Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав споживача
та застосування наслідків нікчемного
правочину, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що 14 листопада 2013
року між ним та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» (далі −? ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс») був укладений
договорі фінансового лізингу № 008833 з
трьома додатками. Договір повинен був
нотаріально посвідченим. Всупереч
закону договір укладено в простій
письмовій формі. Крім того, договір
містить несправедливі умови. Так, за
умовами договору товариство залучає 50 %
предмету лізингу, і це відноситься до
фінансових послуг, які за Законами
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» та «Про фінансовий
лізинг» можуть здійснюватися при
наявності відповідної ліцензії. Такої
ліцензії ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» не мало, у зв'язку з чим
діяло незаконно. Такими незаконними
діями порушено його право споживача.
ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»
приховало інформацію про відсутність
ліцензії та відсутність умов для
укладення договору. Тим самим
лізингова компанія проявила нечесну
підприємницьку діяльність, та ввело
його в оману, оскільки при наявності
достовірної інформації ОСОБА_4 не уклав
би договір. Оскільки, за законом
договір неналежно посвідчений та
укладений з застосуванням нечесної
діяльності є нікчемним, то з
відповідача за нікчемним договором
слід стягнути всі сплачені суми за
договором. На підставі наведеного,

ОСОБА_4 просив суд застосувати наслідки
нікчемного правочину укладеного між
ним та ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» 14 листопада 2013 року, а
саме стягнути 70 700 грн, сплачених за
договором фінансового лізингу.

Рішенням Врадіївського районного суду
Миколаївської області

від 27 січня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» на користь

ОСОБА_4 кошти, сплачені на виконання
нікчемного правочину - договору
фінансового лізингу від 14 листопада 2013
року № 008833 у сумі 70 700 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4 апеляційний суд, керуючись
положеннями Закону України «Про
фінансовий лізинг», врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з того, що позивачем не надано доказів
на підтвердження тих обставин, що
договір фінансового лізингу, укладений
між сторонами із застосуванням
нечесної підприємницької практики, а
також доказів на підтвердження підстав
для визнання умов договору
несправедливими в силу вимог Закону
України «Про захист прав споживачів».

Крім того, судом правильно встановлено,
що нотаріальне посвідчення, укладеного
між сторонами договору фінансового
лізингу в силу положень Закону України
«Про фінансовий лізинг» та параграфа 6
глави 58 ЦК України не є обов'язковим,
тому підстави для визнання його
нікчемним з підстав передбачених ч. 1
ст. 220 ЦК України, відсутні.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук Т.О.
Писана