АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1349/2014
інстанції: Гаврилов Д.В.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року квітня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Приходько Л.А. Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 14 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
товариства з додатковою
відповідальністю "Херсонський
електромеханічний завод" про зміну
формулювання причини звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 23 липня 2012 року перебував у
трудових відносинах з ОДО «Херсонський
електромеханічний завод», працюючи на
посаді фрезувальника.

З 25.04.2013 року по 22.10.2013 року фактично не
працював, оскільки знаходився на
лікарняному, після чого був
направлений для продовження лікування
до санаторію.

25.11.2013 року він вийшов на роботу, проте
його робоче місце було зайнято іншим
працівником, якого було прийнято на
роботу на час хвороби позивача.

Прийшовши на роботу 26.11.2013 року, у
зв'язку з відсутністю робочого місця та
поганим самопочуттям, майстер цеху
запропонував йому покинути територію
заводу.

Вранці 27.11.2013 року начальний цеху
повідомив про необхідність звернутися
у відділ кадрів задля отримання
трудової книжки, оскільки з 26 листопада
2013 року його було звільнено з посади
фрезувальника 2 розряду насосного цеху
ТзДВ «Херсонський електромеханічний
завод» на підставі п.7 ст. 40 КЗпП
України, у зв'язку з перебуванням на
робочому місці у стані алкогольного
сп'яніння.

Вважає таке звільнення незаконним,
оскільки 26 листопада 2013 року в стані
алкогольного сп'яніння на роботі не
перебував, територію заводу залишив у
зв'язку з поганим самопочуттям та
відсутністю робочого місця.

Позивач просив змінити формулювання
причини його звільнення, поновити його
на посаді та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 14 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 23 липня 2012 року
ОСОБА_6 був прийнятий учнем
фрезерувальника в насосний цех ТзДВ
«Херсонський електромеханічний
завод», а в подальшому 25.10.2012 року
переведений на посаду фрезерувальника
другого розряду (а.с.10).

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитись до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Відповідно до п.7 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Згідно вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених, у тому числі, п.7
ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу (профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів», №9 від 6
листопада 1992 року, роз'яснено, що
нетверезий стан працівника або
наркотичне чи токсичне сп'яніння
можуть бути підтверджені як медичним
висновком, так і іншими видами доказів
(ст.57 ЦПК України), яким суд має дати
відповідну оцінку.

Згідно протоколу №12 від 26 листопада 2013
року первинною профспілковою
організацією заводу надано згоду на
звільнення ОСОБА_5 на підставі п.7 ст. 40
КЗпП України (а.с.28).

Наказом №319-ок товариства з додатковою
відповідальністю «Херсонський
електромеханічний завод» від 26.11.2013
року ОСОБА_6 звільнений з роботи на
підставі п.7 ст.40 КЗпП України - за появу
на робочому місці в нетверезому стані
(а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку, що звільнення
позивача за появу на робочому місці в
нетверезому стані відбулося з
дотриманням ТзДВ «Херсонський
електромеханічний завод»
встановленого законом порядку.

Матеріали справи та досліджені судом
докази свідчать, що 26.11.2013 року було
встановлено факт порушення ОСОБА_5
трудової дисципліни, а саме поява
останнього на роботі в нетверезому
стані, що призвело до наслідків
передбачених п.7 ст. 40 КЗпП України.

Ця обставина підтверджується, як
складеним у той же день відповідним
актом комісії (а.с.26), доповідними
записками начальна цеху ОСОБА_7,
майстра механічного відділення
насосного цеху ОСОБА_8 (а.с.20, 21),
протоколом засідання профспілкової
організації працівників ТзДВ
«Херсонський електромеханічний завод»
про дачу згоди на звільнення позивача,
так і показами вказаних свідків,
допитаних у суді першої інстанції
(а.с.38-51).

Доводи апеляційної скарги про те, що
допитані свідки є зацікавленими та
залежними від підприємства особами
колегія суддів визнає неприйнятними у
зв'язку з їх недоведеністю. Стаття 60 ЦПК
України передбачає, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги висновки суду не спростовують і
не містять посилання на нові факти чи
засоби доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду ухвалено на підставі
належних та досліджених в судовому
засіданні доказів, яким суд дав оцінку
відповідно до норм
цивільно-процесуального законодавства
та відповідає нормам матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :