У х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, поданою його
представником ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 17 грудня 2009 року Суворовським
районним судом м. Херсона постановлено
ухвалу про забезпечення позову,
відповідно до якої спірне майна
подружжя було арештоване, вилучено у
них та передано на відповідальне
зберігання ОСОБА_5

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 14 квітня 2010 року
було поділено спільне з відповідачкою
майно та визнано за кожним право
власності на Ѕ ідеальну частку майна,
включеного до акту опису та арешту
майна від 26 січня 2010 року, яке на момент
арешту знаходилося у бутіку АДРЕСА_2, Ѕ
частку майна, включеного до акту опису
та арешту майна від 26 січня 2010 року, яке
на момент арешту знаходилося на
торговому місці АДРЕСА_1 та Ѕ
частину майна, включеного до акту опису
й арешту майна від 15 січня 2010 року, яке
на момент арешту знаходилося у
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою:
АДРЕСА_3

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 лютого 2012 року
Ѕ частина спірного майна була виділена
у власність ОСОБА_5 в натурі та
зобов'язано її сплатити на користь
позивача грошову компенсацію Ѕ частини
спірного майна, яке визнано
неподільним. Рішенням апеляційного
суду Херсонської області від 21 травня
2012 року рішення районного суду було
змінено в частині стягнення грошової
компенсації та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні позову
про стягнення грошової компенсації
вартості спірного неподільного майна
відмовлено. Позивач надіслав
відповідачу вимогу про повернення
належного йому майна, але відповідач
спірне майно йому не передала, у зв'язку
з чим просив суд вилучити зазначене
майно з незаконного володіння ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 24 вересня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Вилучено у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
наступне майно: Ѕ частину майна,
включеного до акту опису та арешту
майна від 26 січня 2010 року, яке на
момент арешту знаходилося у бутіку
АДРЕСА_2 та Ѕ частину майна, включеного
до акту опису й арешту майна від 15 січня
2010 року, яке на момент арешту
знаходилося у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за адресою: АДРЕСА_3

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 15 січня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із того,
що володіння ОСОБА_5 майном ОСОБА_4, яке
належить йому на підставі судового
рішення, є незаконним, і що позивач має
право витребувати належне йому майно
із незаконного володіння відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи задоволенні
позову ОСОБА_4, суд апеляційної
інстанції, встановивши, що ухвалою суду
арешт на спірне майно було скасовано,
дослідивши докази у справі та давши їм
належну оцінку, обґрунтовано виходив з
того, що позивач не довів належними та
допустимими доказами наявність у
відповідача спірного майна, у зв'язку з
чим обраний ним спосіб захисту шляхом
витребування майна на підставі ст. 387 ЦК
України не відповідає вимогам ст. 16 ЦК
України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладеного в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 15 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

В.О. Савченко