АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2016/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Синецька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
22 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренка В.
В.суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І. при
секретаріАнкудінову О.І. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача ОСОБА_7
представника відповідача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9,
СТОВ «Лящівка», відділу
Держземагенства у Чорнобаївському
районі Черкаської області,
реєстраційної служби Чорнобаївського
районного управління юстиції
Черкаської області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, визнання незаконною і
скасування його державної реєстрації, -
в с т а н о в и л а :
12 березня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 05 серпня 2006 року у
СТОВ «Лящівка» вона підписала бланк
договору оренди землі, відповідно до
якого повинна була передати СТОВ
земельну ділянку розміром 2,947 га,
належну їй на підстав державного акту
та незаповнений бланк акту
прийому-передачі земельної ділянки в
У зв'язку з невиплатою орендної плати
за 2013 рік позивачка звернулась до
відділу Держземагенства у
Чорнобаївському районі за копією
документів, на підставі яких СТОВ
«Лящівка» користується належною їй
З наданих копій документів їй стало
відомо, що договір від 05.08.2006 року
зареєстровано в Чорнобаївському
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК»
Ознайомившись з договором, позивачка
встановила, в договорі відсутні
істотні умови, передбачені ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оренду землі», а
саме: об'єкт оренди (дані, за якими можна
ідентифікувати земельну ділянку),
орендна плата із зазначенням порядку
її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату, умови
збереження стану об'єкта оренди.
Орендну плату вказану в договорі
позивачці частково сплачувало СТОВ
У зв'язку з відсутністю істотних умов
договору позивачка не має можливості
звернутись до суду з позовом про
стягнення невиплаченої їй орендної
плати та пені, та вважає, що належна їй
земельна ділянка перебуває в
користуванні СТОВ незаконно і підлягає
Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просила
суд визнати недійсним договір оренди
землі від 05.08.2006 року, укладений між нею
та СТОВ «Лящівка»; визнати незаконною і
скасувати державну реєстрацію №
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК»
вказаного договору оренди землі, а
також зобов'язати СТОВ «Лящівка»
повернути належну позивачці земельну
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 11 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
оскаржила його в апеляційному порядку,
та посилаючись на його невідповідність
нормам матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляції, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає не у повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача суд першої інстанції
виходив з того, що згідно договору
оренди землі від 05.08.2006 року, укладеного
між СТОВ «Лящівка» та ОСОБА_6, остання
надала СТОВ в оренду земельну ділянку,
площею 2,947 га в адміністративних межах
Лящівської сільської ради, для
товарного сільськогосподарського
виробництва, строком на 10 років.

Згідно п. 9 вказаного договору орендна
плата вноситься орендарем у формі та
розмірі 1,5 % від вартості оцінки
земельного паю коштами або зерном за
бажанням. Обчислення розміру орендної
плати здійснюється з урахуванням
індексів інфляції. Розмір орендної
плати переглядається один раз на рік.

Договір зареєстровано в
Чорнобаївському районному відділі
Черкаської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» 10.05.2007 року за № 60.

З часу укладення договору оренди
земельної ділянки відповідачем
позивачці нараховувалась та
видавалась орендна плата, яка
отримувалася останньою, що дає
підстави вважати про обізнаність
позивачки щодо існування орендних
правовідносин між нею та СТОВ
«Лящівка» та прийняття умов вказаного
орендного договору.

Діючим законодавством визначено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
тощо.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст.ст. 13-15 Закону України
«Про оренду землі», в редакції, чинній
на момент укладення вищенаведеного
договору, договором оренди землі є
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 14 ч. 1 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що договір
оренди укладається у письмовій формі,
статтею 18 Закону встановлено, що
договір оренди землі набуває чинності
після його державній реєстрації.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Оспорюваний договір оренди земельної
ділянки, укладений у письмовій формі,
пройшов відповідну державну
реєстрацію, позивачка мала необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення позивачки було
спрямоване на укладення договору
оренди.

Колегія суддів вважає, що відсутність у
договорі оренди кадастрового плану
земельної ділянки та акту визначення
меж земельної ділянки в натурі, як
однієї з істотних умов договору, не є
підставою для визнання такого договору
неукладеним, оскільки до договору
оренди земельної ділянки додано копії
державного акту, при складанні, видачі
та реєстрації яких було вчинено
відповідні план та схему земельних
ділянок, кадастровий план.

Наведене вказує на те, що між позивачем
та відповідачем при укладенні договору
оренди землі погоджено усі істотні
умови, у тому числі об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки), що підтверджується договором
оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Доказів обґрунтованості своїх
позовних вимог, як передбачено ст. 60 ЦПК
України позивачкою не надано.

Водночас, судом першої інстанції
помилково зазначено про застосування
до спірних правовідносин строку
позовної давності.

Так, відповідно до ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, відмова в задоволенні
позову на підставі пропущення строку
позовної давності та по суті позовних
вимог не можуть бути застосовані
одночасно, оскільки це дві самостійні
підстави для відмови в позові.

З огляду на викладене, посилання суду
першої інстанції на пропущення
позивачкою строку позовної давності є
безпідставним, оскільки судом
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що договір оренди
землі було укладено з дотриманням
відповідного законодавства, тому
позовні вимоги про визнання вказаного
договору недійсним та скасування його
державної реєстрації задоволенню не
підлягають.

Приходячи до переконання про вірність
відмови в задоволенні позовних вимог
позивача по суті, колегія суддів також
зазначає, що відповідно до ст.16 Закону
"Про оренду землі", укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності здійснюється за
згодою орендодавця.

В п. 43 договору оренди вказано, що один з
примірників договору знаходиться у
орендодавця. При поданні позовної
заяви та розгляді справи позивачка
визнала, що підписала договір 05.08.2006
pоку, передала земельну ділянку у
оренду та отримувала орендну плату. З
наведеного можливо зробити висновок що
05.08.2006 року позивачка з власної волі,
уклала договір, мала один примірник
договору, а тому, була знайома зі
змістом договору та мала можливість з
ним ознайомитися з 05.08.2006 року.

Позивачем поставлено вимоги про
визнання недійсним договору оренди
землі і як підставу вказано, що в
порушення ст.15 Закону України «Про
оренду землі» у договорі відсутні
наступні істотні умови: об'єкт оренди,
орендна плата із зазначенням порядку
її внесення, перегляду та
відповідальності за її несплату, умови
збереження стану об'єкта оренди.

Так, відповідно до ст.15 ЗУ «Про оренду
землі», що діяла на момент укладення
договору, для визначення об'єкту оренди
необхідно вказати місце розташування
та розмір земельної ділянки. У договорі
оренди сторони вказали у п. 1, що
земельна ділянка знаходиться у
адміністративних межах Лящівської
сільської ради, у п. 2, що площа
земельної ділянки складає 2,947 га.

Встановлено, що у договорі оренди
сторони вказали у п. 9 про те, що орендна
плата вноситься орендарем у розмірі 1,5 %
від вартості оцінки землі грошима або
зерном за бажанням орендодавця, у п. 13,
що розмір орендної плати
переглядається один раз на рік, у п. 41 -
сторони встановили, що за неналежне
виконання договору сторони несуть
відповідальність відповідно до закону,
тобто сторони дійшли згоди про
встановлення такої відповідальності
за несплату орендної плати, яка
встановлена Законами України.

Згідно п.28 договору сторони вказали, що
орендодавець має право вимагати від
орендаря: використання земельної
ділянки за цільовим призначенням,
дотримання екологічної безпеки
землекористування та збереження
родючості ґрунтів, додержання
державних стандартів норм та правил,
дотримання режиму зон санітарної
охорони, санітарно-захисних зон. В п.31
договору зазначено, що орендар
зобов'язаний дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення. Такі
правові позиції закріплені у ст.24,25 ЗУ
«Про оренду землі».

Відповідно до рішення ВССУ від 05.10.2011
року № 6-19380св11, умови договору є
погодженими, якщо вони передбачені
законом або договором. З зазначеного
встановлено, що сторони погодили
названі позивачем істотні умови
договору.

Висновки колегії суддів узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України викладеною в постанові від
02.07.2014 року в у справі №6-88цс14 та

постанові від 25.12.2013 року у справі №
6-94цс13 про те, що відповідно до ст.15 ЦК
України та ст.3 ЦПК України, у порядку
цивільного судочинства

підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються

права орендодавців у зв'язку з
відсутністю в договорах оренди умов,
передбачених ст.

15 ЗУ "Про оренду землі", визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав. В даній справі відсутнє
порушення прав орендодавця, а заява
позивача про те, що вона не має
можливості звернутися до суду за
стягненням орендної плати не
підтверджена належними та допустимими
доказами.

За таких обставин, оскільки судом
першої інстанції ухвалено рішення з
порушенням норм матеріального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
ОСОБА_6 задовольняє частково, рішення
суду першої інстанції змінює та
ухвалює нове рішення про відмову в
задоволенні позову по суті позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 11 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_9, СТОВ «Лящівка», відділу
Держземагенства у Чорнобаївському
районі Черкаської області,
реєстраційної служби Чорнобаївського
районного управління юстиції
Черкаської області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, визнання незаконною і
скасування його державної реєстрації -
змінити та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції напротязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :