Справа № 405/9605/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року. Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі:

головуючого судді
Іванової Л.А.

при секретарі
Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору публічне акціонерне
товариство «Фідокомбанк» про
звільнення з-під арешту заставного
майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся
до суду з позовом до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звільнення
з-під арешту заставного майна,
зазначивши в обгрунтування позовних
вимог, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «КБ
«Надра» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №881037/МБ/980, за
умовами якого остання отримала на
придбання автотранспортного засобу на
умовах повернення, строковості та
платності грошові кошти в сумі 91 458 грн.
00 коп. під 20,4 % річних строком до 20 липня
2015 року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
Заставодавцем було передано в Банк
заставу - автомобіль Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008
року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_2 та 28 серпня 2008
року було внесено запис (реєстраційний
номер №7824553) про публічне обтяження
заставного майна до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна.
Позивач також зазначив, що 24 травня 2013
року в ході переговорів щодо
часткового добровільного погашення
простроченої кредитної заборгованості
ОСОБА_2 надала Банку згоду на
добровільну реалізацію заставного
автомобіля та розпочато процедуру
добровільної реалізації, при якій
Банку стало відомо, що 14 травня 2012 року
Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ в
рамках виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на
користь ПАТ «Ерсте Банк» було
накладено арешт на все рухоме майно, в
т.ч. і на транспортний засіб, який
перебуває в заставі ПАТ «КБ «Надра», та,
крім того, 27 вересня 2012 року за
постановою державного виконавця
транспортний засіб було оголошено в
розшук. Позивач вважає, що подальше
перебування заставного майна банку під
арештом та в розшуку на підставі
зазначених постанов державного
виконавця в рамках виконавчих
проваджень про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 на користь
інших кредиторів може порушити законні
права та майнові інтереси Банку та
норми матеріального права. Крім того,
зазначив, що відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ
«Надра» станом на 22 липня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
складає 69 257 грн. 80 коп., ринкова
вартість заставного автомобіля
складає близько 60 000 грн. 00 коп. та не
покриває загальну суму заборгованості
ОСОБА_2 перед Банком, тобто розмір
заборгованості Позичальника за
кредитним договором значно перевищує
ринкову вартість предмета застави,
відповідно до чого Банк має право
одержати задоволення своїх вимог з
вартості предмета застави переважно
перед іншими кредиторами позичальника.

З огляду на викладене вище та з
посиланням на ст.572 ЦК України, ст.14
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
ст.54 Закону України, «Про виконавче
провадження» позивач просив звільнити
з-під арешту, накладеного згідно з
постановою Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ від 10 травня 2012
року автотранспортний засіб Mitsubishi Colt
1.3 AT, 2008 року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_2, з внесенням
відповідного запису до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна;,
скасувати розшук майна боржника, а
саме: автомобіля Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_2, оголошеного в розшук
відповідно до постанови Ленінського
ВДВС Кіровоградського МУЮ від 27
вересня 2012 року.

Представник позивача позовні
вимоги підтримала, посилаючись на
обставини, зазначені в позові, просила
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася, повідомлена
належним чином про дату, час та місце
судового розгляду справи, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення 18
лютого 2014 року. Представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_1 позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги
визнав.

Представник Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ в судове
засідання не з'явився, надав письмові
заперечення, в яких просив відмовити
позивачу в задоволенні позову, та, крім
того, зазначивши в обгрунтування
заперечень, що 24 квітня 2012 року до
Відділу надійшов на виконання
виконавчий лист №2-1925 від 07.12.2011 року,
виданий Ленінським районним судом
м.Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 637 365 грн. 79 коп. 26 квітня 2012
року винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, надано
боржникам строк для добровільного
виконання рішення суду та направлено
відповідні запити в реєструючі органи.
10 травня 2012 року винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Згідно з
довідкою УДАІ за боржником ОСОБА_2
станом на 13 липня 2012 року зареєстровано
автомобіль Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_2 від 19.08.2008 року, при цьому
відомості про те, що зазначений
транспортний засіб перебуває в заставі
у довідці відсутні. 27 вересня 2012 року
винесено постанову про розшук майна
боржника, яку направлено для виконання
до ВДАІ м.Кіровограда. 16 листопада 2012
року стало відомо про те, що зазначений
транспортний засіб знаходиться в
кредиті в ПАТ «КБ «Надра», та 19
листопада 2012 року відповідно до ч.4 ст.54
Закону України «Про виконавче
провадження» направлено лист ПАТ «КБ
«Надра». Відповідно до ч.4 ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: якщо вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю, разом з тим, станом
на 13 листопада 2013 року транспортний
засіб, який оголошено в розшук,
органами ДАІ не затримувався, у зв'язку
з чим експерт на підставі ч.ч.1, 3 ст.13, ч.1
ст.58 Закону України «Про виконавче
провадження» не залучався.

Ухвалою Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 05 грудня 2013 року
на підставі ст.35 ЦПК України залучено
до участі в справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору ПАТ «Ерсте Банк»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «Фідокомбанк».

Представник ПАТ «Фідокомбанк»
вважаючи позовні вимоги
необгрунтованими, безпідставними та
недоведеними, просив відмовити
позивачу в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення
представника позивача, в обґрунтування
позовних вимог, відповідача ОСОБА_1,
який є також представником відповідача
ОСОБА_2, заперечення проти позову
представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
докази по справі в їх сукупності,
з'ясувавши підстави та предмет позову,
характер спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, та надавши їм
правову оцінку, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є
необгрунтованими, безпідставними та
недоведеними, а позов таким, що не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
19 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2,
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
(Договір «Автопакет») №881037/МБ/980, за
умовами якого ОСОБА_2 отримала на
придбання автотранспортного засобу на
умовах повернення, строковості та
платності грошові кошти в сумі 91 458 грн.
00 коп. під 20,4 % річних строком до 20 липня
2015 року.

Відповідно до Розділу 3
зазначеного Договору в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором Позичальник ОСОБА_2 передала
в заставу Позикодавцю предмет застави
- автомобіль Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_2 від 19 серпня 2008 року, виданого
Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС
України.

За домовленістю сторін вартість
автотранспортного засобу складає 91 458
грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до Розділу 3
Договору ОСОБА_1 виступив поручителем
за належне виконання позичальником
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором, та взяв на себе зобов'язання
відповідати перед банком у тому ж
обсязі, що і позичальник.

Судом також встановлено, що 28 серпня
2008 року до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна були внесені відомості
(реєстраційний номер №7824553) про
приватне обтяження заставного майна, з
типом обтяження: застава рухомого
майна; об'єкт обтяження: автомобіль
легковий, Mitsubishi Colt 1.3 AT, номер
об'єкта:НОМЕР_3, номер реєстраційної
реєстрації НОМЕР_1, обтяжувач: ВАТ КБ
«Надра»; боржник ОСОБА_2, розмір
основного зобов'язання 91 458 грн. 00 коп.,
строк виконання зобов'язання 20 липня 2015
року, термін дії 29 серпня 2013 року.

Крім того, встановлено, і даний
факт не заперечувався сторонами по
справі, що 26 квітня 2012 року державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа №2-1925 від 07 грудня 2011
року, виданого Ленінським районним
судом м.Кіровограда про стягнення з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте
Банк» заборгованості за кредитним
договором в розмірі 637 365 грн. 79 коп., та
надано боржникам строк до 03 травня 2012
року для добровільного виконання
рішення суду.

Відповідно до ст.124 Конституції
України та ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

При примусовому виконанні
зазначеного рішення суду, 10 травня 2012
року державним виконавцем винесено
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, за якими накладено арешт на
все майно, що належить боржникам
ОСОБА_2, ОСОБА_1, з забороною здійснювати
відчуження будь-якого майна, що
належить боржникам.

27 вересня 2012 року винесена
постанова про розшук майна боржника, за
якою оголошено в розшук автомобіль
Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_2 від 19 серпня 2008 року,
що належить боржнику ОСОБА_2

Як на підставу позовних вимог
позивач ПАТ «КБ «Надра» зазначив про
те, що ПАТ «КБ «Надра» має право
одержати задоволення своїх вимог з
вартості предмета застави переважно
перед іншими кредиторами, оскільки,
по-перше, Банком було зареєстровано
приватне обтяження, по-друге, розмір
заборгованості боржника ОСОБА_2 станом
на 22 липня 2013 року становить 69 257 грн. 80
коп., що значно перевищує ринкову
вартість заставного автомобіля, яка
складає 60 000 грн. 00 коп. Крім того, в
обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що під час переговорів щодо
часткового добровільного погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором ОСОБА_2 надала
Банку згоду на добровільну реалізацію
заставного майна та розпочато
процедуру добровільної реалізації.

Порядок передачі майна у заставу
та звернення стягнення на це майно
визначений ст.ст. 572 - 597 ЦК України,
Законом України «Про заставу», Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (застадодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст.572 ЦК України, ст.1 Закону
України «Про заставу»).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства, яка виникає
на підставі договору, закону або
рішення суду, виконує забезпечувальну
функцію, тобто спрямований на те, щоб
гарантувати кредитору -
заставодержателю задоволення його
вимог за рахунок певного,
заздалегідь визначеного сторонами
майна, незалежно від майнового стану
боржника, і наявності у нього
заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ст.20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави. Реалізація
заставленого майна, на яке звернено
стягнення, провадиться державним
виконавцем на підставі виконавчого
листа суду або наказу господарського
суду, або виконавчого напису
нотаріусів у встановленому порядку,
якщо інше не передбачено цим Законом
чи договором.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.577 ЦК
України застава рухомого майна може
бути зареєстрована на підставі заяви
заставодержателя або заставодавця з
внесенням запису до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст.3 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обтяженням є
право обтяжувача на рухоме майно
боржника або обмеження права боржника
чи обтяжувача на рухоме майно, що
виникає на підставі закону, договору,
рішення суду або з інших дій
фізичних і юридичних осіб, з якими
закон пов'язує виникнення прав і
обов'язків щодо рухомого майна.
Відповідно до обтяження в обтяжувача
і боржника виникають права і
обов'язки, встановлені законом та/або
договором. Вимоги до правочину, на
підставі якого виникає обтяження,
встановлюються законом.

Згідно зі ст.14 зазначеного Закону
якщо інше не встановлено цим Законом,
зареєстроване обтяження має вищий
пріоритет над незареєстрованими
обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих
обтяжень визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом.
Обтяжувачі, які зареєстрували
обтяження одного і того ж рухомого
майна одночасно, мають рівні права на
задоволення своїх вимог. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне
право на звернення стягнення на
предмет обтяження.

Відповідно до ст.24 Закону звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Використання позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
не позбавляє права боржника,
обтяжувача або третіх осіб звернутися
до суду. Обтяжувач, який ініціює
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Відповідно до ст.26 Закону, яка
визначає позасудові способи звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
обтяжувач має право на власний розсуд
обрати один із таких позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження:1)
передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача
в рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання в порядку,
встановленому цим Законом; 2) продаж
обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах; 3) відступлення обтяжувачу
права задоволення забезпеченої
обтяженням вимоги у разі, якщо
предметом забезпечувального
обтяження є право грошової вимоги; 4)
переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери; 5) реалізація
заставленого майна на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Обтяжувач, який має намір
звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку, зобов'язаний
надіслати боржнику та іншим
обтяжувачам, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
письмове повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням
зобов'язання. Повідомлення
надсилається одночасно з реєстрацією в
Державному реєстрі відомостей про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.
Повідомлення повинно містити таку
інформацію: зміст порушення, вчиненого
боржником; загальний розмір не
виконаної боржником забезпеченої
обтяженням вимоги; опис предмета
забезпечувального обтяження;
посилання на право іншого обтяжувача,
на користь якого встановлено
зареєстроване обтяження, виконати
порушене зобов'язання боржника до
моменту реалізації предмета обтяження
або до переходу права власності на
нього обтяжувачу; визначення
позасудового способу звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, який має
намір застосувати обтяжувач; вимогу до
боржника виконати порушене
зобов'язання або передати предмет
забезпечувального обтяження у
володіння обтяжувачу протягом 30 днів з
моменту реєстрації в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження (ст.27
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону якщо
протягом 30 днів з моменту реєстрації
в Державному реєстрі відомостей про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
зобов'язання боржника, виконання якого
забезпечене обтяженням, залишається
невиконаним і в разі якщо предмет
забезпечувального обтяження
знаходиться у володінні боржника,
останній зобов'язаний на вимогу
обтяжувача негайно передати предмет
обтяження у володіння обтяжувача. До
закінчення процедури звернення
стягнення обтяжувач зобов'язаний
вживати заходи щодо збереження
відповідного рухомого майна згідно з
вимогами, встановленими статтею 8 цього
Закону. Якщо боржник, у володінні
якого знаходиться предмет
забезпечувального обтяження, не
виконує обов'язок щодо передачі
предмета забезпечувального обтяження
у володіння обтяжувача, звернення
стягнення здійснюється на підставі
рішення суду.

Стаття 29 Закону визначає, що
обтяжувач має право після одержання
предмета обтяження у володіння
задовольнити свою вимогу за
забезпеченим обтяженням зобов'язанням
шляхом набуття права власності на
предмет забезпечувального обтяження,
якщо інше не встановлено законом або
договором. При цьому обтяжувач
зобов'язаний повідомити боржника та
інших обтяжувачів відповідного
рухомого майна про свій намір набути
право власності на предмет
забезпечувального обтяження в порядку,
встановленому статтею 27 цього Закону.
Боржник або інші обтяжувачі, на
користь яких встановлено
зареєстроване обтяження відповідного
рухомого майна, протягом строку,
вказаного в частині другій статті 28
цього Закону, можуть заперечити проти
переходу права власності на
предмет забезпечувального обтяження
до обтяжувача, який ініціює звернення
стягнення. Таке заперечення
надсилається в письмовій формі
обтяжувачу, який ініціює звернення
стягнення, та іншим обтяжувачам, на
користь яких встановлено
зареєстроване обтяження відповідного
рухомого майна. За таких умов
обтяжувач, який ініціює звернення
стягнення, повинен задовольнити
забезпечену обтяженням вимогу шляхом
продажу предмета забезпечувального
обтяження в порядку, встановленому
статтею 30 цього Закону.

Більш того, відповідно до ст.30
Закону обтяжувач має право
задовольнити свою вимогу за
забезпеченим обтяженням зобов'язанням
шляхом продажу предмета
забезпечувального обтяження третій
особі. При цьому обтяжувач
зобов'язаний у порядку, встановленому
статтею 27 цього Закону, повідомити
боржника та інших обтяжувачів
відповідного рухомого майна про свій
намір реалізувати таке право із
зазначенням обраного ним способу,
місця та часу проведення процедури
продажу. Обтяжувач вправі продати
предмет обтяження будь-якій
особі-покупцю або на публічних торгах.

Відповідно до укладеного між
сторонами 19 серпня 2008 року кредитного
договору в Розділі 3 Договору сторони
погодили, що при порушенні
Позичальником умов цього Договору щодо
строків виконання зобов'язання у Банку
виникає право на задоволення вимог,
забезпечених заставою за рахунок
предмета застави, при цьому звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється згідно з чинним
законодавством.

В свою чергу, з аналізу зазначених
вище правових норм щодо порядку
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження слідує, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із
положеннями Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Разом з тим, з наданих позивачем на
обгрунтування позовних вимог доказів
судом не встановлено, а представником
позивача під час судового розгляду
справи не доведено в порядку ст.ст.10, 60
ЦПК України, що позивач ПАТ «КБ «Надра»
звертався до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
застави, та про що є відповідне судове
рішення, яке набрало законної сили,
відсутній також і виконавчий напис
нотаріуса.

Крім того, позивачем ПАТ «КБ
«Надра» не доведено, що до початку
процедури звернення стягнення на
предмет застави, він зареєстрував в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Більш того, відзначається, що
позивач не скористався і одним із
способів звернення стягнення на
предмет застави (на вибір обтяжувача) в
позасудовому порядку, визначених
Законом, зокрема, передачі рухомого
майна, що є предметом
забезпечувального обтяження, у
власність обтяжувача в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням
зобов'язання; продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем або на публічних
торгах; реалізація заставленого майна
на підставі виконавчого напису
нотаріуса, із дотриманням при цьому
порядку, встановленого ст.ст.26-30 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
відсутні також докази надіслання
боржнику письмового повідомлення про
порушення забезпеченого обтяженням
зобов'язання, зміст якого повинен
відповідати вимогам щодо повідомлення,
зазначеним у ст.27 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», яке надсилається
одночасно з реєстрацією Обтяжувачем в
Державному реєстрі відомостей про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. Для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Як вбачається з матеріалів, доданих
позивачем до позову, станом на 22.07.2013
року заборгованість за кредитним
договором №881037/МБ/980 від 19.08.2008 року
складає 69 050 грн. 44 коп., з якої: основний
борг - 54 358 грн. 00 коп. з них прострочено: 6
338 грн. 22 коп., заборгованість по
відсотках становить 5 304 грн. 89 коп., з
них прострочено: 4 627 грн. 23 коп.,
заборгованість по пені - 241 грн. 75 коп., з
них прострочено: 241 грн. 75 коп.,
заборгованість по штрафу відповідно до
п.5.2 Договору становить 9 145 грн. 80 коп.
Разом з сумою інфляції
заборгованість станом на 22.07.2013 року
становить 69 257 грн. 80 коп.

При цьому, позивач в позові
зазначив, що ринкова вартість об'єкта
застави - транспортного засобу
становить 60 000 грн. 00 коп., при цьому,
відзначається, що позивачем не надано
будь-яких достовірних доказів щодо
дійсної ринкової вартості
транспортного засобу.

Під час судового розгляду справи,
позивачем надано розрахунок
заборгованості за кредитним договором
станом на 28 січня 2014 року, яка становить
75 993 грн. 23 коп., та з якої: основний борг
становить 54 358 грн., з них прострочено 14
125 грн. 20 коп., заборгованість по
відсотках становить 11 157 грн. 41 коп., з
них прострочено 10 294 грн. 93 коп.,
заборгованість по пені становить 1 332
грн. 02 коп., з них прострочено 1 332 грн. 02
коп., заборгованість по штрафу
відповідно до п.5.2 Договору становить 9
145 грн. 80 коп., в свою чергу відповідачем
надано висновок по визначенню вартості
транспортного засобу - автомобіля
Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року випуску, сірого
кольору, державний номер НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 19
серпня 2008 року, що належить ОСОБА_2,
виконаний ПП «Міжрегіональний
консалтинговий центр «паритет»,
сертифікат ФДМУ №11520/11 суб'єкта
оціночної діяльності від 22.03.2011 року, за
яким ринкова вартість колісного
транспортного засобу Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, станом на 16.01.2014 року склала 71 100
грн. 00 коп.

Крім того, відзначається, що в
документах, наданих позивачем в якості
доказів на обґрунтування позовних
вимог, відсутня згода позичальника та
власника транспортного засобу ОСОБА_2
на добровільну реалізацію заставного
автомобіля з метою погашення
простроченої кредитної
заборгованості.

З відповідною заявою про
вирішення банком питання погодження
добровільної реалізації автомобіля
Mitsubishi Colt 1.3 AT, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2, та який переданий в
заставу Банку, звернувся лише 10 грудня
2013 року представник ОСОБА_2 за
довіреністю ОСОБА_1, в той час як Банком
пред'явлено позов до суду в жовтні, 2013
року.

Окремо відзначається, що
відповідачем в справі визначений
Ленінський відділ державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції. Пленум
Верховного Суду України в пункті 4
постанови № 6 від 27 серпня 1976 року із
наступними змінами «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису», що має застосовуватися
при вирішенні даного звернення,
роз'яснив, що за правилами,
установленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Розглядаючи справу, суд згідно з ч.
4 ст.10 ЦПК України, вирішує питання про
залучення до участі у справі належних
відповідачів (співвідповідачів) за
правилами ст. 33 ЦПК України, однак
позивач не скористався зазначеним
правом, та в порядку ст.33 ЦПК України не
ставив питання про залучення до участі
в справі в якості співвідповідача ПАТ
«ЕрстеБанк», правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ «Фідокомбанк».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 58 та 59 ЦПК України
визначені вимоги щодо належності та
допустимості доказів, а саме нормами
вказаних статей передбачено, що
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень, суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування, суд не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Збирання судом доказів по справі
та розгляд обставин, які виходять за
межі позовних вимог буде порушенням ст.
11 ЦПК України щодо диспозитивності
цивільного судочинства. Позивач
всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК
України не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовуються його
вимоги до суду, на підставі чого,
виходячи з принципу диспозитивності
цивільного судочинства, суд приходить
до висновку про відмову позивачу в
задоволенні позову за його
необґрунтованістю, недоведеністю та
безпідставністю.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України,
Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст.3,
4, 10, 11, 59, 60, 213-215, 218 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 серпня 1976 року (з
наступними

змінами), суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
публічне акціонерне товариство
«Фідокомбанк» про звільнення з-під
арешту заставного майна -
транспортного засобу Mitsubishi Colt, 1.3 AT, 2008
року випуску, сірого кольору, державний
номер НОМЕР_1, належного ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_2, накладеного на підставі
постанови Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції від 10 травня 2012 року, та
скасування розшуку майна боржника -
транспортного засобу Mitsubishi Colt, 1.3 AT, 2008
року випуску, сірого кольору, державний
номер НОМЕР_1, належного ОСОБА_2, на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_2, оголошеного відповідно до
постанови Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції від 27 вересня 2012 року, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. А. Іванова