УХВАЛА

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Фонтанська
сільська рада Комінтернівського
району Одеської області, відділ
Держкомзему у Комінтернівському
районі Одеської області, Одеська
регіональна філія ДП «Центр державного
земельного кадастру при Держкомземі
України», приватний нотаріус
Комінтернівського нотаріального
округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення
перешкод у користуванні присадибною
земельною ділянкою, визнання недійсним
та скасування державного акта на право
власності на землю, договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 14 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
Фонтанська сільська рада
Комінтернівського району Одеської
області, відділ Держкомзему у
Комінтернівському районі Одеської
області, Одеська регіональна філія ДП
«Центр державного земельного кадастру
при Держкомземі України», приватний
нотаріус Комінтернівського
нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8,
про усунення перешкод у користуванні
присадибною земельною ділянкою,
визнання недійсним та скасування
державного акта на право власності на
землю, договору купівлі-продажу
земельної ділянки, витребування майна
з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням
ХVІ сесії ХХІІ скликання Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області від 25 грудня 1997
року № 28 їй передано у власність
земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану в АДРЕСА_1, для здійснення
будівництва житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами.

На сьогодні рішення є чинним й ніким не
змінювалось та не скасовувалось.

На її ім'я 03 червня 1999 року видано
державний акт, зареєстрований 03 червня
1999 року № 4395, 07 травня 1999 року на
земельній ділянці в натурі встановлено
межі.

Весь цей час вона обробляла земельну
ділянку, сплачувала земельний податок,
розпочала будівництво будинку, завезла
будівельні матеріали та збудувала
фундамент. Останні півтора року вона
хворіла, не могла здійснювати
будівництво, і у цей час, за невідомих
їй обставин, належну їй присадибну
ділянку зайняли відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, збудували за місяць будинок, на
сьогодні намагаються його оформити та
продати.

Вважала дії відповідачів та їх
правовстановлюючі документи
незаконними з таких підстав.

09 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_6 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану в АДРЕСА_1, серії ЯИ № 138692
на підставі рішення Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області від 12 березня
1998 року № 7-ХХІІ, проте з
рішення ради вбачається, що питання про
виділення земельної ділянки ОСОБА_6 на
сесії 12 березня 1998 року не
розглядалось, технічна документація на
виготовлення державного акта відсутня,
в зв'язку з чим державний акт підлягає
скасуванню.

У подальшому ОСОБА_8, діючи на підставі
доручення від імені ОСОБА_6, уклав
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки з відповідачами
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який посвідчено 06
листопада 2009 року.

На сьогодні на земельній ділянці
відповідачі побудували кам'яний
паркан, будинок та відмовляються
врегулювати спір мирним шляхом.

У подальшому позивач уточнила свій
позов і просила суд скасувати рішення
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ
про передачу ОСОБА_6 присадибної
земельної ділянки; визнати недійсним
та скасувати державний акт про право
власності на землю, виданий на ім'я
ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію
права власності ОСОБА_6, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений від імені
ОСОБА_6 ОСОБА_8 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
витребувати земельну ділянку з
володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5; усунути
перешкоди у здійсненні її права
власності та розпорядження земельною
ділянкою, стягнути з відповідачів
судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 14 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
20 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що позивачу 03 червня
1999 року на підставі рішення
Фонтанської сільської ради від 25
грудня 1997 року, видано державний акт на
земельну ділянку АДРЕСА_1, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю № 4395 (а.с. 34). Однак
вказаний акт не був підписаний на той
час головою Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області.

За адресою місця розташування
земельної ділянки позивача
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
побудували та прийняли до експлуатації
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами (а.с. 218-230).

Підставою для освоєння земельної
ділянки є державний акт на земельну
ділянку, виданий 09 вересня 2009 року на
підставі рішення Фонтанської
сільської ради від 12 березня 1998 року на
ім'я ОСОБА_6, з відміткою приватного
нотаріуса про посвідчення договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
про перехід права власності на неї до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках (а.с.
231, в тому числі зворот).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що на час
виникнення правовідносин (прийняття
рішення про виділення земельної
ділянки) діяв Земельний Кодекс України
від 18 грудня 1990 року.

Ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги те,
що державний акт на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_3, який до сьогодні
не підписаний головою Фонтанської
сільської ради, є належним доказом
права власності на земельну ділянку,
оскільки рішення про виділення
земельної ділянки сесією ради
приймалось (а.с. 16, 17, 51), земельна
ділянка була виділена в натурі
відповідно до акта (а.с. 40), додаток до
акта встановлення в натурі меж (а.с. 41)
відповідає схематичному зображенні на
державному акті. Сам по собі факт
непідписання державного акта головою
сільської ради не може бути підставою
для ствердження, що ОСОБА_3 не є
власником земельної ділянки. При
ухваленні рішення суд взяв до уваги
сплату позивачем земельного податку за
2008, 2009, 2010, 2011 роки, показання свідків у
цій частині.

Наведені висновки суду є законними і
обґрунтованими.

Разом із тим висновки суду про
недоведеність та необґрунтованість
позовних вимог, виникнення спірної
ситуації не з вини відповідачів в
справі та наявність у позивача права
звернутися до Фонтанської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області з питанням поновлення
її порушеного права шляхом отримання
іншої земельної ділянки або грошової
компенсації її вартості погодитись не
можна, оскільки, встановивши, що
позивач є законним власником земельної
ділянки, не здобувши будь-яких доказів
припинення її права власності у
встановлений законом спосіб, суд
фактично усунувся від вирішення спору
та захисту належного позивачу права
власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року,
чинного на час набуття позивачем
спірної земельної ділянки у власність,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Згідно з п. 3 Декрету Кабінет Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок» право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Доказів встановлення ОСОБА_6 в натурі
меж спірної земельної ділянки на
підставі рішення Фонтанської
сільської ради від 12 березня 1998 року та,
відповідно, набуття права власності в
розумінні зазначеної вище ст. 22 ЗК
України 1990 року, до набуття такого
права позивачем, матеріали справи не
містять, як і доказів скасування
рішення про виділення земельної
ділянки позивачу або припинення права
власності в інший встановлений Законом
спосіб.

Акт про право власності на земельну
ділянку ОСОБА_6 отримано 09 вересня 2009
року, тобто в порядку, встановленому
вже ЗК України (п. 1 Перехідних
положень), що набув чинності з 01 січня
2002 року.

Наведених положень Закону на порушення
вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд в
повній мірі не врахував, доводів
позивача щодо незаконності передачі
належної їй земельної ділянки іншій
особі за відсутності на те законних
підстав не перевірив та дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 14 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 20 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

Ю.Г.
Іваненко