АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Немировської О.В., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Делкон-Україна» на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19 вересня 2013 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства
«Інноваційно-промисловий банк» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Делкон-Україна»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю «Термо Гласс» про
стягнення заборгованості по договору
про надання банківської гарантії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 р. публічне акціонерне
товариство «Інноваційно-промисловий
банк» (надалі - ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк»)
звернулось у суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Делкон-Україна»
(надалі - ТОВ «Делкон-України», ОСОБА_1,
ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю «Термо Гласс» (надалі
- ТОВ «Термо Гласс») про стягнення
заборгованості по договору про надання
банківської гарантії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що ТОВ «Делкон-Україна» належним чином
не виконує зобов'язання за договором
про надання банківської гарантії, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, що підлягає стягненню
з відповідачів, як боржника та
поручителів, на користь банку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 19 вересня 2013 р. позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ТОВ «Делкон-України», ОСОБА_1
та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк»
заборгованість за договором про
надання банківської гарантії в сумі 99
338 грн., штраф в сумі 445 161 грн. та 3 441 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Делкон-Україна», посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, незастосування норм
матеріального права, що підлягали
застосуванню, просить рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

У відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 28 грудня 2010 р. між
ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» та
ТОВ «Делкон-Україна» було укладено
договір про надання банківської
гарантії на загальну суму 890 323 грн. 86
коп. зі строком дії по 30 листопада 2012 р.
на користь Управління Національного
банку України в Луганській обл. /а.с.43-44/.

Згідно п.3.4.б договору підприємство
зобов'язане сплатити комісію банку
відповідно до п.2.1 цього договору - у
розмірі 151 478 грн., у разі несвоєчасної
сплати комісії сплатити банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
(діючої у період прострочення) від суми
простроченої заборгованості за
комісією за кожний день прострочення
платежу.

Положеннями п.4.1 договору сторони
погодили, що у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань,
зазначених у п.3.4 цього договору,
підприємство сплачує банку у
безспірному порядку штраф у розмірі 50%
від суми гарантії.

З метою забезпечення виконання умов
договору між банком і ОСОБА_1., а також
між банком та ОСОБА_2 було укладено
договори поруки.

Умовами п.1.1 договорів поруки
встановлено, що поручитель добровільно
бере на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати по
зобов'язаннях позичальника, що
виникають з умов договору про надання
банківської гарантії від 28 грудня 2010 р.
на користь Управління Національного
банку України в Луганській обл. на
загальну суму 890 323 грн. 86 коп. строком по
30 листопада 2012 р., зі сплатою комісії за
надання банківської гарантії у сумі 151
478 грн…Поручитель добровільно бере на
себе зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язаннях
позичальника, що виникають з умов
основного договору у обсязі суми
заборгованості з врахуванням комісії,
а також нарахованих процентів, штрафів,
пені /а.с.47-48, 49-50/.

28 грудня 2010 р. на виконання умов
договору банком було видано Управлінню
Національного банку України в
Луганській обл.. гарантію №Г 52-2010 /а.с.46/.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
районний суд виходив з того, що
товариство порушило умови договору про
надання банківської гарантії, у зв'язку
з чим з нього, як боржника та ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, як поручителів, підлягає
стягненню заборгованість в сумі 99 338
грн. та 445 161 грн. штрафу.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент звернення банку в суд з позовом
закінчився строк договору, остільки
строк банківської гарантії сплинув
30 листопада 2012 р. спростовуються
фактичними обставинами справи.

Так, положеннями п.6.1 укладеного між
банком та товариством договору
встановлено, що цей договір набуває
чинності з дня його підписання
сторонами і діє до повного виконання
підприємством зобов'язань за ним.

Між тим, відповідачами не надано
доказів повного виконання зобов'язань
товариства умов договору.

Посилання апеляційної скарги на
положення ст.560-561, 568 ЦК України не
заслуговують на увагу, остільки
вказані норми регулюють
правовідносини між гарантом та
кредитором, й не можуть бути
застосовані до відносин, що виникли між
банком та товариством, як гарантом та
боржником.

Твердження апеляційної скарги про
неправомірність нарахування банком
штрафних спростовуються положеннями
п.4.1 договору, яким встановлено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язань, зазначених у п.3.4
цього договору, підприємство сплачує
банку у безспірному порядку штраф у
розмірі 50% від суми гарантії.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав до часткового задоволення
позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Делкон-Україна» відхилити.

РРРішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 19 вересня 2013
рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/3334/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5002/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Хоменко О.Л.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.