Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №272/97/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Чуб Інна Анатоліївна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Павицької Т.М.

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

при секретарі Камінній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" про стягнення боргу за
договором позики, за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" на рішення Андрушівського
районного суду Житомирської області
від 29 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" про стягнення боргу за
договором позики. На обґрунтування
своїх вимог посилався на те, що 06
вересня 2013 року він уклав з
відповідачем, договір позики, за
умовами якого позичив йому 47 070 грн.
Позика підтверджується письмовим
договором позики. За умовами договору
відповідач зобов'язувався повернути
борг до 01 листопада 2013 року.
Посилаючись на те, що відповідач
повернув борг не повністю, просив
стягнути з останнього на його користь
17 070 грн. 18 коп. боргу за договором
позики, 7084 грн. 05 коп. пені, 18 828 грн.
штрафу.

Рішенням Андрушівського районного
суду Житомирської області від 29
квітня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ТОВ
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" на користь ОСОБА_1 17 070 грн.
боргу за договором позики 7084 грн. 05 коп.
пені, 6828 грн. штрафу, а всього 30 982 грн. 05
коп. Стягнуто з ТОВ "
Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" на користь ОСОБА_1 310 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка", посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
стягнення пені та штрафу і ухвалити
нове - про відмову у задоволенні цих
вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" 06 вересня 2013 року було укладено
договір позики грошових коштів в сумі 47
070 грн., які відповідач зобов'язувався
повернути до 01 листопада 2013 року.

За змістом ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.545 ЦК України, прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі. Якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що відповідач
за договором позики не повернув 17 070
грн. боргу.

Оскільки відповідач належним чином
не виконав умови договору позики, то
суд першої інстанції обгрутовано
стягнув з останнього на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 17 070 грн.

Є правильним висновок суду першої
інстанції в частині часткового
задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення
пені та штрафу.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України
передбачено, що у випадку своєчасного
не повернення суми позики, позичальник
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно п.п. 6.2, 6.2.4 додаткової
угоди до договору позики грошових
коштів від 06.09.2013 року у випадку
несвоєчасного виконання грошових
зобов`язань за договором позичальник
зобов`язується сплатити позикодавцю
пеню у розмірі 0,5 % від суми
заборгованості за кожен день
прострочення; якщо період прострочення
становить 30 календарних днів, окрім
вказаної пені позичальник
зобов`язується сплатити позикодавцю
штраф у розмірі 40% від суми позики.
Додаткова угода ніким не оскаржена.

ТОВ „Сільськогосподарське
підприємство „Спіка" у письмовій заяві
просило зменшити розмір пені та штрафу,
посилаючись на тяжкий фінансовий стан.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз'яснено у п.27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин"
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Враховуючи фінансовий стан
відповідача, те, що штраф перевищує
розмір заборгованості за договором
позики, суд першої інстанції зробив
правильний висновок про доцільність
зменшення суми штрафу. Наявність
будь-яких інших обставин, не врахованих
судом при зменшенні штрафу,
відповідачем не доведена.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про звільнення від сплати пені
та штрафу у зв'язку із скрутним
фінансовим станом, оскільки ст.551 ЦК
України передбачає лише зменшення
розміру неустойки, а не звільнення від
її повної сплати.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та дана їм належна
оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судове рішення відповідає
вимогам закону й підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Спіка" відхилити.

Рішення Андрушівського районного
суду Житомирської області від 29
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді