справа № 462/913/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

за участю прокурора Андрусів
Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
Острозького психоневрологічного
інтернату в інтересах підопічної
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3,
державний нотаріус П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кірілова Т.М.) про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та
скасування державної реєстрації,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в
якому просить (з урахуванням змін та
доповнень, поданих представником
піклувальника позивача /Т-2 а.с.179,180/)
визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 11 березня 2008 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кіріловою Т.М. зареєстрований в реєстрі
за № 3-605; реєстрацію права власності на
1/2 частину зазначеної квартиру за
відповідачкою скасувати Свої вимоги
мотивує тим, що висновком акту
амбулаторно-психіатричної експертизи
від 16.05.2012 встановлено, що ОСОБА_1
страждає легкою розумовою відсталістю,
через наявний у неї психічний розлад
(понижені рівні інтелектуального
функціонування з емоційно-вольовою
нестійкістю та соціальної адаптації)
вона не здатна повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. На підставі, цього
рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 04.07.2012 року
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано
обмежено дієздатною, а Острозький
психоневрологічний інтернат було
призначено її піклувальником. 11.06.2013
року прокурором Залізничного району м.
Львова в порядку ст.27, ст.46 ЦПК заявлено
клопотання про призначення
судово-психіатричної експертизи.
Згідно висновку акту
судово-психіатричної експертизи від
09.12.2013 року ОСОБА_1 не здатна повною
мірою усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними, в тому числі була не
здатна повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними на
момент укладення договору
купівлі-продажу 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1, тобто станом на 11.03.2008р. Таким
чином, оспорюємий договір має бути
визнаний недійсним на підставі ст. 225 ЦК
України. В зв'язку з наведеним, просять
позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
Острозького психоневрологічного
інтернату позов підтримав, дав
пояснення аналогічні вищенаведеним,
просить позов задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала, пояснивши, що намірів
відчужувати 1/2 частки квартири АДРЕСА_1
в неї не було, відповідачка відвела її
до нотаріуса, де вона підписала якісь
папери, але вона їх не читала і не знала,
що підписує /Т-2 а.с.103/.

У судовому засіданні відповідачка та
її представник проти позову
заперечили, подавши до суду письмові
заперечення /Т-2 а.с.189-192/, при цьому
відповідачка пояснила, що вона є
двоюрідною сестрою ОСОБА_1 зі сторони
батька останньої, вона опікувалася
ОСОБА_1, три рази на рік приїздила до неї
в інтернат, часто забирала ОСОБА_1 до м.
Львова, остання сама виявила намір
подарувати їй 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, проте коли вони прийшли до
державного нотаріуса П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кірілової Т.М. з метою укласти договір
дарування, остання порадила укласти
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, пояснивши, що це їм буде вигідно,
ніяких грошей вона ОСОБА_1 за передачу
1/2 частини зазначеної квартири не
платила, вважає, що даний спір є
надуманий та штучно створений ОСОБА_3,
просить позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов підтримала, пояснивши,
що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 по
матері та власником іншої 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 ніколи не мала
наміру продавати 1/2 частину зазначеної
квартири, просить позов задовольнити.

Суд ухвалив справу розглядати без
участі третьої особи державного
нотаріуса П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Кірілової Т.М.,
яка у судове засідання не з'явилася,
проте подала до суду свої письмові
заперечення /Т-2 а.с. 63/, в яких просить у
позові відмовити, а справу розглядати
без її участі.

У судовому засіданні прокурор позов
підтримала, пояснивши, що договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 слід визнати недійсним,
оскільки відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи № 377/13
від 09.12.2013 року ОСОБА_1, яка з дитинства
страждає легкою розумовою відсталістю,
через наявні у неї психічні порушення
не здатна повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, в
тому числі була не здатна повною мірою
усвідомлювати значення свої дій та
керувати ними на момент укладання
зазначеного договору купівлі-продажу.

