Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/5954/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Мозговий Володимир Борисович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Ковач Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 31
березня 2014 року, -

встановила:

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом про розірвання шлюбу та
розподіл майна подружжя, в якому
просила розірвати шлюб з відповідачем,
виділити у користування та власність
ОСОБА_3 автомобіль марки Volkswagen Crafter 2EKE2,
2006 року випуску, білого кольору, р/н
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, стягнути з
ОСОБА_3 на її користь компенсацію за
частку у майні, що є спільною сумісною
власністю - 50% вартості спірного
автомобіля в сумі 63944 грн.. Свої вимоги
обгрунтовувала тим, що за час спільного
проживання у шлюбі з відповідачем вони
придбали у 2012 році вищевказаний
автомобіль. Оскільки автомобілем
користується відповідач, то автомобіль
слід залишити йому, стягнувши з нього
компенсацію вартості половини
автомобіля.

Ухвалою Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 грудня 2013 року позовні
вимоги про розподіл майна подружжя
виділено в окреме провадження.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги : визнати
автомобіль марки Volkswagen Crafter 2EKE2, 2006 року
випуску, білого кольору, р/н НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, спільною сумісною
власністю подружжя; визнати за ОСОБА_3
та ОСОБА_2 право власності на вказаний
автомобіль по 1/2 частині; визначити
порядок користування об'єктом спільної
сумісної власності; розділити боргові
зобов'язання подружжя у розмірі 208534,28
грн. між сторонами в рівних частках;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
104267,14 грн. боргових зобов'язань.
Зазначає, що автомобіль є спільною
сумісною власністю подружжя і суд
повинен був визначити частки у майні.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу і пояснив, що суд
повинен був визначити частки у майні у
разі неможливості його поділу.
Посилається на те, що суд безпідставно
не прийняв до розгляду позовну заяву із
збільшеними позовними вимогами.

Відповідач у своїх письмових
запереченнях зазначає, що суд ухвалив
вірне рішення, оскільки не міг провести
поділ спільного сумісного майна в
такому варіанті подружжя без його
згоди, а визначення часток є виходом за
межі позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню.

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.08.1998 року, який розірвано рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 04 грудня
2013 року (а.с.98, 147).

В серпні 2012 року ОСОБА_3 придбано
автомобіль марки Volkswagen Crafter 2EKE2, 2006 року
випуску, білого кольору, р/н НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2 (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
вважав спірний транспортний засіб,
який є неподільною річчю, спільною
сумісною власністю подружжя на
підставі ст.60 СК України, а тому без
згоди іншого власника та внесення
коштів на депозитний рахунок суду
неможливе присудження грошової
компенсації. Визнання права власності
на частки у майні без відповідної
позовної заяви вважав неможливим.

Колегія суддів погоджується з такою
думкою суду частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судом вірно встановлено, що придбаний
автомобіль є спільною сумісною
власністю сторін, оскільки придбаний
під час їх шлюбу.

Також, судом правильно відхилено
доводи відповідача про відсутність
підстав для визнання його спільною
сумісною власністю подружжя з мотивів
використання його у підприємницькій
діяльності та запозичення коштів на
його придбання.

Вказані мотиви суду відповідачем не
оскаржені.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно із ст.71 СК України неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК , за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній
частковій власності.

Правильно встановивши обставини
справи, суд не врахував зазначені
роз'яснення, які не містять
обов'язковості подання окремого позову
про визначення часток у майні, і
помилково відмовив у задоволенні
позову без визначення ідеальних часток
сторін у майні подружжя.

На підставі викладеного, судове
рішення підлягає скасуванню, з
ухваленням нового - про часткове
задоволення позову та вирішенням
питання про розподіл судових витрат.

Інші вимоги апеляційної скарги, що
стосуються встановлення порядку
користування автомобілем та розподілу
боргових зобов'язань, апеляційним
судом до уваги не приймаються, оскільки
такі вимоги не були предметом розгляду
у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину автомобіля
марки Volkswagen Crafter 2EKE2, 2006 року випуску,
білого кольору, р/н НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_2, за кожним.

В решті вимог відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 639,44 грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді