Справа № 1316/4146/12 Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: позивача - ОСОБА_1,
представника відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Пустомитівської
державної нотаріальної контори, третя
особа Щирецька селищна рада
Пустомитівського району Львівської
області, про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом
часткового недійсним, визнання права
власності на 1 / 2 частину житлового
будинку в порядку спадкування,
реальний його поділ, визначення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

29.10.2012 року до Пустомитівського
районного суду Львівської області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Пустомитівської
державної нотаріальної контори, третя
особа Щирецька селищна рада
Пустомитівського району Львівської
області, про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом
часткового недійсним, визнання права
власності на 1 / 2 частину житлового
будинку в порядку спадкування,
реальний його поділ, визначення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою. У позовній заяві
позивач просить суд визнати частково
недійсним Свідоцтво про право на
спадщину за законом від 12.09. 2000 року,
видане Підгірняк Н.С. державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі за № 1447, в частині 1 / 2
ідеальної частки житлового будинку
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1 / 2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1; реально
поділити житловий будинок АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 права
власності на 1 / 2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1; виділити в
користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
присадибні земельні ділянки.

Позивач у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог покликається на
наступні обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 - мати
ОСОБА_1 та ОСОБА_8. У склад спадщини
після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина у склад якої увійшов житловий
будинок АДРЕСА_1 та присадибна
земельна ділянка при ньому пл.. 1599 кв.м.
На випадок смерті спадкодавець своїми
майновими правами не розпорядився. До
спадщини були закликані позивач та
ОСОБА_8, як спадкоємці першої черги
спадкування. Позивачем та ОСОБА_8 була
досягнута домовленість про те, що
останній сплатить позивачеві грошову
компенсацію, тому позивач не
зверталася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_8
таку заяву до нотаріальної контори
подав, коли саме позивачеві не відомо.
На початку 2000 року позивачеві стало
відомо, що Пустомитівською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_8 видано
свідоцтво про право на спадщину на весь
зазначений вище житловий будинок.
Проте компенсації від ОСОБА_8 позивач
не отримала, тому позивач змушена
звертатися до суду за захистом своїх
прав. Позивач вказує, що вона у
відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК
України 1963 року прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_7 та як і ОСОБА_8, від
так позивач має право отримати у
власність 1 / 2 частину спірного будинку.
Крім того, позивач вважає за необхідне
реально поділи спірний будинок та
присадибні земельні ділянки, які
належали спадкодавцю, у відповідності
до часток кожного із співвласників.
Відповідачі у справі є дружиною та
дочкою ОСОБА_8, який помер.

На підставі наведеного позивач у
позовній заяві просить суд задоволити
заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримала,
пояснення дала аналогічні викладеним у
позовній заяві, позов просила
задоволити.

Представник відповідачів: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні
заявлені позивачем позовні вимоги не
визнав покликаючись на обставини
викладені у письмовому відзиві на
позов, а саме: представник відповідача
вказує, що ОСОБА_2 неналежний
відповідач у справі, оскільки спірний
будинок належав її чоловікові ОСОБА_8.
Після смерті чоловіка ОСОБА_2 не
успадкувала спірного будинку, оскільки
відмовилася від прийняття спадщини в
користь дочки ОСОБА_3, яка на теперішній
час є єдиним власником спірного
будинковолодіння. Позивач не прийняла
спадщини після смерті ОСОБА_7, оскільки
позивач проживала за адресою: АДРЕСА_2.
Крім того, позивач у позовній заяві
опирається на висновок будівельно -
технічної експертизи, оформленої з
порушення встановлених правил та
такої, містить недостовірні дані. На
підставі наведеного представник
відповідачів у задоволенні позову
просить суд відмовити.

Представник відповідача
Пустомитівської державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явився.

Представник третьої особи Щирецької
селищної ради Пустомитівського району
Львівської області в судове засідання
не з'явився, проте у процесі судового
розгляду справи покликався на розсуд
суду при вирішенні справи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу присутніх у судовому
засіданні, проаналізувавши матеріали
цивільної справи, повно та всебічно
дослідивши докази у справі в їх
сукупності, судом встановлено наступні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи:

ОСОБА_7 за час свого життя з підстав, що
не заборонені законом, а отже
правомірно набула право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, що
стверджується Свідоцтвом на право
власності на жилий будинок від 17.02. 1989
року /а.с. 80/.

Встановлено, що ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
14.04. 1997 року /а.с. 78/. Із зазначеного
Свідоцтва про смерть також слідує, що
місцем смерті спадкодавця було селище
Щирець, Пустомитівського району,
Львівської області, яке згідно ст. 526 ЦК
України 1963 року було місцем відкриття
спадщини ОСОБА_7.

Встановлено, що ОСОБА_7 за час свого
життя свої правом власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 на випадок
смерті не розпорядилася та заповіту не
склала, що стверджується матеріалами
Спадкової справи № 388/2000 /а.с. 76 - 84/, тому
спадкування після її смерті, у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК
України 1963 року, відбувається за
законом.

Встановлено, що відповідно до вимог ч. 1
ст. 529 ЦК України 1963 року, до спадкоємців
першої черги спадкування після смерті
ОСОБА_7 належали:

ОСОБА_8 - син спадкодавця, факт родинних
відносин першої лінії споріднення
стверджується Свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 02.09. 1960 року
/а.с. 79/.

ОСОБА_1 - дочка спадкодавця, факт
родинних відносин першої лінії
споріднення стверджується Свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_3 від 29.08. 1956
року /а.с. 6/. Прізвище «Панюхіна»
змінено на «ОСОБА_1» внаслідок
укладення шлюбу з ОСОБА_10, що
стверджується Свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_4 від 20.03. 1966 року
/а.с. 7/.

Встановлено, що ОСОБА_8 вчинив дії
визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963
року, а саме фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що стверджується Довідкою №
699 від 2000 року, видана виконавчим
комітетом Щирецької селищної ради /а.с.
82/.

Встановлено, що ОСОБА_1 вчинила дії
визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963
року, а саме фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживала
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що стверджується Довідкою №
3155 від 01.08. 2012 року, видана Щирецькою
селищною радою /а.с. 11/. Оцінюючи
зазначену довідку суд прийшов до
висновку, що така не суперечить Довідці
№ 699 від 2000 року /а.с. 82/, оскільки у
будинку АДРЕСА_1 могли проживати як
ОСОБА_8 так і ОСОБА_1.

Встановлено, що ОСОБА_8 01.08. 2000 року
подав до Пустомитівської державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини ОСОБА_7 заяву про
прийняття спадщини після смерті
останньої, що стверджується Заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом № 459 від 01.08. 2000 року /а.с. 77/.

Судом встановлено та позивачем у
судовому засіданні визнано ту
обставину, що вона до держаної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини після смерті
спадкодавця із заявою про видачу
свідоцтво про право на спадщину не
зверталася. Також судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 від прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_7 не відмовлялася та
дій визначених ст. 553 ЦК України 1963 року
не вчиняла.

Зазначені вище обставини свідчать про
те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_7.

В силу вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року
ОСОБА_8 та ОСОБА_1 успадкували в рівних
частинах право власності на спірний
житловий будинок після смерті ОСОБА_7.

Встановлено, що ОСОБА_8 державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори Підгірняк Н.С. 12.09.
2000 року видано Свідоцтво про право на
спадщину за законом, зареєстровано в
реєстрі за № 1447 /а.с. 84/. Із зазначеного
Свідоцтва про право на спадщину за
законом слідує, що ОСОБА_8 є спадкоємцем
ОСОБА_7. Спадкове майно на яке видане це
свідоцтво складається з житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1, який
складається з двох житлових кімнат
житловою площею 45,1 кв.м., кухні,
коридору, кладової.

Беручи до уваги встановлені вище
обставини та зазначені норми закону
суд прийшов до висновку, що Свідоцтво
про право на спадщину за законом від
12.09. 2000 року, видане Підгірняк Н.С.
державним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори,
зареєстровано в реєстрі за № 1447, в
частині 1 / 2 ідеальної частки житлового
будинку АДРЕСА_1 є недійсним, оскільки
таким порушено права ОСОБА_1, як
спадкоємця ОСОБА_7. В свою чергу, із
зазначених підстав, за ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст. 392 ЦК України
слід визнати право власності на 1 / 2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1. Із зазначеного слідує, що всі
наступні реєстраційні дії вчинені
відповідачами, щодо 1 / 2 ідеальної
частини житлового будинку АДРЕСА_1 є
незаконними.

Встановлено, що ОСОБА_8 помер 03.04. 2012
року, що стверджується Витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про смерть № 4 від
03.08. 2012 року /а.с. 10/. Встановлено, що
спадкоємцями ОСОБА_8 були ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, що стверджується Заявою ОСОБА_2
№ 43 від 23.04. 2012 року про відмову від
спадщини /а.с. 54/ та Свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 09.10. 2012 року,
зареєстровано в реєстрі за № 1110 /а.с. 53/.
Тому, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є належними
відповідачами за заявленими позивачем
позовними вимогами.

Позовні вимоги заявлені позивачем про
реальний поділ житлового будинку
АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3
права власності на 1 / 2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1; виділення в
користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
присадибних земельних ділянок
задоволенню не підлягають виходячи із
наступного:

судом встановлено, що відповідно до ст.
364 ЦК України позивач має право на виділ
їй частки із житлового будинку АДРЕСА_1,
що дорівнює 1 / 2 ідеальній частині
вказаного будинку, проте реальний
поділ спірного будинковолодіння
неможливий, оскільки:

позивач у позовній заяві, як на доказ,
що встановлює варіанти реального
поділу спірного будинку покликається
на будівельно - технічне заключення про
поділ будинковолодіння АДРЕСА_1, що
складене 07.12. 2000 року /а.с. 15-22/. Згідно ч. 1
ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Беручи до уваги те, що
будівельно - технічне заключення про
поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 /а.с.
15-22/ складене 07.12. 2000 року, суд прийшов до
висновку, що таке не відображає
фактичних технічних та вартісних
характеристик спірного
будинковолодіння на теперішній час.
Таким чином, вказане вище будівельно -
технічне заключення не є належним
доказом щодо предмету доказування, в
розумінні ст. 58 ЦПК України. Сторонами у
справі не реалізованої їхнього права
на призначення будівельної експертизи,
що в свою чергу виключило можливість
визначити судом варіанти поділу
спірного будинку, оскільки вирішення
цього питання потребує спеціальних
знань.

Вимога позивача про визнання за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 права власності на 1 / 2 ідеальну
частину житлового будинку АДРЕСА_1
задоволенню не підлягає, такого
висновку суд прийшов виходячи з
наступного:

статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства. В
силу вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

З аналізу зазначених норм закону в їх
сукупності випливає, що права надані
особі вказаними нормами закону є
індивідуальними та можуть бути
реалізовані лише суб'єктом, права та
інтереси якого порушені, не визнані чи
оспорюються, крім випадків укладенні
договору доручення, видачі довіреності
та інших встановлених законом.

У матеріалах справи відсутні відомості
про наділення позивача
правомочностями для захисту цивільних
прав та інтересів відповідачів. Відтак,
позивач вийшов за межі своїх прав
заявляючи позовні вимоги про визнання
за відповідачами право власності на
спірне майно.

Питання поділу земельних ділянок про
які позивач зазначає, судом не може
бути вирішено, оскільки сторонами у
справі всупереч ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України не представлено суду доказів
того, що спадкодавець ОСОБА_7 за час
свого життя набула у власність чи
користування земельну ділянку площею
1599 кв.м., що призначена для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Документально підтверджені понесені
сторонами судові витрати підлягають
розподілу у відповідності до вимог ч. 1
ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 529, 549, 562 ЦК України 1963
року, ст.ст. 392, 1301 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити
частково.

Визнати частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом від
12.09. 2000 року, видане Підгірняк Н.С.
державним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори,
зареєстровано в реєстрі за № 1447, в
частині 1 / 2 ідеальної частки житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /
2 ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині реального поділу житлового
будинку АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 права власності на 1 / 2 ідеальну
частину житлового будинку АДРЕСА_1;
виділення в користування ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 присадибних земельних
ділянок, -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно в
користь ОСОБА_1 107, 30 грн. понесених
позивачем судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішенням.

СуддяЄ. О. Данилів