У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, та малолітньої
ОСОБА_5, до приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія»),
третя особа - державне підприємство
«Добрянське лісове господарство», про
стягнення суми страхового
відшкодування за касаційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» на
рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 24 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом в своїх
інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_5, посилаючись на те, що 31 серпня
2011 року між ПрАТ «Страхова компанія
«Гарантія» та ДП «Добрянське лісове
господарство» було укладено договір
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті,
об'єктом страхування якого є майнові
інтереси, пов'язані із життям, здоров'ям
та працездатністю водіїв ДП
«Добрянське лісове господарство» під
час обслуговування поїздки. Згідно п.
12.1.1 договору страховим випадком є
загибель або смерть застрахованого
внаслідок нещасного випадку на
транспорті. Пунктом 15.3 договору
передбачено, що страховик здійснює
страхову виплату у разі загибелі або
смерті застрахованого під час дії
цього договору - сім'ї загиблого або
його спадкоємцю у розмірі 100 % страхової
суми, що становить 102 тис. грн. Згідно
додатку № 1 до договору її чоловік
ОСОБА_6 зазначений серед водіїв ДП
«Добрянське лісове господарство», які
підлягають обов'язковому страхуванню
від нещасних випадків на транспорті.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року з її
чоловіком ОСОБА_6 стався нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом, а
саме: падіння деревини з лісовозу під
час завантаження, в результаті чого він
помер. Вказувала, що звернулась до ПрАТ
«Страхова компанія «Гарантія» з заявою
про виплату страхового відшкодування,
проте листом від 27 липня 2012 року у
виплаті страхового відшкодування їй
було відмовлено з посиланням на те, що
нещасний випадок стався внаслідок
неправомірних дій ОСОБА_6, які
виразилися у порушенні п. 3.7. Інструкції
з охорони праці № 1 для водіїв
лісовозів (самовільно зайшов у
небезпечну зону автопоїзда).

У звґязку з цим позивачка просила суд
стягнути з ПрАТ «СТ «Гарантія» 102 тис.
грн страхового відшкодування.

Рішенням Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 24 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 17 квітня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СТ
«Гарантія» на користь ОСОБА_3, яка діє у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої
ОСОБА_5, страхове відшкодування у сумі
102 тис. грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «СТ
«Гарантія», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати оскаржувані
судові рішення, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що нещасний випадок, який стався з
ОСОБА_6, є страховим випадком, оскільки
його смерть наступила під час
виконання обов'язків з обслуговування
поїздки, до яких відноситься і участь
водія у вантажно-розвантажувальних
роботах.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 31 серпня 2011 року
між ПрАТ «Страхова компанія «Гарантія»
та ДП «Добрянське лісове господарство»
було укладено договір обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті, об'єктом
страхування якого є майнові інтереси
пов'язані з життям, здоров'ям та
працездатністю водіїв ДП «Добрянське
лісове господарство» під час
обслуговування поїздки (а. с. 7-8).

Згідно додатку № 1 до договору ОСОБА_6
зазначений серед водіїв ДП
«Добрянське лісове господарство», які
підлягають обов'язковому страхуванню
від нещасних випадків на транспорті (а.
с. 9-10).

Згідно п. 12.1.1 договору страховим
випадком є загибель або смерть
застрахованого внаслідок нещасного
випадку на транспорті.

Пунктом 15.3 договору передбачено, що
страховик здійснює страхову виплату у
разі загибелі або смерті
застрахованого під час дії цього
договору - сім'ї загиблого або його
спадкоємцю у розмірі 100 % страхової
суми, що становить 102 тис. грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року з ОСОБА_6 стався
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, а саме: падіння деревини
з лісовозу під час завантаження, в
результаті чого він помер.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про страхування» одним із
видів обов'язкового страхування, які
здійснюються в Україні, є особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті.

Пунктом 2 Положення про обов'язкове
особисте страхування від нещасних
випадків на транспорті, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14 серпня 1996 року № 959 (далі -
Положення), застрахованими особами
вважаються водії тільки на час
обслуговування поїздки.

Згідно договору страхування, об'єктом
страхування є майнові інтереси
пов'язані з життям, здоров'ям та
працездатністю водіїв ДП «Добрянське
лісове господарство» під час
обслуговування поїздки. Тобто, дія
цього договору розповсюджується на
водіїв підприємства лише під час
поїздки.

Підпунктом «а» п. 7 Положення визначено,
що страховим випадком є загибель або
смерть застрахованого внаслідок
нещасного випадку на транспорті. Якщо
випадки, зазначені зокрема у підпункті
«а» цього пункту, сталися внаслідок
неправомірних або навмисних дій
застрахованого, вони не вважаються
страховими і страхова сума при цьому не
виплачується.

З акту № 1 форми Н-1 про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом від
27 листопада 2011 року вбачається, що
однією з його причин є невиконання
водієм ОСОБА_6 вимог п. 3.7. Інструкції з
охорони праці № 1 для водіїв лісовозів,
затвердженої наказом Добрянського
держлісгоспу від 22 грудня 1998 року № 285,
а саме: ОСОБА_6 самовільно зайшов у
небезпечну зону автопоїзда (а. с. 11-18).

У порушення ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України
суди на зазначені вимоги закону уваги
не звернули і не врахували, що
відповідно до п. 7 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті,
страховим випадком може бути лише
випадок, що стався з водієм
безпосередньо при перевезенні, тобто
під час керування транспортним
засобом.

Крім того, посилання судів на Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, яка затверджена
Наказом Міністерства транспорту
України 14 жовтня 1997 № 363 є помилковим,
оскільки вони визначають права,
обов'язки і відповідальність власників
автомобільного транспорту.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» задовольнити
частково.

Рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 24 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко