Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року Справа №607/19150/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді
Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гапій В.А.

- за участю позивача - ОСОБА_1

- відповідача - ОСОБА_2

- третіх осіб - ОСОБА_3, представника
служби в справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи -
ОСОБА_3, служба в справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської ради,
про визнання особи такою, що втратила
права на користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із
позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи -
ОСОБА_3, служба в справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської ради,
про визнання неповнолітньої ОСОБА_5
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 в м.Тернополі та із
зняттям з реєстрації.

В обґрунтування вимог вказує, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1. ЇЇ внучка
ОСОБА_5 зареєстрована за вказаною
адресою, однак не там проживає протягом
останніх двох років. Всі витрати по
утриманню квартири несе позивач. На
підставі наведенного та ст.405
Цивільного кодексу України, просить
визнати відповідача - ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у зв'язку з непроживанням у
ньому більше одного року без поважних
причин.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
посилаючись на доводи викладені у
позові, також пояснила, що хоче зняти
внучку з реєстрації, тому що сплачує за
неї зайві кошти за комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов не визнала та суду
пояснила, що після розлучення із
ОСОБА_3, дитина проживає разом із нею в
будинку по АДРЕСА_1 в м. Тернополі, який
належить ОСОБА_6 (батько ОСОБА_2 та дід
ОСОБА_5). Власного житла ні у неї, ні у
дочки немає, позбавлення ОСОБА_5 права
на користування житлом, співвласником
якого є її рідний батько порушить її
законні права та інтереси. Позивач до
неї щодо оплати комунальних послуг,
пов'язаних із реєстрацією у квартирі її
дочки, не зверталась. У разі такого
звернення, відповідач не заперечує
щодо такої оплати. А тому просить суд
відмовити в задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.
Пояснив, що після розлучення із ОСОБА_2,
він з дочкою ОСОБА_5 не бачиться. Дочка в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає, однак у
цій квартирі зареєстрована. Пов'язані
із реєстрацією у квартирі видатки на
комунальні послуги змушена сплачувати
позивач, а відтак просить позов
задовольнити.

Представник третьої особи - служби в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради в судовому
засіданні заперечила щодо задоволення
позовних вимог. Посилається на те, що
матір дитини ОСОБА_2 власного житла
немає. Позбавлення дитини права
користування житлом, співвласником
якого є її батько, порушить її законні
права та інтереси. Просить у
задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 05.03.1997 року,
виданим Тернопільським міським бюро
технічної інвентаризації.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1
виданого 11.01.2001р. відділом РАГС
Тернопільської міської ради, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.н., є дочкою ОСОБА_3 і
ОСОБА_2.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 14.06.2012року по
справі №1915/4656/2012 шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано.

Як вбачається з будинкової книги та
акта обстеження житлово-побутових
умов, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Згідно акту від 17.10.2013року, складеного
комісією ПП «Східний масив», ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження зареєстрована
в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає
за вказаною адресою.

Із витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно №7830880
від 12.11.2013року та №7884950 від 13.11.2013року
вбачається, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не
зареєстровано нерухомого майна.

Служба у справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради
надіслала суду лист за вих. №589/04-24 від
12.03.2014року, в якому зазначила, що під час
обстеження умов проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.н.
встановлено, що малолітня дитина
зареєстрована від народження за
адресою АДРЕСА_1. Власниками квартири є
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - батько малолітньої
ОСОБА_5, але дитина за даною адресою не
проживає. Малолітня ОСОБА_5 проживає
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1. Будинок належить ОСОБА_6. Мати
дитини власного житла не має.
Враховуючи вищенаведене, служба у
справах неповнолітніх та дітей
заперечує проти зняття з реєстрації
малолітньої ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши зібрані по
справі докази, вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно положень ч.2 ст.141 Сімейного
кодексу України, розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 176 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
передати у користування дитини майно,
яке має забезпечити її виховання та
розвиток.

Згідно статті 18 Закону України «Про
охорону дитинства», держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Судом не можуть бути прийняті
посилання позивача на той факт, що
відповідач ОСОБА_2 має інше житло і
повинна там зареєструвати дитину разом
із собою, оскільки згідно зі ст. 160
Сімейного кодексу України, місце
проживання дитини, яка не досягла 10
років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла 10
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини. Якщо батьки
проживають окремо, місце проживання
дитини, яка досягла 14 років,
визначається нею самою.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що
неповнолітня ОСОБА_5 не проживає в
квартирі АДРЕСА_1, оскільки її батьки
розлучені та дитина проживає разом із
матір»ю по АДРЕСА_1 в м. Тернополі, однак
власного житла ні у матері - ОСОБА_2, ні у
дитини не має.

В підтвердження позовних вимог
позивачем не надано доказів того, що
неповнолітня ОСОБА_5 будь-яким чином
порушує права власника квартири.
Позивачем не надано жодних доказів
сплати зайвих коштів на утримання
житла, пов'язаних із реєстрацією
дитини, а також доказів звернення до
відповідачки про відшкодування таких
коштів.

При цьому, суд також бере до уваги, що
позивачка є лише співвласником
квартири, при цьому інший співвласник -
батько дитини із позовними вимогами не
звертається.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до
уваги інтереси неповнолітньої дитини,
її право на користування майном, що
забезпечить її виховання та розвиток,
та право на визначення місця
проживання, суд приходить до висновку
про необхідність відмовити у
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 статті 88 ЦПК України,
так як рішення ухвалено не на користь
позивача, яка звільнена від оплати
судових витрат (інвалід 2 групи), судові
витрати із сторін не стягуються та
відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 212-215, 223, 294
ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 141,
160, 176 Сімейного кодексу України,
Законом України «Про охорону
дитинства», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, служба в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради про
визнання особи такою, що втратила права
на користування житловим приміщенням
та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом .

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий
П.Я.Стельмащук