У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: служба у справах дітей
Деснянської районної у місті Києві
державної адміністрації, відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичної осіб Деснянського РУГУ МВС
України в місті Києві, відділ державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у місті
Києві, про виселення мешканців та
зняття з реєстраційного обліку, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 26
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ
«Укргазбанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язання відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Деснянського РУГУ МВС України у м.
Києві зняти їх з реєстраційного обліку
за адресою вказаної квартири.

Позивач посилався на те, що 12 липня 2007
року між ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк», та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
позичальник отримала кредит у сумі 120
тис. дол. США строком до 11 липня 2019 року
зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 12 липня 2007 року
між ВАТ АК «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк», та ОСОБА_4 був укладений
договір іпотеки, відповідно до умов
якого в іпотеку банку була передана
квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням
позичальником умов кредитного
договору, рішенням суду від 29 жовтня 2009
року стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість
за кредитним договором у сумі 128 479,46
дол. США та 47 069,05 грн та звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1.

Проте при здійсненні виконавчих дій
було з'ясовано, що у квартирі
зареєстровані відповідачі. 28 травня 2013
року банком на адресу відповідачів
було направлено вимогу про добровільне
звільнення житлового приміщення
протягом 30 днів та зняття з
реєстраційного обліку, яка була
отримана відповідачами 31 травня
2013 року, але вимоги не виконанні.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 березня 2014 року рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
виселення та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким зазначені позовні
вимоги задоволено. Виселено ОСОБА_4
разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 12 липня 2007 року
між ВАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого позичальник
отримала 120 тис. дол. США строком до 11
липня 2019 року зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 12 липня 2007 року
між ВАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого у іпотеку була передана
квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 29 жовтня 2009 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ АК «Укргазбанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 128 479,46 дол. США та 47 069 грн 05 коп. та
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1.

З довідки форми № 3, виданої ЖЕК № 314 КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради»
від 25 травня 2012 року, вбачається,
що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_4, неповнолітня ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних доказів у
підтвердження направлення письмової
вимоги відповідачам про необхідність
звільнення житлового приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивачем
були надані належні та допустимі
докази у підтвердження направлення
відповідачам письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя
(кредитора) або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено,
що звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно. їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до п. 99 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 березня 2009 року № 270,
рекомендовані поштові відправлення, у
тому числі рекомендовані листи з
позначкою «Судова повістка»,
рекомендовані повідомлення про
вручення поштових відправлень,
поштових переказів, повідомлення про
надходження електронних поштових
переказів, які не були вручені під час
доставки, повторні повідомлення про
надходження реєстрованих поштових
відправлень (крім зазначених в абзаці
четвертому пункту 93 цих Правил),
поштових переказів, адресовані
фізичним особам, під час доставки за
зазначеною адресою або під час
вручення в об'єкті поштового зв'язку
вручаються адресату, а у разі його
відсутності - повнолітньому члену сім'ї
за умови пред'явлення документа, що
посвідчує особу, а також документа, що
посвідчує родинні зв'язки з адресатом
(свідоцтво про народження, свідоцтво
про шлюб тощо), чи рішення органу опіки
і піклування про призначення їх
опікунами чи піклувальниками.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
травня 2013 року ПАТ АК «Укргазбанк» на
адресу відповідачів були направлені
письмові вимоги про звільнення
квартири протягом одного місяця з дня
отримання вимоги.

Відповідно до копій рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення 31 травня 2013 року вказані
вимоги були отримані з відміткою в
графі «особисто»: пошта адресована
ОСОБА_4 була отримана та зазначено
отримувачем «чоловік ОСОБА_4» та
«чоловік ОСОБА_4»; пошта адресована
ОСОБА_7 була отримана та зазначено
отримувачем «ОСОБА_4», пошта адресована
ОСОБА_6 була отримана та зазначено
отримувачем «ОСОБА_4».

Отже, зазначені вимоги були отримані
членом сім'ї ОСОБА_4, а тому вручені
відповідно до Правил надання послуг
поштового зв'язку.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем були надані
належні та допустимі докази у
підтвердження направлення
відповідачам письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення, на
яке звернуто стягнення рішенням суду,
проте, відповідачами вимога виконана
не була, тому вони підлягають виселенню
у примусовому порядку.

Також, судом апеляційної інстанції
правильно враховано той факт, що спірна
квартира була передана в іпотеку ще до
реєстрації в ній неповнолітньої дитини
- ОСОБА_5, а тому на час укладення
іпотечного договору дитина не мала
права власності чи права користування
нею, що в свою чергу унеможливлює
порушення її прав на житло.

Вирішуючи питання про виселення
наймача ОСОБА_7, апеляційний суд
правильно виходить з того, що ОСОБА_7
був зареєстрований у квартирі після
укладення договору іпотеки. У
матеріалах справи відсутні докази
укладення ОСОБА_7 договору оренди із
ОСОБА_4 як власником квартири, а також
отримання дозволу іпотекодержателя на
укладення даного договору оренди.

ОСОБА_6 зареєстрована у спірній
квартирі з 18 лютого 2003 року, проте
матеріали справи не містять доказів
того, що вона є наймачем, який не
підлягає виселенню відповідно до
положень ч. 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку».

Крім того, з часу ухвалення рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 29 жовтня 2009 року, відповідачка не
вирішувала питання про погашення
боргу.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана