АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1447/2014
Головуючий в І інстанції: Захарчук В.В.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 17 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
25 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна
подружжя спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 червня 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з вказаним позовом
про поділ спільного майна подружжя,
обґрунтовуючи тим, що вона з
відповідачем з 20.11.1994 року по 17.12.2012 рік
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування у шлюбних
відносинах спільною працею та за
спільні кошти ними було придбано
наступне майно: ліжко вартістю 1000грн.,
диван-ліжко вартістю 3800грн., стінка
кухонна вартістю 1650грн., телевізор
вартістю 1000грн., холодильник вартістю
2800грн., кухонний гарнітур вартістю
800грн., тумбочка вартістю 300грн.,
паркетниця вартістю 750грн.,
електродрель вартістю 250грн., болгарка
вартістю 300грн., зернодробарка вартістю
550грн., ручний культиватор вартістю
370грн., картоплекопалка вартістю 7000грн.,
ваги вартістю 150грн., скважина для води
вартістю 3425грн., електродвигун для
скважини вартістю 800грн., стабілізатор
напруги вартістю 3000грн., скважина на
полі вартістю 21000грн., електронасос для
скважини вартістю 2500грн., електричний
кабель для скважини вартістю 2400грн.,
автомобіль «Москвич» вартістю 2000грн.,
автомобіль ?Волга? вартістю 60000грн.,
автомобільний магнітофон вартістю
1700грн., ящики для картоплі 300шт.
вартістю 1350грн., оприскувач вартістю
170грн., сарай вартістю 2500грн., гараж
вартістю 5000грн., а всього на загальну
суму 126565грн. Добровільно провести
поділ спірного майна відповідач
відмовляється у зв'язку з чим вона
вимушена звернутися до суду, просила
виділити їй та відповідачу конкретне
майно.

Після уточнень в ході розгляду справи
позивачка, зменшивши позовні вимоги та
виключивши з переліку майна деяке
майно (картоплекопалка вартістю 7000грн.,
ваги вартістю 150грн., скважина для води
вартістю 3425грн., електродвигун для
скважини вартістю 800грн., стабілізатор
напруги вартістю 3000грн., скважина на
полі вартістю 21000грн., електронасос для
скважини вартістю 2500грн., електричний
кабель для скважини вартістю 2400грн.,
автомобіль «Москвич» вартістю 2000грн.,
сарай вартістю 2500грн., гараж вартістю
5000грн.,) просила поділити майно, набуте
за час шлюбу, виділивши їй у власність:
ліжко вартістю 1000грн., диван-ліжко
вартістю 3800грн., стінка кухонна
вартістю 1650грн., телевізор вартістю
1000грн., холодильник вартістю 2800грн.,
кухонний гарнітур вартістю 800 грн.,
зернодробарка вартістю 550грн., ручний
культиватор вартістю 370грн., ящики для
картоплі 150 штук вартістю 675грн.,
оприскувач вартістю 170грн., а всього на
загальну суму 12815грн.; стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію замість її частки у праві
спільної сумісної власності на майно в
сумі 38592,5грн. та судові витрати.

Відповідачу просила виділити у
власність: тумбочку вартістю 300 грн.,
паркетницю вартістю 750грн.,
електродрель вартістю 250грн., болгарку
вартістю 300грн., картоплекопалку
вартістю 7000грн., стабілізатор напруги
вартістю 3000грн., скважину на полі
вартістю 21000грн., електронасос для
скважини вартістю 2500грн., електричний
кабель для скважини вартістю 2400грн.,
автомобіль ?Москвич? вартістю 2000грн.,
авюмобіль ?Волга? вартістю 60000грн.,
автомобільний магнітофон вартістю
1700грн., ящики для картоплі 150шт.
вартістю 675грн., а всього на суму 101875грн.

25.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
визнання спільною сумісною власністю
майна подружжя житлового будинку
АДРЕСА_1 Бериславського району
Херсонської області з надвірними
будівлями і спорудами, що належить
ОСОБА_3, просив визнати дане
домоволодіння спільною сумісною
власністю подружжя та визнати за ним
право особистої власності на 1/2 частину
даного домоволодіння.

Позов обґрунтовано тим, що він з ОСОБА_3
з 20.11.1994р. по 06.12.2012р. проживали в
зареєстрованому шлюбі у зазначеному
вище будинку, належному на праві
власності ОСОБА_3 Право власності на
зазначений будинок за відповідачем
було визнане на підставі договору
дарування від 03.12.1993р., тобто до
укладення шлюбу. Проживаючи однією
сім'єю сторони мали спільний бюджет,
вели спільне господарство, він власною
працею та коштами брав участь в
переобладнанні житлового будинку в
будівництві літньої кухні та
господарських споруд, домовлявся з
будівельними підприємствами про
ремонт і проводив з ними розрахунки.
Внаслідок вказаних дій майно ОСОБА_3
покращилось, істотно збільшилось у
площі, змінилась його характеристика
як нерухомого майна, тому вважає, що на
підставі ст.62 СК України він має право
власності на 1/2 частину вказаного
будинку.

Рішенням Бериславського
районного суду Херсонської області від
25 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково, а в задоволені
вимог ОСОБА_2 відмовлено. Суд вирішив:
поділити сумісно нажите майно
подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_3 на
праві приватної власності ліжко
вартістю 1000грн., диван-ліжко вартістю
3800грн.,стінка кухонна, вартістю 1650грн.,
телевізор, вартістю 1000грн.,
холодильник, вартістю 2800грн., кухонний
гарнітур, вартістю 800 грн.,
зернодробарка, вартістю 550грн., ручний
культиватор, вартістю 370грн.,
оприскувач, вартістю 170грн., а всього на
загальну суму 12140грн.; визнати за ОСОБА_2
на праві приватної власності тумбочку,
вартістю 300 грн., паркетницю, вартістю
750грн., електродрель, вартістю 250грн.,
болгарку, вартістю 300грн., автомобіль
?Волга?, вартістю 60000грн., автомобільний
магнітофон, вартістю 700грн., а всього на
суму 57200грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 різницю вартості
поділеного майна в розмірі 22530грн. та
судові витрати в розмірі 229,40грн. В
іншій частині її позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказане рішення суду в частині
задоволення первісного позову
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволені первісного позову
відмовити, а також скасувати рішення
суду в частині відмови в задоволені
зустрічного позову та ухвалити нове
рішення по суті зустрічних позовних
вимог. При цьому послався на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначив, що суд не звернув уваги та не
застосував статті 60, 62, 63, 65, 71 СК України
та ст.331 ЦК України, що призвело до
ухвалення незаконного рішення. Вважає,
що оскільки ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки, на якій розташовано
домоволодіння, то він має право на
відшкодування вартості 1/2 вартості
будівельних матеріалів, вкладених у
будівництво будинку.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Згідно рішенню Бериславського
районного суду Херсонської області від
06 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
укладений між ними шлюб розірвано.
Вказаним судовим рішенням також
встановлено, що сторони перебували у
шлюбі з 20.11.1994 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтв про народження
сторони від шлюбу мають двох синів
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).

З довідки Зміївської сільської ради
від 23.01.2013 року АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно договору дарування від 03.12.1993
року позивачка ОСОБА_3. отримала у дар
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами в АДРЕСА_1
Бериславського району Херсонської
області, який розташований на
земельній ділянці розміро 0,21га. На
земельній ділянці розташований один
житловий будинок та сарай. Загальна
площа будинку 45,3кв.м (а.с.5, 55 зворот).

Крім того, згідно до державного акту на
землю від 19.11.2002 року позивачка ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею
0,2380га, розташованої в АДРЕСА_1
Бериславського району Херсонської
області (а.с.6).

Відповідно копії виконавчого листа від
27.12.2012 року ОСОБА_2 зобов'язаний
сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6
на утримання дітей по 360 грн. на кожну
дитину (а.с.11).

З довідки державного виконавця
Бериславського ВДВС від 30.04.2013 року
заборгованість по аліментам складає
2605,16грн. (а.с.13).

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції судом була призначена судова
будівельно-технічна експертиза, яка
була проведена судовим експертом
Крутько В.С. 29.10.2013 року. Відповідно до
висновків вказаної експертизи ринкова
вартість будинку в АДРЕСА_1 в
технічному стані, плануванні та
устаткуванні, в якому він був 03.12.1993
року складає 33296грн. Його ринкова
вартість на час проведення експертизи
складає 57324грн. Вартість будівельних
матеріалів, витрачених на
переобладнання житлового будинку
склала 122110грн. (а.с.42-77).

З плану до житлового будинку,
зробленого експертом, вбачається, що
площа житлового будинку збільшилась до
64,3кв.м, було добудовано три приміщення,
а саме коридор і два допоміжних
приміщення (а.с.57).

Докази державної реєстрації будинку з
урахуванням зазначених добудов та
інших побудованих споруд, а саме гаражу
та сараю, в матеріалах справи відсутні.
Це свідчить про самовільне будівництво
зазначених об'єктів, що також не
заперечувалось сторонами в суді першої
інстанції. В матеріалах справи є копія
технічного паспорту на даний будинок,
однак він знаходиться в первісному
стані і датований 16.11.1993 року.

Задовольняючи частково первісний
позов та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд дійшов до
правильного висновку про поділ майна,
набутого подружжям під час шлюбу та про
недоведеність позивачем своєї участі в
реконструкції, переобладнанні чи
добудови спірного будинку за рахунок
своїх грошових чи трудових затрат, що
слугувало б підставою для визнання за
ним права власності на відповідну
частину. При цьому матеріали справи не
містять доказів намагання ОСОБА_2
здійснити державну реєстрацію добудов
в домоволодінні або перешкоджання йому
в цьому будь-ким.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Як вбачається з дослідженого договору
дарування спірний будинок був
подарований позивачці до шлюбу, тому
він є особистою приватною власністю
ОСОБА_3 і не може бути визнаний спільним
сумісним майном подружжя, а тому не
може бути поділений між сторонами.

З огляду на викладене, суд правильно
відмовив в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
майна подружжя спільною сумісною
власністю та визнання за ним права
власності на 1/2 частину вказаного
будинку.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині до уваги не приймаються,
оскільки не підтверджені належними
доказами і висновків суду не
спростовують. Посилання заявника на те,
що оскільки ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки, на якій розташовано
домоволодіння, то він має право на
відшкодування 1/2 вартості будівельних
матеріалів, є по суті іншими позовними
вимогами, які не є предметом розгляду
цієї справи.

Колегія суддів враховує, що, крім
посилання на норми законів та постанов
Пленуму ВСУ, правових позицій та
інформаційних листів, інших доводів в
апеляційній скарзі по суті предмету
спору немає. Крім того, в судових
дебатах ОСОБА_2 та його представник
погоджувалися з варіантом поділу
рухомого майна, запропонованим
позивачкою за первісним позовом.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що могли б
слугувати підставою для скасування
рішення суду, колегією суддів не
встановлено, а перевірені доводи
заявника висновків суду не
спростовують, то підстав для
задоволення апеляційної скарги у
відповідній частині не вбачається.

Разом з тим, при розгляді справи
апеляційним судом представник ОСОБА_2
вказував про те, що автомобіль, на який
визнано право власності за його
довірителем, має іншу офіційну назву,
ніж "Волга", крім того зі слів свого
довірителя вбачається, що автомобіль
ним відчужено, проте точний час цього
він не знає. Тому судом зроблено запит в
Центр ДАІ 6507, відповідно до якого
зазначений автомобіль - це автомобіль
ГАЗ 31105101, державний номер НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2, був зареєстрований за ОСОБА_2
23.04.2009 року, знятий з обліку для
реалізації 09.04.2014 року і 10.04.2014 року
зареєстрований за гр..ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3.н.

Отже, на момент ухвалення
оскаржуваного рішення, спірний
автомобіль був зареєстрований за
ОСОБА_2, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.309
ЦПК України апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду
слід змінити в частині назви
автомобіля, на який визнано право
власності за ОСОБА_2, з автомобіля
"Волга" на автомобіль ГАЗ 31105101,
державний номер НОМЕР_1. В решті це ж
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного
суду Херсонської області від 25 березня
2014 року змінити в частині назви
автомобіля, на який визнано право
власності за ОСОБА_2, з автомобіля
"Волга" на автомобіль ГАЗ 31105101,
державний номер НОМЕР_1.

В решті це ж рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, на нього
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

судді: