Справа № 256/3170/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

28 травня 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька в
складі:

головуючого судді Домарєва О.В.,

при секретарі Вашкулатової
Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок злочину», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
яким просив стягнути з відповідача на
його користь майнову шкоду в сумі 14769,24
грн. та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.,
завдані під час скоєння злочину.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву у якій просив
розглянути справу за його відсутності,
у зв'язку з скрутним станом здоров'я.
Позовні вимоги підтримав у повному
обсязі. Не заперечував проти заочного
розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, не повідомивши суд про
причини неявки, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, у зв'язку з чим на підставі п. 4 ст.
169 ЦПК України, суд ухвалив: справу
розглянути за його відсутності на
підставі наявних у ній матеріалів. Зі
згоди позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.09.2011 року в
результаті умисних дій, перебуваючи
стані алкогольного сп'яніння,
відповідач ОСОБА_2, знаходячись на
території ДОКТМО по пр. Ілліча, 14 в
Калінінському районі міста Донецька,
разом із невстановленими у ході
досудового слідства особами,
матеріали відносно яких виділені в
окреме провадження, вступивши у
злочину угоду на скоєння таємного
викрадення майна, яке належить
позивачу ОСОБА_1, з гаражу
розташованого на території
господарської частини ДОКТМО по пр.
Ілліча в Калінінському районі
м.Донецька. Після чого в той же день,
05.09.2011 року ОСОБА_2 разом з
невстановленими в ході розслідування
особами, з метою таємного викрадення
майна ОСОБА_1 підійшли до гаражу, після
чого залізли на дах гаражу, де за
допомогою слюсарних ключів підділи
металеві листи перекриття даху, та
через нього невстановлена особа
проникла до приміщення гаражу, після
зсередини відкрила вхідні двері
гаражу, та впустила до гаражу ОСОБА_2
діючі навмисно, повторно, з корисливих
мотивів, за попередньою домовленістю
викрали один металевий лист розміром
1,25х1.20 м. товщиною 5мм. вартістю 600 грн.,
один металевий лист розміром 1,20х1.20 м.
товщиною 5 мм. вартістю 370 грн.,два
металевих листа розміром 1,25х1,25 м.
товщиною 3 мм. вартістю 494 грн. 67 коп. за
один лист на загальну суму 989 грн. 34 коп.,
три металевих листа розміром 1,25м.х2,25м.
товщиною 2 мм. вартістю 261 грн. 30 коп. за
один лист на загальну суму 783 грн. 90
коп.,три оцинкованих металевих листа
розміром 1м.х2м. вартістю 160 грн. за один
лист на загальну суму 480 грн., брухт
чорного металу у кількості 3 тони 20 кг.
на загальну суму 6040 грн., будівельний
калорифер вартістю 600 грн., двигун
станка для різки металу вартістю 1800
грн., електромагнітну котушку вартістю
240 грн., штанги для заміру металу
вартістю 2400 грн., електричний щіток «А
3124 У4» вартістю 256 грн., електричний
щіток «А 3126 №523» вартістю 210 гривень, а
усього майна на загальну суму 14769 грн. 24
коп. Після цього ОСОБА_2, та
невстановлені в ході досудового
слідства особи з місця скоєння злочину
зникли розпорядившись викраденим за
своїм розсудом, чим спричинили
позивачу матеріальну шкоду.

18 березня 2014 року ОСОБА_2 був засуджений
вироком Калінінського районного суду
м. Донецька за ст. 185 ч. 3 КК України до 3
років позбавлення воли. У судовому
засіданні ОСОБА_2 свою провину у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ст.185 ч.3 КК України,
визнав повністю, підтвердив
встановлені судом обставини вчинення
злочину, щиро покаявся.

Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України
- особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1190
Цивільного кодексу України - майнова
шкода, заподіяна майну фізичної чи
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла.

Згідно з роз'ясненнями п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ по позовах про відшкодування
шкоди» від 27 березня 1992 року №6 з
наступними змінами і доповненнями -
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що 1) дії
останньої були неправомірними, 2) між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

З урахуванням наведених обставин на
вимог закону, суд приходить до
висновку, що між діями відповідача та
шкодою заподіяною позивачеві є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, що
підтверджується вироком Калінінського
районного суду м. Донецька від 18
березня 2014 р.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 31.03.1989 року з
наступними доповненнями "Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна" роз'яснено, що при
розгляді в порядку цивільного
судочинства позову, що випливає з
кримінальної справи, суд визначає суми,
що підлягають стягненню на
відшкодування збитку, з урахуванням
доказів, як наявних у кримінальній
справі, так і додатково представлених
сторонами і зібраних з ініціативи суду.

Обговорюючи питання про законність та
обґрунтованість заявленого позову в
частині відшкодування матеріального
збитку, судом враховуються наступні
обставини.

Позивачем заявлено цивільний позов
про відшкодування матеріальної шкоди
на загальну суму 14769, 24 грн., яка була
встановлена досудовим слідством
згідно вироку Калінінського районного
суду м. Донецька від 18.03.2014 року.

З урахуванням сукупності наведених
обставин та вищевказаних вимог закону
і роз'яснень Пленуму Верховного суду
України, позовні вимоги в цій частині
визнаються судом обгрунтованими та
такими, що підлягають повному
задоволенню..

Обговорюючи позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди, судом
встановлено наступне.

Відповідно до ст. 10 ч. 2, 3 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у
справі.Відповідно до ст.60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень проти них. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у розгляді справи.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» ухвалене у справі рішення має
бути гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, заподіяна фізичній чи юридичній
особі неправомірним рішенням, діями чи
бездіяльністю, компенсується особою,
заподіяною її, при наявності її вини
окрім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Статтею 23 Цивільного Кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

3. Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»

П. 3 Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

П. 4. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній
заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

П. 5 Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

П. 9 Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Аналіз наведених обставин та вимог
Закону дозволяє суду зробити висновок
про те, що позивачем надано суду
належні та допустимі докази того, що
винними діями відповідача йому була
спричинена моральна шкода та
враховуючи фізичні і моральні
страждання позивача, їх тривалість і
тяжкість, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
конкретні обставини у справі та
наслідки, що настали, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд також приходить до
висновку про можливість задоволення
позову в цій частині в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

А тому з відповідача на користь держави
підлягають стягненню ставка судового
збору за подання позову майнового
характеру у розмірі 1 відсоток ціни
позову, тобто 247,69 грн., що передбачено
ст. 4 ч. 2 п.1 п.п.1 ЗУ «Про судовий збір» та
судовий збір за подання позову про
відшкодування моральної шкодиу
розмірі 1 відсоток ціни позову, тобто
247,69 грн., що передбачено ст. 4 ч. 2 п.1 п.п.6
ЗУ «Про судовий збір», а всього у
розмірі 495,38 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 22, 23, 265, 1166, 1167, 1190 ЦК України, п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ по позовах про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року №6, п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989
року з наступними доповненнями "Про
практику застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна", п. 3, 4, 5, 9 Постановою
Пленуму Верховного суду України від 31
березня 1995 року N 4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» ст.ст. 10, 11, 60, 61, 164, 209,
213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок злочину» -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у розмірі 14769, 24 грн.
та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а
всього 24769,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір - 495,38
грн. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя О.В. Домарєв

28.05.2014