Суд, заслухавши учасників судового
процесу, вивчивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року
між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою
ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Кіріловою Т.М.
зареєстрований в реєстрі за № 3-605 /Т-1
а.с.11/. Згідно з умовам зазначеного
договору позивачка продала
відповідачці 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, яка складається з однієї
житлової кімнати та кухні, житловою
площею 16,2 кв.м., загальна площа квартири
30,3 кв.м.

Зі змісту довідки Острозького
психоневрологічного інтернату від
06.10.2010 року № 415 убачається, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в їх закладі з
15.02.1977 року і знаходиться на повному
державному утриманні. ОСОБА_1 є
інвалідом ІІ групи з дитинства
(діагноз: олігофренія в стадії
дебільності) /Т-1 а.с.73/.

04 липня 2012 року рішенням Острозького
районного суду Рівненської області
ОСОБА_1 було визнано обмежено
дієздатною, а Острозький
психоневрологічний інтернат було
призначено її піклувальником /Т-2 а.с.96/.

Таким чином, ОСОБА_1 на час укладання
договору купівлі-продажу 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Разом з тим, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у п. 16 було
роз'яснено, що правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи № 377/13
від 09.12.2013 року на підставі
анамнестичних даних, вивчення медичної
документації, матеріалів цивільної
справи, обстеження при даному огляді
судово-психіатрична експертна комісія
прийшла до висновку, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з дитинства страждає
легкою розумовою відсталістю, через
наявні у неї психічні порушення
(понижені рівні інтелектуального
функціонування з емоційно-вольовою
нестійкістю та соціальної адаптації)
вона не здатна повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, в тому числі була не
здатна повною мірою усвідомлювати
значення свої дій та керувати ними на
момент укладання договору
купівлі-продажу 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1, тобто станом на 11.03.2008року /Т-2
а.с.144-146/.

Крім того, з аналізу ст. 655 ЦК України
слідує, що договір купівлі-продажу за
своєю правовою природою є відплатним
договором. Як убачається з пояснення
відповідачки, вона не сплачувала
ОСОБА_1 ніякої грошової суми за
передачу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
оскільки вони мали на меті укласти
договір дарування, проте нотаріус
переконала оформити договір
купівлі-продажу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що оспорюємий договір
купівлі-продажу, під час його укладання
сторонами, не був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, оскільки ОСОБА_1 не
отримала грошові кошти за передачу
відповідачці 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, а відтак зазначений договір
купівлі-продажу був укладений з
порушенням ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд,
дослідивши докази по справі у їх
сукупності, врахувавши, що ОСОБА_1 є
інвалідом ІІ групи з дитинства
(діагноз: олігофренія в стадії
дебільності), про що відповідачці було
достовірно відомо, беручи до уваги
висновок експертизи № 377/13 від 09.12.2013
року, а також те, що ОСОБА_1 не мала на
меті укладати договір купівлі-продажу,
прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними під час укладання
договору купівлі-продажу 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, а відтак є підстави
для визнання зазначеного договору
недійсним.

Щодо вимоги про скасування реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1 за
відповідачкою, то така вимога є
похідною від вимоги про визнання
договору купівлі-продажу недійсним.

Як убачається з витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
відповідачка 12.03.2008 року зареєструвала
в Обласному комунальному підприємстві
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» за собою право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 /Т-2 а.с.12/.

Підстави набуття права власності чітко
передбачені чинним законодавством,
зокрема згідно зі ст. 334 ЦК України
право власності виникає на підставі
укладених договорів.

Таким чином, беручи до уваги, що суд
прийшов до переконання, що оспорюємий
договір купівлі-продажу слід визнати
недійсним, то і позовна вимога про
скасування реєстрації на нерухоме
майно за відповідачкою також підлягає
задоволенню.

Крім того з відповідачки на користь
ОСОБА_1 необхідно стягнути судові
витрати, які були понесені останньою.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,174,209,212-215,218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 11 березня 2008 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кіріловою Т.М. зареєстрований в реєстрі
за № 3-605.

Реєстрацію права власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 -
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 8 грн. 50 коп. та 7
грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду, всього стягнути 16
грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Рішення не
вступило в законну силу.

Суддя:
Боровков Д.О.