Провадження № 2/344/407/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді:
Барашкова В.В.

за участю секретаря:
Струк Л.М

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського
обласного державного об»єднання
спиртової і лікеро-горілчаної
промисловості, третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача - арбітражного керуючого
Градюка Олександра Івановича про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, про
поновлення на роботі на посаді лікаря
медпункту, стягнення невиплаченої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у розмірі 1 612,20 грн., та
моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача до участі у
справі судом залучено розпорядника
майном Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
Градюка О.І.

Вимоги у позовній заяві обґрунтовано
тим, що позивача 12 червня 2013 року
наказом № 76 було звільнено з роботи за
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
реорганізацією структурних
підрозділів відповідача згідно нового
штатного розпису, в якому відсутня
посада лікаря з функціональної
діагностики. Таке звільнення проведене
з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
оскільки в ньому відсутня підстава
розірвання трудового договору, за яким
працював позивач, при проведенні
реорганізації структурних підрозділів
підприємства, та у зв'язку з порушенням
норм статуту відповідача, в якому
реорганізація його структурних
підрозділів не передбачена, а
реорганізація підприємства
здійснюється тільки Уповноваженим
органом - Міністерством аграрної
політики та продовольства України, і в
даному випадку перебування боржника на
стадії банкрутства - за погодженням з
арбітражним керуючим. З цих та інших
підстав, згідно позовної заяви, вимоги
позову підлягають до задоволення.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.
Суду пояснила, що внаслідок
незаконного звільнення позивач зазнав
напруження і стресу, що призвело до
душевних страждань та втрати звичного
способу життя. Просила позов
задоволити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, викладених у
поданому ним письмовому запереченні та
суду пояснив, що звільнення позивача
відбулося з дотриманням закону, а тому
позов є безпідставним. Просив у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача - арбітражний керуючий
Градюк О.І. у судове засідання не
з'явилася. Враховуючи положення статей
35 та 36 Цивільного процесуального
кодексу України, право сторін на
правову визначеність щодо спору,
справедливий суд та розумні строки
розгляду, суд вважає за можливе
провести розгляд справи за відсутності
третьої особи, надіславши їй
невідкладно після виготовлення
повного рішення його копію та
забезпечивши таким чином право на
оскарження.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку про те, що із
встановлених обставин справи
випливають трудові правовідносини, а
також про необґрунтованість позовних
вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином не підлягає доказуванню
обставина про звільнення позивача 12
червня 2013 року з посади лікаря з
функціональної діагностики медпункту
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості,
оскільки визнається сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у передбачених випадках,
зокрема, змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що державним
концерном спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
(Концерн «Укрспирт»), у відповідності
до Постанови № 672 від 28.07.2010р. Кабінету
Міністрів України «Про утворення
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості» щодо
проведення реорганізації державних
підприємств спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, що
належать до сфери управління
Міністерства аграрної політики, згідно
з додатком 1 і 2 шляхом приєднання до
Державного підприємства «Укрспирт» та
шляхом виділу майна, з використанням
якого виготовляється підакцизна
продукція, і передачі такого майна до
Державного підприємства «Укрспирт»,
було надіслано Івано-Франківському
обласному державному об'єднанню
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості листа № 16-01-6-3/22 від 11
травня 2012 року щодо вжиття заходів
стосовно зменшення кількості штатних
працівників цього підприємства.

20 березня 2013 року концерном «Укрспирт»
видано наказ № 12 про заходи підготовки
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості до
реорганізації та зобов'язано тимчасово
виконуючу обов'язки генерального
директора Івано-Франківського ОДОСП
Гаркаву Н.М. в місячний термін
здійснити аналіз відповідності діючої
структури підприємства ринковим
умовам сьогодення та привести штатний
розпис працівників підприємства до
економічно-обґрунтованої кількості, з
урахуванням об'ємів виробництва та
реалізації в 2013 році.

Відповідно до п. 10.2. Статуту
підприємства, управління Об'єднанням
здійснюється його генеральним
директором, який призначається
концерном «Укрспирт» на умовах
укладення з ним контракту за
погодженням з Міністром аграрної
політики України та місцевою державною
адміністрацією.

04 квітня 2013 року тимчасово виконуючою
обов'язки генерального директора
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
Гаркавою Н.М. видано наказ № 57 «Про
реорганізацію структурних підрозділів
Івано-Франківського ОДОСП», яким
наказано затвердити новий штатний
розпис підприємства, провести
реорганізацію структурних підрозділів
підприємства згідно нового штатного
розпису та зобов'язано відділ кадрів
повідомити про даний наказ всіх
працівників об'єднання під розписку.

Згідно положень статті 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених, зокрема, пунктом
1 частини 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.

28 травня 2013 року тимчасово виконуючою
обов'язки генерального директора
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
Гаркавою Н.М. подано на ім'я голови
профкому підприємства подання № 01-1/338
про надання погодження на вивільнення
працівників, зокрема ОСОБА_3, а
профспілковий комітет пропустив
термін розгляду подання і не повідомив
адміністрацію підприємства у
триденний строк, у зв'язку з чим
вважається, що профспілковий комітет
дав свою згоду на вивільнення ОСОБА_3

Враховуючи, що у зазначеному протоколі
на зборах профспілковий комітет
фактично визнав дотримання
адміністрацією підприємства порядку
та строків повідомлення про причини
наступних звільнень, кількість і
категорії працівників, яких це може
стосуватися та про строки проведення
звільнення, суд вважає
необгрунтованими доводи позивача щодо
відсутності проведення передбачених
ст. 494 КЗпП України консультацій
адміністрації з профспілкою та вважає
встановленою обставину отримання
належної згоди профспілкової
організації підприємства щодо
звільнення ОСОБА_3

При вирішенні даного спору також суд
виходив з роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у
абзаці 4 пункту 19 Постанови № 9 від
06.11.92р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів», відповідно до яких
судам слід мати на увазі, що при
проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Якщо це право не
використовувалось, суд не повинен
обговорювати питання про доцільність
такої перестановки (перегрупування).

Позивачем не доведено жодними доказами
його належність до категорій
працівників, зазначених у статті 42 КЗпП
України, а тому суд вважає, що в нього
відсутнє переважне право на залишення
на роботі перед іншими працівниками.

Відповідно до штатних розписів
підприємства з 01.01.2012 року та з 05.04.2013
року, наказів №12 від 26 січня 2012 року та
№ 59 від 05 квітня 2013 року, у термін їх
проведення та видачі відповідно у
Івано-Франківському обласному
державному об'єднанні спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
вакантні посади, зайняття яких можна
було б запропонувати ОСОБА_3 на момент
її звільнення, відсутні.

З цих підстав, враховуючи відсутність у
позивача доказів про його високу
кваліфікацією і продуктивність праці у
передбаченій частиною 1 статті 43 КЗпП
України сукупності, суд вважає не
доведеними належними доказами
викладені у позовній заяві обставини
щодо звільнення позивача з особистих
мотивів керівника підприємства за
наявності у ОСОБА_3 більш високої
кваліфікації, продуктивності праці та
стажу роботи, ніж у інших працівників
на такій посаді, відсутності
повідомлення інших залишених на
посадах працівників та прийняття менш
кваліфікованого працівника на його
посаду, а тому встановив відсутність
таких обставин.

При вирішенні даного спору, з огляду на
встановлену судом відсутність
обставин, на які посилається
представник позивача у позові, як на
достатні для визнання звільнення 12
червня 2013 року наказом № 76 за п. 1 ч. 1 ст.
40 КзПП України ОСОБА_3 незаконним та
поновлення його на роботі з
відповідними наслідками, суд з'ясував
наявність ряду обставин, що
спростовують доводи позивача про
незаконність його звільнення. Такими
обставинами є, зокрема, належне
дотримання відповідачем процедури
звільнення ОСОБА_3 та наявність
законних підстав для його звільнення.

За таких обставин, керуючись
конституційним принципом верховенства
права, оцінивши всебічно, повно та
об'єктивно всі наявні у справі докази
окремо та у сукупності, застосовуючи
відповідні норми матеріального права,
утверджуючи та забезпечуючи права
людини і основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд вважає
встановленою відсутність порушення
відповідачем конституційного права
позивача на працю та оплату праці, у
зв'язку з чим зазначене право позивача
відновлення та захисту в судовому
порядку не потребує, у зв'язку з чим у
задоволенні позову про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу слід
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При вирішенні спору в частині вимоги
позивача про стягнення з відповідача
моральної шкоди суд виходив з оцінки
причинного зв'язку між такою шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні,
з'ясовуваної судом, та встановив, що
позивачем не доведено факту заподіяння
йому моральної шкоди в розумінні ст. 23
ЦК України, а тому у задоволенні
позовної вимоги про її стягнення слід
відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 8,43, 55,124 Конституції України, ст.
ст. 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 40,
ст.ст. 42, 43, 494 КЗпП України, керуючись
ст.ст. 11, 57, 58, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215,218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних ОСОБА_3-
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
В.В.Барашков