право
відповідачів на користування спірною
квартирою є особистим сервітутом,
оскільки договору найму між сторонами
укладено не було.

Поняття сервітуту, підстави його
виникнення, припинення тощо визначено
главою 32 Цивільного кодексу України.
Недарма законодавець саме в цій главі,
а саме у статті 405 ЦК України, визначив
сервітут членів сім"ї власника житла та
за яких випадків таке право
користування втрачається.

Частиною 6 статті 403 ЦК України
встановлено, що сервітут зберігає
чинність у разі переходу до інших осіб
права власності на майно, щодо якого
він встановлений.

За таких обставин, факт переходу права
власності на квартиру не є підставою
для припинення сервітуту та не
позбавляє відповідачів права
користування чужим майном - спірною
квартирою.

Підстави ж для припинення сервітуту
визначені статтею 406 ЦК України.

Конституція України захищає як право
власності так і право людини на житло,
проголосивши, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги з вказаних позивачем
підстав не підлягають задоволенню. За
наявності підстав, передбачених ст. 406
ЦК України позивач має право ставити
питання про припинення сервітуту. За
змістом ч. 3 ст. 403 ЦК України позивач
може вимагати плату за користування
квартирою відповідачами.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідачів коштів, сплачених нею за
житлово-комунальні послуги в сумі 645,56
грн. за період з 01.09.2013 по 28.02.2014 суд
виходить з такого.

Відповідачі вселилися до спірної
квартири на правах членів сім"ї
попереднього власника ОСОБА_7, протягом
періоду з 01.09.2013 до 2802.2014 проживали у
квартирі та користувалися
комунальними послугами.

Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

За таких обставин, суд вважає, що
повнолітні особи, які проживали у
спірній квартири мають обов"язок по
сплаті комунальних платежів.

Оскільки у спірній квартирі
зареєстровано трое повнолітніх осіб,
двоє з яких відповідачі, з них має бути
стягнуто солідарно 2/3 фактично
сплачених позивачем коштів.

З наданих позивачем копій квитанцій
вбачається, що нею сплачено 120 грн.
квартирної плати за період з 01.09.2013 до
28.02.2014, та за такий же період за послуги
теплопостачання 450,7 грн., за спожитий
газ - 38,86 грн., за електроенергію - 65,63
грн., за користування послугами
телефонного зв"язку - 90,4 грн. За послуги
водопостачання та водовідведення
сплачено 81,5 грн. за цей же період, однак
за виключенням листопада 2013 року.
Загалом позивачем надано квитанцій на
суму 847,09 грн. 2/3 від цієї суми становить
564,73 грн.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню витрати по оплаті
судового збору в сумі 5,65 грн.,
пропорційно частки задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про виселення та стягнення коштів за
комунальні послуги задовольнити
частково.

В задоволенні вимог про виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася у м.
Свердловськ Луганської області, ідент.
номер - НОМЕР_1, зареєстрованої у
АДРЕСА_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
народилася у м. Свердловськ Луганської
області, ідент. номер - НОМЕР_2,
зареєстрованої у АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1 кошти сплачені за
житлово-комунальні послуги в сумі 564
(п"ятсот шістдесят чотири) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 2,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 2,83 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв