Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі: головуючого : судді Купрієнка
С.І.

секретаря Журавльової С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Вишгородський
електромонтажний завод" до ОСОБА_1 ,
третя особа : ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Вишгородський
електромонтажний завод" , ОСОБА_2 , третя
особа : Комунальне підприємство
„Вишгородське бюро технічної
інвентаризації „ про витребування
майна з чужого незаконного володіння
та визнання права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

ТОВ „ Вишгородський електромонтажний
завод" звернувся з даним позовом в
якому просить визнати за Товариством з
обмеженою відповідальністю „
Вишгородський електромонтажний завод"
право власності на будівлі та споруди ,
що розташовані в АДРЕСА_1, які
складаються з прохідної ( літера „А"),
будівлі заводу (літера „Б"), складів (
літера „В"), трансформаторної
підстанції (літера „Г"),
пилорами-ангара (літера „Д"), котельні
(літера „Е"), складу готової продукції
ПРО (літера „Ж"), туалету (літера „З"),
складу-сараю (літера „И"), нового цеху
(літера „І"), ангару-складу (літера „Й"),
блоку відпочинку (літера „К"),
побутового вагончика (літера „Л"),
складу (літера „М") , дворового покриття
(„І"), огорожі (цифри „1-3) , та стягнути з
ОСОБА_1 судові розходи.

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом
в якому просить визнати недійсною та
скасувати реєстрацію 19/20 будівель та
споруд по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Визнати недійсною та скасувати
реєстрацію 19/20 будівель та споруд по
АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою
відповідальністю „Вишгородський
електромонтажний завод".

Зобов*язати Комунальне підприємство
„Вишгородське БТІ" скасувати державну
реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на 19/20
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Зобов*язати Комунальне підприємство
„Вишгородське БТІ" скасувати державну
реєстрацію прав власності Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Вишгородський електромонтажний
завод" по АДРЕСА_1.

Витребувати 19/20 будівель та споруд по
АДРЕСА_1 з незаконного володіння
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Вишгородський
електромонтажний завод" , ОСОБА_3 та
зобов*язати Комунальне підприємство
„Вишгородське БТІ" зареєструвати
право власності на 19/20 будівель та
споруд по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

До початку розгляду справи по суті ,
ОСОБА_1 через представника , уточнив
позовні вимоги і просить визнати за ним
ОСОБА_1 право власності на 19/20 будівель
і споруд по АДРЕСА_1.

Витребувати від ТОВ „Вишгородський
електромонтажний завод" 19/20 будівель та
споруд по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники ТОВ
„Вишгородський електромонтажний
завод" підтримали позовні вимоги і
просять їх задовольнити. Проти
пред*явленого зустрічного позову
заперечують.

ОСОБА_1 та його представник
заперечують проти пред*явленого позову
ТОВ „Вишгородський електромонтажний
завод" , пред*явлений ними змінений
позов підтримали і просять його
задовольнити.

В останньому судовому засіданні були
відсутні.

З врахуванням того , що ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні
висловили своє правову позицію по
даному позову , належним чином були
повідомлені про день і час розгляду
справи , а також те , що ними не було
надано доказів поважності причин
відсутності , судом з урахуванням
розумного строку розгляду справи
відповідно до ст.157 ЦПК України , було
прийнято рішення про розгляд справи у
відсутність ОСОБА_1 та його
представника.

ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився ,
подавши телеграму про розгляд справи в
його відсутності.

Представник КП „Вишгородське БТІ" в
судове засідання не з*явився , про день
розгляду справи повідомлений.

Вислухавши учасників процесу ,
дослідивши письмові докази по справі
суд вважає , що позов ТОВ
„Вишгородський електромонтажний
завод" обгрунтований і підлягає
задоволенню , зустрічний позов ОСОБА_1
необгрунтований і такий , що не
підлягає задоволенню.

Так в судовому засіданні всатновлено ,
що ОСОБА_4 за отримані від ОСОБА_3 кошти
у сумі 120300 гривень на прилюдних торгах
придбав за 50800 гривень 8/20 та за 69500
гривень11/20 частин будівель та споруд
заводу електромонтажних конструкцій,
розташованих в АДРЕСА_1, про що 05.07.2005
року отримав відповідні нотаріально
посвідчені свідоцтва (а.с. 121-122, т. 1) і
право власності на вказане майно
зареєстроване КП «Вишгородське бюро
технічної інвентаризації» (а.с. 13 т. 1).

Згідно судового наказу від 15.09.2005 року,
виданого Шосткинським міськрайонним
судом Сумської області з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 стягнуто
заборгованість за договором позики в
розмірі 120300 гривень, а ухвалою
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області від 07.10.2005 року за
поданням державного виконавця була
затверджена нотаріально посвідчена
мирова угода, укладена між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в процесі виконання судового
наказу від 15.09.2005 року, за якою 19/20
частин спірного майна ОСОБА_4 в рахунок
повного погашення боргу (а.с. 124,125 т. 1)
добровільно передав у власність ОСОБА_3

22.06.2005 року зареєстровано за ОСОБА_3
право власності на 19/20 частин будівель
та споруд (а.с. 123 -125 т. 1, а.с. 24, 44-47 т. 2), а
згідно рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 07.08.2006 року - у власність ОСОБА_3
перейшла та була зареєстрована інша 1/20
частина будівель та споруд (а.с. 15 т.2).

Згідно рішення засновника ТОВ
«Вишгородський електромонтажний
завод» передано 1/20 будівель та споруд,
що розташовані по АДРЕСА_1, а згідно
рішення засновника ТОВ «Вишгородський
електромонтажний завод» (протокол №5
від 21.09.2007 року) і акту
приймання-передачі №2 від 21.09.2007 року до
статутного фонду товариства ОСОБА_5
було передано решта - 19/20 будівель та
споруд.

29.09.2008 року на підставі рішення
постійно діючого третейського суду при
корпорації «Богдан» від 08.07.2008 року та
відповідно до ухвали господарського
суду м. Києва від 11.09.2008 року було
зареєстровано право власності
Товариства на ці будівлі та споруди
(а.с. 23 т.1, а.с. 43-47 т. 2). Однак це рішення
третейського суду ухвалою
Подільського районного суду м. Києва
від 22.04.2011 року було скасоване з
процесуальних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, при
новому розгляді подання державного
виконавця про затвердження мирової
угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ухвалою
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області від 16.10.2008 року
відмовлено у визнанні мирової угоди,
укладеної між боржником ОСОБА_4 та
стягувачем ОСОБА_3 в процесі виконання
судового наказу про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошової суми в
розмірі 120300 грн., згідно умов якої
ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3
належні йому 19/20 частин будівель та
споруд заводу електромонтажних
конструкцій, що знаходяться в АДРЕСА_1,
з підстав, що ця мирова угода не
відноситься до предмету спору,
зазначеному в судовому наказі від
15.09.2009 року (а.с.128-130, т.1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Оскільки спірне майно є нерухомим у
відповідності до ст. 181 ЦК України, то
виникнення, перехід і припинення права
власності на це нерухоме майно
підлягає державній реєстрації
відповідно до ст. 182 ЦК України.

Статтею 4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» встановлено
обов'язкову державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно, що
знаходиться на території України.
Згідно ст. 2 цього Закону державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до статті 3 Закону «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (у редакції,
чинній 20.10.2006 р.) речові права на
нерухоме майно, їх обмеження та
правочини щодо нерухомого майна
підлягають обов'язковій державній
реєстрації в порядку, встановленому
цим Законом. В Україні формується та
діє єдиний Державний реєстр прав, який
базується на державному обліку
нерухомого майна, реєстрації речових
прав на об'єкти нерухомого майна, їх
обмежень та правочинів щодо нерухомого
майна. Державна реєстрація прав є
публічною. Зареєстровані речові права
та їх обмеження мають пріоритет над
незареєстрованими в разі спору щодо
нерухомого майна.

А отже ОСОБА_3, як власник будівель і
споруд, відомості про що були внесені
до Реєстру прав власності на нерухоме
майно, відповідно до ст. 115 ЦК України і
ст. 86 ГК України міг розпоряджатися
ними, в тому числі шляхом внесення до
статутного капіталу господарського
товариства.

ТОВ «Вишгородський електромонтажний
завод» було зареєстровано 07.11.2006 р.
Державна реєстрація була проведена
згідно рішення засновника ОСОБА_3 від
20.10.2006 р., внеском до статутного
капіталу якого було 1/20 будівель і
споруд по АДРЕСА_1, що підтверджується
актом приймання-передачі від 20.10.2006 р.
(а.с. 7, 8, 9 т. 1).

Згідно рішення засновника ТОВ
«Вишгородський електромонтажний
завод» (протокол № 5 від 21.09.2007 р.) і акту
приймання передачі № 2 від 21.09.2007 р. до
статутного капіталу товариства ОСОБА_3
було також передано решта спірних 19/20
частин будівель та споруд.

Відсутність будь-яких заборон щодо
відчуження ОСОБА_3 нерухомого майна
підтверджується витягами з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 14446594 від 17.09.2007 р., №
14504215 від 20.09.2007 р., № 14504345 від 20.09.2007 р.
(а.с. 138, 139, 140 т. 1).

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 115 ЦК України,
ч. 1 ст. 85 ГК України, ст. 12 Закону України
«Про господарські товариства»
товариство є власником майна,
переданого йому учасником у власність,
як вклад до статутного капіталу. Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 28 постанови від 21.12.2007 р. № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного
майна подружжя» статтею 12 Закону
України «Про господарські товариства»
встановлено, що власником майна,
переданого йому засновниками і
учасниками, є саме товариство.

Згідно ст. 86 ГК України вкладами
учасників та засновників
господарського товариство можуть бути
будинки, споруди, права користування
будинками і спорудами, інші майнові
права і кошти.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

ОСОБА_4 обґрунтував позовні вимоги щодо
витребування спірного нерухомого
майна від ТОВ «Вишгородський
електромонтажний завод» статтею 1212 ЦК
України, відповідно до якої особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Захист права особи, яка вважає себе
власником майна, можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо для цього існують підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України.

Позов ОСОБА_1 містить вимогу визнати
право власності на 19/20 будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 208 ЦПК України ухвала суду є
судовим рішенням. Статями 124 та 129
Конституції України встановлено
обов'язковість виконання на всій
території України судових рішень.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про
незалежність судової влади» судові
рішення є обов'язковими для виконання
на всій території України і тому
вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним
законодавством, в межах провадження
справи, в якій вони ухвалені.

Оскільки на момент державної
реєстрації ТОВ «Вишгородський
електромонтажний завод» та передачі
ОСОБА_3 будівель і споруд до статутного
капіталу Товариства, він був законним
власником і була чинною ухвала
Шосткинського міськрайонного суду від
07.10.2005 р., то і, відповідно, набуття
Товариством спірних будівель і споруд
не суперечило вимогам закону. А тому
спірне майно не може бути витребувано
відповідно до положень ст. 1212 ЦК
України як безпідставно набуте.

Крім того, положення про поширення
чинності інституту безпідставного
набуття або збереження майна на вимоги
про витребування майна власником із
чужого незаконного володіння (п. 2 ч. 3
ст. 1212 ЦК України) не може
застосовуватись як таке, що суперечить
спеціальним правилам (ст. 388 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Суд виходить із того, що ТОВ
«Вишгородський електромонтажний
завод» є добросовісним набувачем
спірного майна. Передача майна
засновником до статутного капіталу
товариства не є безоплатною, оскільки
учасник одержує у власність
корпоративні права товариства на суму
свого вкладу. Оплатність внесення
ОСОБА_3 спірних будівель і споруд до
статутного капіталу ТОВ
«Вишгородський електромонтажний
завод» підтверджується вчиненим у
подальшому договором про перехід
частки учасника у статутному капіталі
ТОВ «Вишгородський електромонтажний
завод» від 05.02.2008 р. між ОСОБА_3 і ТОВ
«Лад» (а.с. 220-224 т. І). Оплата ОСОБА_3
вартості частки підтверджується
платіжними дорученнями № 121 від 05.03.2008
р., №№ 122 і 123 від 06.03.2008 р.

Поскільки ОСОБА_4 самостійно і
добровільно передав ОСОБА_3 спірні
будівлі і споруди, то суд вважає, що
майно вибуло з його волі. При цьому,
ОСОБА_4 в силу ст. 60 ЦПК України не довів
в установленому законом порядку тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статті 388 ЦК України право на
витребування майна належить лише
власнику та лише у особи, яка незаконно,
без відповідної правової підстави,
заволоділа ним, і може мати місце лише
за умови, що майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно, поза його волею. Наявність у діях
власника майна волі на передачу цього
майна, виключає можливість його
витребування і незаконність володіння
майном відповідачем повинна бути
доведена позивачем у суді, оскільки
законодавство презюмує добросовісне
(правомірне) володіння чужим майном,
якщо інше не випливає з закону або не
встановлене рішенням суду (ч. 3 ст. 397 ЦК
України).

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін й предмета позову.
У разі укладення сторонами мирової
угоди суд постановляє ухвалу про
закриття провадження у справі.
Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Ураховуючи мету й характер такої
процесуальної дії, саме по собі
скасування ухвали суду про визнання
мирової угоди з процесуальних підстав,
на підставі якої майно вийшло із
володіння власника, не свідчить про
відсутність волі останнього на його
відчуження.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що саме по собі скасування з
процесуальних підстав в послідуючому
ухвали Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 07.10.2005 року
про затвердження нотаріально
посвідченої мирової угоди, укладеної
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відносно спірного
майна, не є належним доказом його
вибуття з володіння ОСОБА_4 поза його
волею, а подальше скасування з
процесуальних підстав рішення
третейського суду при корпорації
«Богдан» від 08.07.2008 року про визнання за
позивачем права власності на спірне
майно не свідчить про перебування
спірного майна у незаконному володінні
ТОВ «Вишгородський електромонтажний
завод».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ст. 392
ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. За змістом наведених норм
права потреба в такому способі захисту
пра ва власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

З урахуванням вищезазначеного, суд
вважає, що позов ТОВ «Вишгородський
електромонтажний завод» про визнання
за ним права власності на спірне майно,
підлягає задоволенню. У задоволені
зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання
за ним права власності на спірне майно
і витребування від ТОВ «Вишгородський
електромонтажний завод» слід
відмовити.

Крім того з ОСОБА_1 на користь ТОВ
„Вишгородський електромонтажний
завод" необхідно стягнути 5 253 гривень
розходів по сплаті судового збору , в
стягненні витрат на правову допомогу
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 388 ,392, 1212 ,
суд,-

В И Р І Ш И В

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „Вишгородський
електромонтажний завод" до ОСОБА_1 ,
третя особа : ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно
задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою
відповідальністю „ Вишгородський
електромонтажний завод" право
власності на будівлі та споруди , що
розташовані в АДРЕСА_1, які складаються
з прохідної ( літера „А"), будівлі
заводу (літера „Б"), складів ( літера
„В"), трансформаторної підстанції
(літера „Г"), пилорами-ангара (літера
„Д"), котельні (літера „Е"), складу
готової продукції ПРО (літера „Ж"),
туалету (літера „З"), складу-сараю
(літера „И"), нового цеху (літера „І"),
ангару-складу (літера „Й"), блоку
відпочинку (літера „К"), побутового
вагончика (літера „Л"), складу (літера
„М") , дворового покриття („І"), огорожі
(цифри „1-3).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ Вишгородський
електромонтажний завод" судові витрати
в сумі 5 253 гривни.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ Вишгородський
електромонтажний завод" , ОСОБА_2 , третя
особа : Комунальне підприємство „
Вишгородське бюро технічної
інвентаризації" про витребування майна
із чужого незаконного володіння та
визнання права власності на майно ,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів до
Апеляційного суду Київської області
через районний суд з моменту
проголошення , особам які не були
присутні під час розгляду справи з
моменту отримання копіїї рішення.

Суддя