22-ц/772/1272/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кашпрук Г. М.Категорія:
46Доповідач: Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів :
Чорного В.І., Оніщука В.В.

При секретарі :
Богацькій О.М.

За участю :
представників позивача ОСОБА_2 по
довіреності - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5 та його
представника-адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, за участю третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору -
Вінницької міської ради, про визнання
права власності на ? частку житлового
будинку з господарськими будівлями, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
березня 2014 року, встановила :

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13.03.2014 р.
вказаний позов залишений без
задоволення.

Не погодившись, ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі ставить питання про скасування
рішення і прийняття нового про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явились в апеляційну
інстанцію, обговоривши доводи скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги з таких підстав.

У листопада 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ
спільного майна подружжя та земельної
ділянки, посилаючись на те, що 08.05.1993 р.
зареєстровано шлюб з відповідачем, а
12.08.2008 р. розірвано, мають дочку ОСОБА_7
1994 р.н. У період шлюбу за
спільні кошти було набуто у власність
будинок з господарськими будівлями за
АДРЕСА_1, у якому ? частину відповідач
отримав у спадок та у наступному ця
частка істотно змінилася внаслідок
перебудування та добудови у
переважній більшості за особисті кошти
позивача. Оскільки згоди щодо поділу
майна не досягнуто та уточнивши під час
судового розгляду справи позовні
вимоги, у останній заяві від 12.03.2014 р.
представник позивача просив лише
визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частку житлового будинку з
господарськими будівлями та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

Судом установлено, й це убачається з
матеріалів справи, що шлюб між
сторонами зареєстрований 08.05.1993 р.
(копія свідоцтва на а.с. 60).

За договором купівлі-продажу від 21.12.1994
р. ОСОБА_5 купив у гр. ОСОБА_8 ? частину
житлового будинку з відповідними
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
На земельній ділянці розташовані:
жилий будинок, житловою площею 61,3 кв.м.,
означений на плані №1, огорожа, три
хліви «Б», «В», «в», два льохи «П/Б»,
вбиральня «У» (а.с. 41).

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 19.12.2005 р.
спадкоємцем гр. ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, є онук ОСОБА_5 Спадкове
майно складається з ? частки житлового
будинку з відповідною часткою
господарських будівель і споруд
АДРЕСА_1. На земельній ділянці
відповідно довідки -характеристики,
виданої КП «ВОБТІ», розташовані:
житловий будинок з прибудовою,
цегляний, житловою площею 61,3 кв.м.,
означений на плані літерою «А», огорожа
№1, при сараї «Б», «В», «в», два льохи
«п/В», «п/В», убиральня Дане свідоцтво
було зареєстровано 10.01.2006 р. за
реєстровим № 9981(а.с.64).

Із пояснень сторін в судовому
засіданні також встановлено, що вони
спільно протягом 2005 - 2008 років
здійснили самочинну реконструкцію,
перебудову та прибудову до спірного
житлового будинку, після чого
змінилася його конфігурація, загальна
і житлова площа збільшились відповідно
до 92,9 кв.м. та 51,3 кв.м. Крім того
сторонами були самочинно збудовані
гараж «Б-1», а також прибудови до
житлового будинку «А-1» та «а-1».

Згідно копії свідоцтва, виданого
відділом РАЦС Вінницького МУЮ, 12.08.2008 р.
зареєстровано розірвання шлюбу між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 61).

У записах технічного паспорта
домоволодіння від 23.10.2008 р. зафіксовані
самовільні споруди : сарай «В-1», навіс
«в-2», жила прибудова «А-1», гараж
«Б-1», прибудова «а-2» (а.с. 38).

У технічному паспорті на
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1 станом на 03.02.2014 р. загальна
площа складає 92,9 кв.м., з яких 51,3 кв.м.
житлової, також значаться у якості
самочинно збудованих або
переобладнаних у будинку приміщення:
коридору 1-1, кімнати 1-2, коридору 2-1,
коридору 2-2, кухні 2-4, санвузлу 2-5,
кімнати 2-6, а також прибудови літ.
«А», «а-1» та гараж літ. «Б-1» (а.с.105).

Стосовно того, що спірне
домоволодіння має значні перебудови,
добудови та перепланування, які не
узаконені, йдеться у Звіті з незалежної
оцінки частини спірного житлового
будинку, з ? часткою господарських
будівель та споруд, виготовленого
12.09.2013 р. на замовлення позивачки ТОВ
«Центр експертиз та бізнесу
«Капітал-Інвест» (а.с.31).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що об'єкт нерухомого
майна, який існував у 1994 р. та на ? частку
якого ОСОБА_5 і ОСОБА_2 набули права
власності як подружжя, фактично
припинив існування, оскільки ні його
загальна площа, ні конфігурація
приміщень і господарських будівель, не
відповідають тим приміщенням, які
існують на сьогоднішній день.

Врахована і та обставина, що
існуючий житловий будинок АДРЕСА_1 є
самочинно перебудованим і добудованим,
а відтак визнання права власності на ?
його частину, без введення будинку в
експлуатацію, не відповідатиме вимогам
чинного законодавства.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується, оскільки вони є
правильними, узгоджуються з фактичними
обставинами справи та нормами
матеріального права.

Так, за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК
України самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

У постанові Судової палати у
цивільних та у господарських справах
Верховного Суду України від 04.12.2013 р. у
справі № 6-130цс13 висловлена обов'язкова
для застосування судами правова
позиція про те, що у розумінні ч. 1 ст.
376 ЦК України самочинним будівництвом є
не тільки новостворений об'єкт, а і
об'єкт нерухомості, який виник в
результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови уже існуючого об'єкта,
здійснених без одержаного дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, дозволу на виконання
будівельних робіт, наданого органами
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність з тим, на який
власником (власниками) отримано право
власності. Об'єкти нерухомого майна, до
складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти, не є об'єктами
права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а
тому не можуть бути предметом поділу
(виділу) згідно з норами статей 364, 367 ЦК
України.

Посилаючись на те, що позивачкою
не ставилося питання про поділ або
виділ майна в натурі ? частки
домоволодіння чи стосовно узаконення
самочинно збутових об'єктів нерухомого
майна, апелянт покликається на
неправильне застосування судом
вищевказаної правої позиції, а також
про фактичне позбавлення позивачки
права власності на частку у спільному
майні подружжя.

Зазначені доводи не можна вважати
обґрунтованими та прийняти їх до уваги,
оскільки закріплений у п. 2 ст. 376 ЦК
України припис встановлює заборону
щодо здійснення права власності на
самочинно спорудженні об'єкти
містобудування. Особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

З огляду цього, закріплений у
цьому пункті кодексу цивільно-правовий
імператив, у інших нормах ст. 376 ЦК
передбачає можливі правові способи
визначення правового режиму самочинно
спорудженого на земельній ділянці
будинку, будівлі, споруди та інших
об'єктів.

Суд не повинен заміняти органи, на
які покладені обов'язки по видачі
дозволів на будівництво, узгодження
забудови та узаконення самочинного
будівництва, відтак за даних
конкретних обставин позов про визнання
права власності, в тому числі й щодо
частки у спільній сумісній власності
без її виділу, не може бути задоволений.

Таким чином, апеляційний суд
визнає, що у розгляді справи суд першої
інстанції додержався закону та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими та не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2
відхилити, а рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)
В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.І. Чорний

(підпис) В.В. Оніщук