У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 червня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної
Н.А.,Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання
договору недійсним, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 21 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, у
якому з урахуванням уточнень просили
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_1,
укладений між ОСОБА_9, яка діла на
підставі довіреності від 26 квітня 2004
року від імені ОСОБА_10, з однієї сторони
та ОСОБА_7 з другої, визнати недійсним
заповіт ОСОБА_10 від 12 травня 2004 року,
посвідчений секретарем Кам'янської
сільської ради Василівського району
Запорізької області Клименко Л.Г.,
визнати за ними (позивачами) право
спільної часткової власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1/3
частині за кожним.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
зазначений вище будинок належав
ОСОБА_10 на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право власності
від 29 березня 2004 року серії САА № 09317.

За життя ОСОБА_10 склала заповіт на
користь онуки ОСОБА_7, але
остання спадщину не прийняла.

У встановлений ст.1270 ЦПК України термін
вони звернулися до Шостої Державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, але нотаріусом
відмовлено їм у вчиненні нотаріальної
дії.

У подальшому їм стало відомо, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 між донькою спадкодавця
ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_10 на
підставі довіреності від 26 квітня 2004
року, та онукою спадкодавця ОСОБА_13 був
укладений договір купівлі-продажу
спірного будинку.

Зазначали, що довіреність та заповіт
від імені ОСОБА_10 були посвідчені
секретарем Кам'янської сільської ради
Василівського району Запорізької
області, яка розташована за межами
території м. Запоріжжя, де проживала й
була зареєстрована ОСОБА_10, а на момент
вчинення правочину довіреність
взагалі втратила чинність у зв'язку зі
смертю довірителя.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21 листопада
2013 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 18 березня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 просять скасувати рішення та
ухвалу судів попередніх інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із
відсутності підстав для визнання
заповіту та договору купівлі-продажу
недійсними з огляду на те, що позивачі
не довели, що на момент вчинення
оспорюваного правочину ОСОБА_10 вже
померла, а також, що мало місце
порушення законодавства при
посвідченні секретарем Кам'янської
сільської ради народних депутатів
Василівського району Запорізької
області довіреності та заповіту від
імені ОСОБА_10

Висновок судів є правильним з
урахуванням вимог ст.ст.58, 59, 60 ЦПК
України щодо належності, допустимості
доказів і обов'язку доказування та
надання доказів.

Доводи скарги зводяться до
недійсності довіреності, проте такі
вимоги позивачами не заявлялися.

Матеріали витребуваної справи також не
дають підстав вважати, що судами при
розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
статтями 338-341 ЦПК України як підстави
для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити, рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 21
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова