АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4554/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді
Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,
Городничої В.С.

при секретарі -
Денисенко А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
червня 2013 року по справі за позовом
прокурора Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
райдержадміністрації до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, треті особи - відділ
Держкомзему у Дніпропетровському
районі, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4, про
визнання нікчемними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
повернення земельної ділянки у
власність держави, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року прокурор
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, діючи в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської
райдержадміністрації, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання нікчемними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
повернення земельної ділянки у
власність держави, мотивуючи тим, що
ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3, який діяв
через свого представника ОСОБА_5, у
власність земельну ділянку площею 2га,
яка розташована на території
Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області.

Зазначав, що ОСОБА_6 в період часу з
березня 2008 року по 06 червня 2008 року,
будучи головою Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області, вступивши у
злочинну змову з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
іншими, невстановленими слідством
особами, здійснив розтрату земельних
ділянок, розташованих на території
Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, без звернень громадян
та їх відома, було розроблено всю
технічну документацію, необхідну для
надання земельних ділянок у власність
фіктивним особам, з метою подальшої їх
реалізації, просив визнати нікчемним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 17 лютого 2009 року, скасувати
державний акт на право власності на
землю від 19 вересня 2008 року, виданий на
підставі розпорядження голови
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області за №3321-р від
27 липня 2008 року, на території
Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, для ведення
особистого селянського господарства,
загальною площею 2га, на ім`я ОСОБА_3 та
повернути дану земельну ділянку у
власність держави в особі
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області.

Заочним рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 21 червня
2013 року позовні вимоги прокурора
Дніпропетровського району задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
заочне рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на те, що
суд ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом фактичних
обставин у справі та їх повноту,
колегія суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасуванню рішення суду.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст.14 Конституції України
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Так, за правилами статей 4,5 ЗК України
завданням земельного законодавства,
яке включає в себе цей Кодекс та інші
нормативно-правові акту у галузі
земельних відносин, є регулювання
земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель, а основними
принципами земельного законодавства є,
зокрема, поєднання особливостей
використання землі як територіального
базису, природного ресурсу та
основного засобу виробництва;
забезпечення рівності права на землю
громадян, юридичних осіб,
територіальних громад та держави;
невтручання держави в здійснення
громадянами, юридичними особами та
територіальними громадами своїх прав
щодо володіння, користування і
розпорядження землею, крім випадків,
передбачених законом.

Конституційний принцип законності
набуття права власності на землю
знаходить своє вираження також у ст.78
ЗК України, якою передбачено, що право
власності на землю набувається та
реалізується на підставі Конституції,
цього Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Статтею 116 ЗК України визначено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

При цьому ст.118 ЗК України
безпосередньо визначає порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами, який включає в
себе подання заяви відповідному
компетентному органу, розгляд цим
органом заяви, вирішення питання
розроблення проекту землеустрою та/або
підготовки інших матеріалів, у
необхідних випадках також і проведення
експертизи землевпорядної
документації та прийняття
відповідного рішення компетентним
органом, а ст.122 ЗК України закріплює
повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
передавати відповідні земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у приватну власність
громадян.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюється в порядку, встановленому
ст.151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсів, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Безумовним обов'язком держави є
забезпечення гарантій захисту лише
законно набутого права приватної
власності на землю, тобто такого, яке
набуте внаслідок прийняття
компетентним органом законного
рішення, ухваленого в результаті
неухильного додержання порядку
передачі земельної ділянки у приватну
власність як самим суб'єктом, що набув
права власності, так і компетентним
органом, який передав земельну ділянку
суб'єкту в приватну власність.

Таким чином, реалізуючи визначені ст.122
ЗК України повноваження, орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування в силу приписів ч.2 ст.19
Конституції України зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому зобов'язаний виконувати
конституційний припис «право
власності на землю набувається і
реалізується виключено відповідно до
закону» і додержуватися порядку
передачі земельної ділянки у приватну
власність, визначеного ЗК України.

Основним конституційним принципом
набуття права власності на землю є
законність, адже земля - основне
національне багатство, перебуває під
особливою охороною держави, є об'єктом
права власності Українського народу, а
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування лише
здійснюють права власника від імені
Українського народу.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Звертаючись до суду з позовною заявою у
справі, яка переглядається, прокурор
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області посилався
на те, що голова Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області ОСОБА_6 в
період з березня 2008 року по 06 червня 2008
року здійснив розтрату земельних
ділянок, розташованих на території
Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області та вказував,
що ОСОБА_6, без звернень громадян та їх
відома, підписав розпорядження, які
стали підставою на розробку технічної
документації, розпорядження про
затвердження технічної документації
та надання земельних ділянок у
власність, а в подальшому державні акти
на право власності на земельні ділянки,
у зв'язку з чим відносно останнього
була порушена кримінальна справа за ч.5
ст.191 КК України, також було порушено
кримінальну справі відносно ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.

Фактично звернення прокурора до суду
спрямоване на задоволення суспільної
потреби у відновленні законності при
вирішенні суспільнозначимого питання
про безоплатну передачу земельної
ділянки з державної власності у
приватну та повернення у власність
держави, яка вибула з її власності
незаконно і шляхом вчинення
кримінально караних дій.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що вироком
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року, який набрав чинності, було
визнано винними в скоєнні злочину
ОСОБА_6 за ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.2 ст.364 КК України.

Таким чином, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК
України вироком Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 лютого 2014 року
встановлено, що ОСОБА_6, будучи головою
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області, без
звернень громадян та їх відома,
підписав та видав розпорядження про те,
що громадяни мають право на розробку
технічної документації, розпорядження
nрo затвердження технічної
документації та передачу у власність
громадянам земельних ділянок, а в
подальшому підписав державні акти про
право власності на зазначені земельні
ділянки.

ОСОБА_7, з метою незаконного виведення з
державної власності земельних ділянок
сільськогосподарського призначення на
території Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області за межами
населеного пункту загальною площею
168га, запропонував співробітникам
агентства нерухомості « 9 ярдів» знайти
громадян України, які не реалізували
право на приватизацію земельних
ділянок і за грошову винагороду готові
надати ксерокопії паспорту та
ідентифікаційного номера. Отримавши
ксерокопії паспортів та
ідентифікаційних номерів ОСОБА_7
передав їх ОСОБА_6

06 червня 2008 року ОСОБА_6, з метою
незаконного виведення з державної
власності земельних ділянок, при
відсутності достатніх підстав,
підписав розпорядження №2400/1 «Про
надання дозволу на складання технічної
документації про відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства».

З 06 червня 2008 року по 24 червня 2008 року
ОСОБА_6 таким же чином отримав від
ОСОБА_7 ще ксерокопії паспортів та
ідентифікаційних номерів, серед яких
була копія паспорту та
ідентифікаційного номеру ОСОБА_3

24 червня 2008 року ОСОБА_6 підписав
розпорядження №2642 «Про надання
дозволу на складання технічної
документації про відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого сільського господарства».

Згідно зазначеного розпорядження
громадяни України у кількості 64 осіб,
серед яких і ОСОБА_3, отримали право
звернутися до землевпорядної
організації для розроблення технічної
документації.

ОСОБА_7, маючи на руках розпорядження
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області за №2400/1 від
06 червня 2008 року та за №2642 від 24 червня
2008 року «Про надання дозволу на
складання технічної, документації про
відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства», копії
паспортів та ідентифікаційних номерів
84 осіб, звернувся до ДП
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»

У період з 08 липня 2008 року посадові
особи ДП «Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на підставі
наданих документів зробили розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

ОСОБА_6, отримавши всі необхідні
документи, 28 липня 2008 року підписав
розпорядження №3320-р та №3321-р «Про
передачу земельних ділянок у власність
для ведення особистого сільського
господарства», якими затверджена
технічна документація і громадянам
України в кількості 84 осіб передані у
власність земельні ділянки.

ОСОБА_8 підписав державні акти про
право власності на земельні ділянки у
двох примірниках, серед яких був
державний акт серія ЯЖ №139518 на ім`я
ОСОБА_3, після чого передав вказані акти
ОСОБА_6

28 липня 2008 ОСОБА_6 підписав данні акти
та наніс відбиток печатки
Дніпропетровської
райдержадміністрації.

В подальшому, в період часу з 01 серпня
2008 року ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, і отримав їх
згоду, від імені власників земельних
ділянок, за довіреністю, заключити
договори купівлі-продажу. Після чого
були виготовлені довіреності, які
відповідали вимогам закону.

В період часу з 14 серпня 2008 року по 09
вересня 2008 року до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 прибуло 84
громадянина України, які підписали
довіреності про представництво їх
інтересів стосовно відчуження
земельних ділянок, розташованих на
території Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, а також
представництва їх, як власників
земельних ділянок, в різних
землевпорядних організаціях.

18 вересня 2008 року, отримавши в ДРФ ДП
«Центр ДЗК» заповнені реєстраційні
картки на земельні ділянки, а також
технічну документацію, яка містить
підроблені документи, ОСОБА_6 знищив
дану технічну документацію. Після чого
почався пошук покупців для земельних
ділянок.

Дізнавшись про те, що ОСОБА_2 має намір
придбати земельну ділянку, представник
фіктивних власників ОСОБА_5, діючи за
нотаріально посвідченою довіреністю
від імені ОСОБА_15, 17 лютого 2009 року
уклав договір купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за яким
він продав, а ОСОБА_2 придбала земельну
ділянку площею 2га, яка розташована на
території Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області.

Пунктом 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» із з змінами, від 16 квітня 2004
року №7 прямо передбачений такий
спосіб захисту, як визнання недійсним
документу, виданого на підставі
переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого, за яким
земельна ділянка була неправомірно
одержана у власність чи користування.

З вищевикладеного вбачається, що
ОСОБА_3 незаконно отримав право
власності на спірну земельну ділянку,
тому, відповідно до положень ст.228 ЦК
України та п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9, договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
17 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_3,
від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2 є
недійсним.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування, що
встановлено ст.216 ЦК України.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що факт злочинних дій ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 не доведений, а тому позов
прокурора не обґрунтований, не
заслуговує на увагу, оскільки в
матеріалах справи є чинний вирок
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року відносно ОСОБА_6, ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, за яким вказані особи визнані
винними у вчиненні злочинів.

Доводи апелянта про те, що на момент
укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки вона не знала та не
могла знати про порушення порядку
передачі у приватну власність
земельних ділянок в процесі
приватизації, є хибним, так як публічні
правовідносини, пов'язані з набуттям
права приватної власності на землю,
становлять значний «суспільний
інтерес», а тому незаконність рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, яким
земельну ділянку було передано в
приватну власність із земель державної
чи комунальної власності, такий
суспільний інтерес порушує.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що районний суд
постановив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, а тому
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: