У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
будівельні матеріали та конструктивні
елементи, які було використано під час
будівництва будинку, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
визнати за нею право власності на Ѕ
частину будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, з яких було
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за
час шлюбу із ОСОБА_4 сторони за спільні
кошти збудували житловий будинок
АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту,
реєстраційна вартість будинку на 11
вересня 2012 року становить 908 351 грн.

Оскільки вказаний будинок не введено в
експлуатацію, право власності на нього
не зареєстровано, то за позивачем
необхідно визнати право власності на
будівельні матеріали та конструктивні
елементи будинку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 14 січня 2014 року,
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на Ѕ частину
будівельних матеріалів та
конструктивних елементів, які було
використано під час будівництва
житлового будинку АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 11
серпня 2006 року до 14 травня 2013 року.

За час перебування у шлюбі сторонами
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1
із господарськими будівлями та
спорудами.

На час вирішення спору будинок в
експлуатацію не здано, право власності
на нього не зареєстровано.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що із урахуванням положень ст. 60
СК України, будівельні матеріали та
конструктивні елементи, використані
при будівництві спірного будинку, є
спільною сумісною власністю подружжя.
Апеляційний суд також виходив із того,
що найменування будівельних
матеріалів, використаних при
будівництві будинку та господарських
споруд, право власності на які визнано
за позивачем, зазначено у технічному
паспорті на будинок.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
використані під час будівництва
житлового будинку АДРЕСА_1 із
господарськими будівельні матеріали є
спільним сумісним майном подружжя.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», за позовом дружини,
членів сім'ї забудовника, які спільно
будували будинок, а також спадкоємців
суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Проте суди не з'ясували і не зазначили,
які саме будівельні матеріали та
конструктивні елементи було
використано під час будівництва та
підлягають поділу, яку вони мають
вартість, коли такі були придбані та
якими доказами ці обставини
підтверджено.

Із матеріалів справи вбачається, що
будівельно-технічну експертизу
проведено не було, матеріали цивільної
справи було повернуто експертом.

Не можна погодитись із висновком
апеляційного суду про те, що
найменування будівельних матеріалів,
використаних при будівництві будинку
та господарських споруд, вказано у
технічному паспорті на спірний
будинок, оскільки у технічному
паспорті зазначено лише призначення
частин будинку та їх площа.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги
на те, що обраний позивачем спосіб
захисту права є бажанням поділити
спільне сумісне майно подружжя.
Зокрема, у позовній заяві та
запереченнях на апеляційну скаргу,
ОСОБА_3 зазначала, що відповідач не
бажає реєструвати право власності на
новостворене нерухоме майно для
уникнення його поділу між сторонами,
для чого відчужив своїй матері
земельну ділянку, на якій збудовано
будинок, та під час нотаріального
посвідчення цього договору не вказав,
що земельна ділянка вільна від
забудови.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не з'ясував ступінь
готовності будинку. До касаційної
скарги додано Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації від
10 грудня 2012 року, згідно із якою
житловий будинок АДРЕСА_1 готовий до
експлуатації.

Із урахуванням цієї обставини суд не
взяв до уваги, що можна визнати право
власності на будівельні матеріали і
конструктивні елементи будинку при
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку та не з'ясував, чи
можливо поділити будинок, чи підлягає
захисту порушене право позивача в
обраний нею спосіб за таких обставин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України не
з'ясував характер правовідносин між
сторонами; не встановив фактичні
обставини справи; не роз'яснив позивачу
право уточнити позовні вимоги та
дійшов передчасного висновку про
задоволення позову.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд відповідно
до ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином доводи апеляційної скарги не
перевірив, не звернув увагу на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
та передчасно залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, судові рішення у
справі необхідно скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

О.В. Попович