Справа № 159/3304/14-ц
Провадження № 2/159/790/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
18 червня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді: Лесика В.О.

при секретарі: Федорук Г.Б.

за участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання її особою, що
втратила право користування житловим
приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1.

В обгрунтування зазначеного позову
позивач зазначив, що він є власником
вказаної квартири на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 01.06.2005 року
(зареєстровано право власності 24.06.2005
року). 03.09.2004 року ним було
зареєстровано шлюбу з відповідачкою по
справі і з цього часу вона проживала та
була зареєстрована у даній квартирі. В
2013 році шлюб між ними було розірвано і з
цього часу понад рік ОСОБА_2 у вказаній
квартирі не проживає. Вважає, що
відповідачка втратила право на житло
оскільки більше року не проживає в
квартирі, не сплачує витрати за
користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав з підстав
викладених в позовній заяві та просить
їх задовольнити, визнавши ОСОБА_2 такою,
що втратила право на житло, додатково
пояснивши, що у спірну квартиру
відповідачка була вселена та
зереєстрована після їх одруження як
член сім»ї.

Відповідачка в судовому засіданні
підстав позову не визнала і в його
задоволенні просить відмовити, так як
вона не втратила інтересу до житла і
проживає в найманій квартирі разом із
спільною з позивачем дитиною через
конфліктні ситуації, що склалися з ним.
Вона додатково пояснила, що дійсно була
вселена в квартиру після одруження з
позивачем, як член сім»ї. Після
розірвання шлюбу з позивачем в них
продовжувались конфлікти, тому вона
була змушена з дитиною залишити
квартиру, а також провели розподіл
спільного нажитого майна. Її частина
виділеного майна так і по даний час
знаходиться в квартирі позивача.
Ствердила, що неодноразово намагалась
вселитись в квартиру, забрати свої речі
та одяг, проте позивач цьому чинив
перешкоди, шляхом заміни ключів від
вхідних дверей квартири та умисного
невідкриття їх. Вона змушена була
звертатись в правоохоронні органи,
виконавчу службу, та суд з підстав
перешкоджання позивачем користуватись
цією квартирою, так як на утриманні має
малолітню дитину, а місце розташування
квартири є зручним і знаходиться
поблизу навчального закладу, де
навчається дитина і крім того, вона не
має іншого житла та змушена наймати
його.

Суд заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази приходить до
наступного висновку:

- в судовому засіданні з достовірністю
встановлено і цього не оспорюють
сторони, що після одруження в вересні
2004 року відповідачка була вселена та
зареєстрована у спірній квартирі, як
член сім»ї колишнього власника. Після
отримання спадщини за заповітом та
реєстрації права власності на квартиру
за позивачем в червні 2005 року, сторони
продовжили проживати в зазначеній
квартирі, при цьому відповідачка та її
малолітня дитина, як члени сім»ї до
травня 2013 року.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України
члени сім»ї власника житла, які
проживають разом з ним мають право на
користування цим житлом і втрачають
таке право у разі відстуності члена
сімї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, або Законом.

Ст. 156 ЖК України визначено, що
припиненням членом сім»ї сімейних
відносин з власником квартири не
позбавляє його права користуватися
займаним приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно
відповідачка більше року не проживає в
цій квартирі, однак не втратила
інтересу до неї і не проживала в ній, на
переконання суду, з поважних причин.

Даний висновок суду, крім пояснення
відповідачки, ґрунтується на наступних
доказах, які були предметом
дослідження і зокрема:

- ухвалою Апеляційіного суду
Волинської області від 20.12.2013 року
відповідно до якої рішення
Ковельського міськрайонного суду від 12
листопада 2013 року про задоволення
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усуненння
перешкод в користуванні квартирою
залишено без змін та зобов»язано
ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних
дверей до квартири АДРЕСА_1.

- заявою відповідачки до Ковельського
МВ УМВС України від 22.05.2014 року про
ухилення позивача від виконання
рішення суду про надання їй ключів від
квартири та недопущення до неї і
висловлювання погроз та образ в її
адресу.

- Висновками про результати розгляду
звернень ОСОБА_2 працівників міліції з
приводу неможливості останньої зайти в
квартиру та про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративаної відповідальності за
ст. 173-2 КпАП (вчинення насильства в
сім»ї)

Отже, з огляду поважності причин не
проживання відповідачки в квартирі, що
підтверджено наявними у справі
доказами, а також з врахуванням вимог
закону, суд приходить до висновку про
відмову в задовленні позову.

На підставі ст.ст. 10, 60, 212-218 ЦПК України,
ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при його проголошені -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий:В. О. Лесик