інстанції - АлфьоровНомер провадження
22-ц/788/286-а/14 Суддя-доповідач - Кононенко
О. Ю. Категорія - 20
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 11 грудня 2013 року та на
ухвалу цього ж суду від 10 січня 2014 року
про відмову у задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
нотаріуса ОСОБА_4, Комунального
підприємства «Сумське міське бюро
технічної інвентаризації», треті
особи: Сумська міська рада, Управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області, Управління
містобудування та земельних відносин,
Приватне підприємство «Мегаполіс» про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу жилого будинку, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання частково недійсним
технічного паспорта на будинок,
визнання неправомірними дій
нотаріуса,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 11 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 січня 2014 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення
додаткового рішення.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позову.

При цьому вказує, що не може існувати
три правовстановлюючі документи на
одну і ту ж земельну ділянку НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1, зареєстрованих на одну і ту ж
особу ОСОБА_3 Доводить, що приватний
нотаріус ОСОБА_4 змінила як цільове
призначення земельної ділянки, так і її
розмір, збільшивши його на 102 кв. м., що
перебільшує площу земельної ділянки,
вказану у договорі купівлі-продажу від
05 травня 2000 року.

Зазначає, що не було сплачено збору на
обов'язкове пенсійне страхування за
договором купівлі-продажу жилого
будинку.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду
позивач, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить зазначену ухвалу скасувати та
постановити ухвалу стосовно визнання
дій КП «Сумське МБТІ» неправомірними
щодо складання схематичного плану
земельної ділянки НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3, а сам план визнати
недійсним з дня його складання. При
цьому вказує, що суд не розглянув цю
вимогу, яка ним заявлялась в позові та
стосовно неї судом не було ухвалено
рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_2, який
підтримав доводи апеляційних скарг,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, представника третьої
особи Сумської міської ради Базіля Р.В.,
які заперечували проти доводів скарг,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення та ухвали суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
згідно з договором купівлі-продажу
жилого будинку від 5 березня 2000 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 05 травня 2000 року, ОСОБА_7
продала ОСОБА_3 жилий будинок НОМЕР_1 за
адресою: АДРЕСА_1, з надвірними
побутовими будівлями, розташований на
земельній ділянці площею 1655 кв.м.,
житлова площа будинку 17,1 кв.м. (а.с. 19).

Власник земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_7 виготовила технічну
документацію на цю ділянку та подала
відповідний пакет документів на
розгляд Сумської міської ради народних
депутатів. На підставі рішення XII сесії
XXIII скликання Сумської міської ради
народних депутатів від 23 лютого 2000 року
їй була передана у приватну власність
земельна ділянка площею 0,1553 га в межах
згідно з планом. Через місяць, після
продажу жилого будинку, а саме 05 квітня
2000 року ОСОБА_7 отримала державний акт
на право приватної власності на землю
II-СМ № 028347. Згідно з вказаним актом їй
було передано землю для будівництва та
обслуговування житлового будинку - 0,1000
га і ведення особистого підсобного
господарства - 0,0553 га, що разом дорівнює
0,1553 гектарам.

05 травня 2000 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3
уклали договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0, 1553
га, посвідчений приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а.с. 20).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів, що підтверджують
порушення його прав та інтересів
укладеними договорами купівлі-продажу
жилого будинку та земельної ділянки.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення
додаткового рішення, місцевий суд
виходив з того, що рішенням суду від 11
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог останнього відмовлено у повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду узгоджуються з матеріалами справи
та вимогами закону.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач його обґрунтовував тим, що при
розгляді іншої справи за позовом
ОСОБА_3 до нього про скасування
державного акту на право приватної
власності на землю та зняття з
реєстрації, йому стало відомо, що
ОСОБА_3 на підставі договорів
купівлі-продажу, посвідчених приватним
нотаріусом ОСОБА_4, придбав житловий
будинок та земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначав, що у договорі
купівлі-продажу житлового будинку від
05 травня 2000 року та у договорі
купівлі-продажу земельної ділянки є
різниця площі земельної ділянки, яка
складає 102 кв.м. Крім того, нотаріус при
нотаріальному посвідченні договорів
безпідставно та незаконно змінила
цільове призначення земельної ділянки.
Так, згідно з договором купівлі-продажу
земельної ділянки, цільове призначення
земельної ділянки площею 1239 кв.м. є
будівництво та обслуговування
житлового будинку (присадибна ділянка),
земельна ділянка площею 314 кв.м.-
будівництво та обслуговування
житлового будинку, а згідно з державним
актом на право приватної власності на
землю II СМ № 0028347, земельна ділянка для
будівництва та обслуговування
житлового будинку - 0,1000 га, ведення
особистого підсобного господарства -
0,0553 га. Позивач також стверджував, що КП
«Сумське МБТІ» при виготовленні
технічного паспорта на будинок ОСОБА_3
від 22 листопада 2012 року, безпідставно
збільшило площу земельної ділянки на 112
кв.м. за рахунок земель комунальної
власності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10,
ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК
України.

Проте, всупереч вищевказаним
вимогам закону, позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів,
підтверджуючих порушення спірними
договорами, діями БТІ при виготовленні
технічної документації на будинок та
діями нотаріуса його цивільних прав,
свобод та інтересів. Зокрема, ним не
доведено, яким чином порушує його права
та законні інтереси зазначення розміру
земельної ділянки 1655 кв.м. нотаріусом
ОСОБА_4 при посвідченні договору
купівлі-продажу жилого будинку по вул.
Червонопрапорна, 135 в м. Суми від 05
березня 2000 року, тоді як у державному
акті на право приватної власності на
землю II СМ № 0028347 та у договорі
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки від 05 травня 2000 року зазначено
площу земельної ділянки 1553 кв.м., проти
чого позивач не заперечує.

Отже, виходячи з того, що суд
захищає тільки порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи та інтереси
осіб, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_2

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення
додаткового рішення, місцевий суд
вірно виходив з того, що рішенням цього
ж суду від 11 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог останнього
відмовлено у повному обсязі, у тому
числі і в частині вирішення вимог щодо
визнання частково недійсним
технічного паспорта на будинок.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування ухваленого у справі рішення
та ухвали суду.

За таких обставин, рішення та
ухвала суду першої інстанції є
законними і обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для їх
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 11 грудня 2013 року та ухвалу
цього ж суду від 10 січня 2014 року про
відмову у задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -