Справа №468/604/14-ц 11.06.2014 11.06.2014 11.06.2014
Провадження №22ц/784/1725/14
Головуючий в першій інстанції Янчук
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю представника відділу ДВС
Кононенка А.В.,

боржниці
ОСОБА_4,

представника боржниці
ОСОБА_5,

стягувача
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Баштанського районного суду
Миколаївської області від 31 березня 2014
року

за поданням відділу Державної
виконавчої служби Баштанського
районного управління юстиції
Миколаївської області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

31 березня 2014 року державний виконавець
відділу Державної виконавчої служби
Баштанського районного управління
юстиції (далі - відділ ДВС) у порядку ст.
377-1 ЦПК України звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В поданні державний виконавець
зазначав, що на примусовому виконанні у
відділі ДВС з 10 лютого 2014 року
знаходяться виконавчі листи про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
боргу та судових витрат на загальну
суму 8 868 грн. 30 грн.

Посилаючись на те, що боржниця
ухиляється від виконання обов'язку,
покладеного на неї судовим рішенням, не
з'являється на виклик державного
виконавця, державний виконавець просив
тимчасово, до виконання судового
рішення, обмежити останню у праві
виїзду за межі України.

Ухвалою Баштанського районного суду
Миколаївської області від 31 березня
2014 року подання відділу ДВС задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на те, ухвала суду
постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права
просить її скасувати та постановити
нову, якою відмовити у задоволенні
подання відділу ДВС.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відділу ДВС, боржниці, її
представника та стягувача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив із того, що боржниця ухиляється
від виконання рішення суду.

Проте погодитись із таким висновком
суду повністю не можна, оскільки суд
дійшов його із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
на примусовому виконанні у відділі ДВС
з лютого 2014 року знаходяться три
виконавчі листи, видані Баштанським
районним судом Миколаївської області 06
лютого 2014 року (№ 1402/503/12, № 1402/503/12 та №
1402/503/12) про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_6 5 511 грн. боргу, 1500 грн.
судових витрат та 1000 грн. боргу.

Державним виконавцем відділу ДВС 10
лютого 2014 року винесені постанови про
відкриття виконавчих проваджень (а.с. 5,
11, 14) та приєднані до зведеного
виконавчого провадження (а.с. 30).

Матеріали справи містять копії
виклику боржниці до державного
виконавця від 10 лютого 2014 року (а.с. 6-7,
10, 13) та повідомлення від 20 березня 2014
року (а.с. 15).

Проте, доказів направлення цих вимог та
повідомлення за місцем проживання
ОСОБА_4, отримання їх останньою,
державний виконавець суду не надав.

Тобто, докази, які б свідчили про
ухилення боржниці від виконання
зобов'язання, в матеріалах справи
відсутні.

При цьому, така санкція, як тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, передбачена не за наявності
факту невиконання зобов'язань, а за
ухилення від їх виконання.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_4
свідомо не виконувала належні до
виконання зобов'язання.

Отже, на момент звернення до суду з
поданням, факт ухилення боржниці від
виконання зобов'язання, покладеного на
неї рішенням суду, повинен вже
відбутися і бути об'єктивно наявним та
вбачатися із матеріалів виконавчого
провадження.

За такого, розглянувши подання без
участі самого державного виконавця,
без дослідження матеріалів
виконавчого провадження, без наявності
належних доказів на підтвердження
ухилення боржниці від виконання
рішення суду, суд першої інстанції
дійшов передчасного висновку про
задоволення подання державного
виконавця.

Крім того, суд не звернув уваги на ст. 33
Конституції України відповідно до
якої, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи вищевикладене та на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
колегія суддів вважає, що оскаржувана
ухвала підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Баштанського районного суду
Миколаївської області від 31 березня 2014
року скасувати, а питання про вирішення
подання державного виконавця передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий

Судді