Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Чорногузівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання права власності на спадкове
майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 12 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом, у якому
просила визнати за нею право власності
на спадкове майно, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, та складається з
житлового будинку під літ.
«Ф» вартістю 35 371 грн, сараю під літ. «Б»
вартістю 2 660 грн, сараю під літ. «В»
вартістю 3 732 грн, сараю під. літ. «Г»
вартістю 3 тис. грн, господарських
споруд під літ. «Д» вартістю 2 624 грн,
вбиральні під літ. «Е» вартістю 167 грн,
колодязя під літ. «К» вартістю 1 699 грн, а
всього загальною вартістю 49 253 грн. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідно до заповіту від 14 травня 2003
року, посвідченого Чорногузівською
сільською радою Вижницького району
Чернівецької області, вона є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 Хоча
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 є її діти: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проте позивач вважає
себе єдиним спадкоємцем, оскільки вона
своєчасно прийняла спадщину, так як
постійно проживала разом зі
спадкодавцем. Однак постановою
державного нотаріуса Вижницької
державної нотаріальної контори від 17
вересня 2013 року їй відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 12 березня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами першої й апеляційної
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14 жовтня 2003 року ОСОБА_7
оформила заповіт, яким житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 є її діти: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно з наданими суду довідками
Чорногузівської сільської ради та
Банилівської сільської ради з 1968 року
до дня смерті ОСОБА_7 постійно
проживала та перебувала на
реєстраційному обліку за адресою:
АДРЕСА_1. У будинку по
АДРЕСА_1 ні ОСОБА_7 на день смерті, ні
інші особи зареєстровані не були.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької державної нотаріальної
контори від 17 вересня 2013 року № 1022/02-31
відмовлено у вчиненні нотаріальних дій
з тих підстав, що в поданому заповіті не
зазначено адреси будинку, який
заповідано спадкоємцю; неможливо
ідентифікувати склад спадкового майна.

Так, відмовляючи у видачі свідоцтва про
право на спадщину, державний нотаріус
виходив з того, що не надано належним
чином оформлених документів, що
посвідчують право власності
спадкодавця ОСОБА_7 на зазначене майно,
крім того, протягом шести місяців
спадкоємець ОСОБА_3 не подала заяву про
прийняття спадщини, а також, що заповіт
не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3
не зверталася до суду з позовом про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Враховуючи зазначені обставини, суд
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК
України, дійшов правильного висновку
про безпідставність позову.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суди повно та
всебічно дослідили наявні у справі
докази, надали їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України,
правильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані судові
рішення, які відповідають вимогам ст.
ст. 213, 214, 315 ЦПК України, підстави для їх
скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернівецької області від
12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик