АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5943/2014
Головуючий у 1 інстанції: Пилаєва М.К.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції» за
довіреністю - Яценка Олександра
Сергійовича та представника ОСОБА_2 за
довіреністю - ОСОБА_3 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова Компанія
«Приватні Інвестиції» до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції»,
ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,
-

ВСТАНОВИЛА:

18 жовтня 2013 року ТОВ «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 6 889 704, 02 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21
серпня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та
ОСОБА_2 (позичальник) було укладений
кредитний договір № 120, відповідно до
умов якого банк надав позичальнику у
кредит кошти у розмірі 816 000,00 дол. США зі
сплатою 16 % річних на строк до 01 серпня
2023 року. Того ж дня з метою
забезпечення своєчасного та повного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором між ВАТ
«КРЕДОБАНК» та ОСОБА_4 був укладений
договір поруки, згідно умов якого
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за виконання
кредитних зобов'язань за кредитним
договором № 120 від 21.08.2008 року. 29
листопада 2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК»,
правонаступником ВАТ «КРЕДОБАНК», та
ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» було укладено Договір
факторингу, згідно з яким 14 грудня 2011
року відбулося відступлення прав вимог
всіх грошових зобов'язань до
позичальника ОСОБА_2 та поручителя
ОСОБА_4 ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 6 889 704,02 грн.

05 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» про визнання договору
поруки від 21.08.2008 року, укладеного між
ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_4 з метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором № 120 від
21.08.2008 року таким, що припинив свою дію з
02.09.2009 року. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що 02.09.2009 року між ВАТ «КРЕДОБАНК»
та ОСОБА_2 було укладено додатковий
договір до Кредитного договору № 120 від
21.08.2008 року, в якому внесено зміни: зміна
валюти зобов'язання з доларів США на
гривню за курсом 8, 57 грн. за один долар
США; відбулось збільшення відсоткової
ставки за користування кредитом з 16 % до
19,5 % через 12 місяців після підписання
даного додаткового договору, тобто з
03.09.2010 року. На думку позивача, обсяг її
відповідальності як поручителя перед
ПАТ «КРЕДОБАНК» суттєво збільшився,
однак своєї згоди на збільшення обсягу
зобов'язань як поручитель за Кредитним
договором № 120 від 21.08.2008 року вона не
надавала.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 05 лютого 2014 року зустрічний
позов ОСОБА_4 було прийнято і об'єднано
в одному провадженні з первісним
позовом.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року позов ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» задоволено частково,
стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» заборгованість за
кредитним договором №120, укладеним 21
серпня 2008 року, у розмірі 6 774 126, 00 грн., в
задоволенні вимог в частині стягнення
з ОСОБА_2 суми упущеної вигоди у розмірі
115 578, 01 грн. та в частині позовних вимог,
заявлених до ОСОБА_4 - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково, визнано поруку за договором
поруки, укладеним 21 серпня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
"КРЕДОБАНК" та ОСОБА_4, - припиненою, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 - відмовлено.

28 березня 2014 року представник ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» за довіреністю - Яценко О.С.
подав апеляційну скаргу на вказане
рішення, у якій, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
просив його скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні
інвестиції» до ОСОБА_4 та в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
про визнання поруки припиненою і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позов ТОВ «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції» до
ОСОБА_4 і відмовити у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що ОСОБА_4 про збільшення
відсоткової ставки дізналася 02 вересня
2009 року при укладенні договору про
внесення змін і доповнень до договору
іпотеки, до суду з позовом звернулася
лише 05 лютого 2014 року, тобто після
спливу строку позовної давності, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. На
думку апелянта, виникнення права на
звернення до суду з позовом про
визнання поруки припиненою ніяким
чином не пов'язане з закінченням строку
дії зобов'язання, забезпеченого
порукою.

01 квітня 2014 року представник ОСОБА_2 за
довіреністю - ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2
пені у розмірі 551 687, 33 грн. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що при стягненні з ОСОБА_2 пені у
розмірі 551 687, 33 грн. суд першої
інстанції керувався п. 5.1. кредитного
договору, в якому визначено ставку пені
у розмірі подвійної відсоткової
ставки, що не відповідає принципам
добросовісності, розумності і
справедливості. Також апелянт вказав,
що відповідно до Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України. На думку апелянта, суд першої
інстанції безпідставно не застосував
при вирішенні спору ч. 3 ст. 551 ЦК
України, пославшись лише на те, що
розмір пені не перевищує розмір
збитків, і не з'ясувавши чи мають місце
інші обставини, які мають істотне
значення.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_3 і представник ОСОБА_4 за
довіреністю - ОСОБА_5 у судове засідання
не зявилися, були належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду апеляційного розгляду, подали
до суду клопотання про відкладення
розгляду справи, однак будь-яких
доказів на підтвердження обставин
поважності неявки у судове засідання
не надали, а тому колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу за їх
відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 21 серпня 2008 року між ВАТ
«КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 (позичальник) був
укладений кредитний договір № 120,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику у кредит кошти у розмірі
816 000,00 дол. США зі сплатою 16 % річних на
строк до 01 серпня 2023 року.

Того ж дня з метою забезпечення
своєчасного та повного виконання
позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за кредитним договором між ВАТ
«КРЕДОБАНК» та ОСОБА_4 (поручитель) був
укладений договір поруки, згідно умов
якого поручитель зобов'язалася
солідарно відповідати перед банком за
виконання кредитних зобов'язань за
Кредитним договором № 120 від 21.08.2008
року.

30 січня 2009 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та
ОСОБА_2 укладено додатковий договір до
кредитного договору № 120 від 21.08.2008
року, за умовами якого визначено графік
внесення коштів на погашення
кредитного зобов'язання.

21 серпня 2009 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та
ОСОБА_2 укладено додатковий договір до
кредитного договору № 120 від 21.08.2008
року, за умовами якого внесено зміни до
п. 2.3, п. 3.3, п. 3.7-3.9. кредитного договору.

02 вересня 2009 року між ВАТ «КРЕДОБАНК»
та ОСОБА_2 укладено додатковий договір
до кредитного договору № 120 від 21.08.2008
року, відповідно до якого змінено
валюту зобов'язання з доларів США на
гривню за курсом 8,57 грн. за один долар
США та відбулось збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом з 16 % до 19,5 % через 12 місяців
після підписання даного договору.

02 вересня 2009 між ВАТ «КРЕДОБАНК» та
ОСОБА_4 як іпотекодавцем був укладений
додатковий договір до Договору іпотеки
від 21 серпня 2008 року, укладеного в
забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором на умовах згідно
додаткового договору до кредитного
договору від 02.09.2009 року.

29 листопада 2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК»
та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» було укладено договір
факторингу, згідно з яким 14 грудня 2011
року відбулося відступлення прав вимог
всіх грошових зобов'язань до
позичальника ОСОБА_2 та поручителя
ОСОБА_4

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором з повернення кредитних
коштів та сплати нарахованих процентів
не виконував, внаслідок чого
утворилась заборгованість, що станом
на 24.07.2013 року становить у загальному
розмірі 6 774 126, 00 грн. та складається з:

- заборгованості по кредиту у розмірі 5
122 004,92 грн.;

- заборгованості по відсотках у розмірі
1 100 433,76 грн.;

- пені у розмірі 551 687, 33 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» суд першої інстанції
керувався ст.ст. 525-526, 530, ч.ч.1-2 ст. 546, ч. 2
ст. 1050, ст. 1054 ЦК України та правильно
виходив з того, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, а тому
зобов'язаний достроково повернути
банку суму основного боргу та
нараховані відсотки.

Рішення суду першої інстанції в
частині дострокового стягнення суми
кредиту та нарахованих відсотків не
оскаржується, доводів щодо його
незаконності і необґрунтованості
апеляційні скарги не містять.

Стягуючи з ОСОБА_2 на корить ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» суму пені у розмірі 551 687, 33
грн. суд першої інстанції керувався ч.ч.
1, 2 ст. 546 ЦК України, п. 5.1. кредитного
договору та правильно виходив з того,
що умовами кредитного договору
передбачено сплату позичальником пені
за неналежне виконання зобов'язань у
розмірі подвійної процентної ставки за
кожен день прострочення.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції вірно виходив з принципу
презумпції правомірності правочину, а
тому обґрунтовано відхилив доводи
представника ОСОБА_2 щодо
невідповідності умов кредитного
договору щодо визначення розміру пені
вимогам Закону України «Про захист
прав споживачів». Також колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
зменшення пені згідно ч.3 ст. 551 ЦК
України, оскільки визначений ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» розмір пені не перевищує
загального розміру простроченої
заборгованості зі сплати кредиту та
заборгованості за процентами.

Посилання представника ОСОБА_2 у
апеляційній скарзі на те, що суд першої
інстанції не з'ясував чи мають місце
інші обставини, які мають істотне
значення для зменшення пені, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки однієї з необхідних умов для
зменшення пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК
України є більший розмір пені
порівняно зі збитками.

Також колегія суддів вважає
безпідставними посилання представника
ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 на Закон
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», оскільки згаданий
нормативно-правовий акт не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
сторін.

Задовольняючи частково зустрічні
позовні вимоги суд першої інстанції
керувався ч. 1 ст. 559 ЦК України та
правильно виходив з того, що у зв'язку з
укладенням 02 вересня 2009 року
додаткового договору до кредитного
договору відбулась зміна зобов'язання,
у тому числі в частині збільшення
розміру процентів за Кредитним
договором, без згоди поручителя,
внаслідок укладення такого договору
збільшився розмір його
відповідальності.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання представника ТОВ «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції» у
апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом про
припинення договору поруки після
спливу строку позовної давності, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки внаслідок збільшення
обсягу відповідальності поручителя
без його згоди порука припиняється в
силу закону, а невизнання кредитором
поруки припиненою є підставою для
звернення поручителя до суду з позовом
про захист своїх прав. ТОВ «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції» подало
позов до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості 18 жовтня 2013 року, а тому
посилання на пропущення строку
позовної давності не заслуговують на
увагу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2014
року є таким, що ухвалене з додержанням
вимог закону, а тому підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
на законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції не
впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова Компанія
«Приватні Інвестиції» за довіреністю -
Яценка Олександра Сергійовича та
представника ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді