У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 01 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 січня
2014 року.

Зі змісту касаційної інстанції
встановлено поважність причин
пропуску скаржником строку на
касаційне оскарження вищевказаних
судових рішень, у зв'язку з чим суд
касаційної інстанції вважає за
необхідне поновити його.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
15 січня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилено, рішення
Шевченківського районного суду
м. Києва від 01 листопада 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, правильно встановили
характер правовідносин сторін у справі
та застосували норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених вимог та конкретних обставин
справи на підставі наданих сторонами
доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України,

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01 листопада
2013 року та ухвали апеляційного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання заповіту недійсним,
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
Л.М. Мазур