Головуючий суду 1 інстанції - Чуванова
Доповідач - Медведєв А. М.
Справа № 416/4601/13-ц
Провадження № 22ц/782/1549/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області в складі:

головуючого - Медведєва А. М.,

суддів: Заіки В. В., Лозко Ю.
П.,

при
секретарі - Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Шахта «Білоріченська» на
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 11 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Шахта «Білоріченська» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Шахта
«Білоріченська» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи за
період з 02 липня 2013 року по 22 серпня 2013
року в розмірі 14 209 грн., посилаючись на
те, що 11 травня 2006 року він був
прийнятий на роботу до відповідача
підземним електрослюсарем дільниці ШТ,
а 01 липня 2013 року був звільнений з
роботи у зв'язку з виявленою
невідповідністю за станом здоров'я
виконуваній роботі на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України. У порушення ст. 116 КЗпП
України в день звільнення відповідач
не виплатив йому нараховану заробітну
плату з червня 2013 року по липень 2013 року
в розмірі 11 444 грн. 26 коп.
Фактично виплата нарахованої йому
заробітної плати відповідачем стала
проводитись з 12 липня 2013 року - 460 грн. 16
коп., 17 липня 2013 року - 107 грн. 61 коп., 30
липня 2013 року - 1 523 грн., 21 серпня
2013 року - 5 705 грн. та 22 серпня 2013 року -
3 647 грн. 56 коп., тобто остаточний
розрахунок всієї суми, що підлягала
виплаті йому при звільненні з роботи,
відповідачем було здійснено лише 22
серпня 2013 року. Згідно з довідкою
відповідача його середньоденний
заробіток складає 273 грн. 25 коп.,
фактичний розрахунок з ним з вини
відповідача було здійснено 22 серпня 2013
року, тобто на 52 день після звільнення з
роботи.

Оскаржуваним рішенням Лутугинського
районного суду Луганської області від
11 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
були задоволені. Суд поновив ОСОБА_2
строк звернення до суду з позовом та
стягнув з ПАТ «Шахта
«Білоріченська» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи за
період з 02 липня 2013 року по 22
серпня 2013 року в розмірі 14 209 грн.
Допустив негайне виконання рішення
суду в частині стягнення з відповідача
на користь ОСОБА_2 середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні з роботи, але не більше ніж
за один місяць. Вирішив питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Шахта
«Білоріченська» з рішенням суду не
згодне, просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2
тримісячний строк звернення до суду з
позовом, який був пропущений ним без
поважних причин, а також на те, що
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи
підлягав стягненню на користь позивача
не за 52 дні, а за кількість виходів
ОСОБА_2 на роботу згідно з графіком
роботи підприємства у травні та червні
2013 року.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 липня 2013 року позивач ОСОБА_2 був
звільнений з роботи у зв'язку з
виявленою невідповідністю за станом
здоров'я виконуваній роботі на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а. с. 3, 6).

Згідно з довідкою ПАТ «Шахта
«Білоріченська» середньоденний
заробіток ОСОБА_2 за травень-червень 2013
року становить 273 грн. 25 коп. (а. с. 4). У
день звільнення відповідач з позивачем
розрахунку не провів, фактичний
розрахунок було здійснено 22 серпня 2013
року, тобто на 52 день після звільнення
ОСОБА_2 з роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24
грудня 1999 року середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
підлягає стягненню на користь
працівника, якщо роботодавець не
доведе відсутності в цьому своєї вини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд виходив з того, що позивач був
звільнений з підприємства відповідача
01 липня 2013 року, однак у день звільнення
відповідач в порушення ст. 116 КЗпП
України не провів з позивачем
розрахунку, який остаточно був
здійснений лише 22 серпня 2013 року, а тому
на підставі ст. 117 КЗпП України дійшов
висновку, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, який за 52 дні
затримки складає 14209 грн. (273 грн. 25 коп.
(середньоденний заробіток) х 52 дні
затримки розрахунку). Разом із цим, суд
враховував, що відповідач не надав суду
доказів поважності причин невиплати
позивачу заробітної плати у
встановлений ст. 116 КЗпП України строк
та відсутності своєї вини у
несвоєчасному розрахунку з позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2
тримісячний строк звернення до суду з
даним позовом, передбачений ст. 233 КЗпП
України, не може бути прийнято до уваги,
оскільки поважність причин пропуску
цього строку позивачем у судовому
засіданні була підтверджена медичними
довідками про стан його здоров'я та
його перебуванням у цей період на
лікуванні (а. с. 28, 29).

Посилання апелянта на те, що середній
заробіток за час затримки розрахунку з
позивачем підлягав стягненню не за 52
дні, а за кількість виходів ОСОБА_2 на
роботу згідно з графіком роботи шахти у
травні та червні 2013 року, також
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони не ґрунтуються на законі,
ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні підлягає
стягненню за весь час такої затримки по
день фактичного розрахунку, тобто не за
кількість відпрацьованих робочих днів,
а за весь період затримки, в тому числі
і за кількість днів, які є неробочими,
оскільки таке стягнення є санкцією за
невиконання власником або
уповноваженим ним органом вимог ст. 116
КЗпП України.

Враховуючи те, що висновки суду
відповідають матеріалам справи,
вимогам закону і не спростовуються
доводами апеляційної скарги, судова
колегія не вбачає підстав для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Шахта
«Білоріченська» відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 11 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги протягом 20-ти днів з
дня її проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: