АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №676/6045/13-ц
Провадження №22-ц/792/657/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі Сацюк Г.О.

за участю: позивача за
первісним позовом та відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4, відповідача за
первісним позовом та третьої особи за
зустрічним позовом ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 28 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 у власних інтересах та
інтересах малолітнього ОСОБА_7, треті
особи орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради,
Кам'янець-Подільський міський відділ
Управління Державної Міграційної
Служби України, про виселення з
житлового будинку та зустрічним
позовом ОСОБА_3 у власних інтересах та
інтересах малолітнього ОСОБА_7 до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради, про
визнання права на користування
житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
виселення з житлового будинку. В
обґрунтування якого зазначала, що
згідно договору дарування від 05.12.2006
року їй на праві власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1. Вказувала, що
прописала сина ОСОБА_5 у вищевказаному
будинку, однак письмової згоди на його
вселення до будинку не давала. Син зі
своєю дружиною на протязі 10 років
винаймали інше житло. У травні 2013 року
відповідачі без її згоди вселились у її
будинок та зайняли дві кімнати, до яких
доступу вона не має. В свою чергу,
відповідачі користуються всіма
зручностями, комунальні послуги не
сплачують, зухвало відносяться до
позивача. Поведінка відповідачів
порушує її права, як власника будинку,
вона позбавлена можливості спокійно
проживати у власному будинку, а тому
змушена звернутись до суду за захистом
своїх прав. Позивач просила виселити з
належного їй будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
як таких, що самовільно зайняли житлову
площу у її будинку.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
сина ОСОБА_7, звернулась до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті
особи ОСОБА_5, виконавчий комітет
Кам'янець-Подільської міської ради, як
орган опіки та піклування, про визнання
права на користування жилим
приміщенням. Вказує, що її чоловік
являється сином власниці будинку
АДРЕСА_1, та з дня свого народження був
зареєстрований у вказаному будинку.
Після укладання шлюбу 04.07.2008 року з
ОСОБА_5, вона з чоловіком, за згодою
ОСОБА_1, поселились в будинок по
АДРЕСА_1. Згодом у них народився син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і вони всі разом за
згодою позивачки проживали за
вищевказаною адресою. Проте, ОСОБА_1 не
бажає дати згоду на реєстрацію її та
малолітнього сина, тому вона змушена
звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 13 листопада 2014 року
вищевказані позови об'єднані в одне
провадження.

В ході розгляду справи до участі у
справі в якості третіх осіб залучено
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Кам'янець-Подільської міської
ради, Кам'янець-Подільський міський
відділ Управління Державної
Міграційної Служби України.

Також в ході розгляду справи позивач
ОСОБА_1 подала заяву про уточнення
позовних вимог, просила також виселити
з її будинку сина відповідачів ОСОБА_7.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 січня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково, виселено з
житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 В задоволенні позову ОСОБА_1 про
виселення ОСОБА_5 з житлового будинку
по АДРЕСА_1 відмовлено. В задоволенні
позову ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_7 про
визнання права на проживання в
житловому будинку по АДРЕСА_1
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 57
грн. 35 к. В стягненні з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судових витрат в сумі 229 грн. 40 к.
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції. ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду в частині
виселення її та малолітнього сина та у
відмові в задоволенні зустрічних
позовних вимог та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог в частині
виселення її з сином з житлового
будинку та визнати за нею та малолітнім
сином право на користування житловим
будинком по АДРЕСА_1. Апелянт вважає
оскаржуване рішення незаконним та
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, в
частині виселення її разом з
малолітнім сином і в частині відмови
ОСОБА_3 у власних інтересах та
інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 у
визнанні права на користування
житловим приміщенням. При цьому
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.
Вказує, що вказане рішення суперечить
вимогам ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства». Крім того,
стороною позивача за первісним позовом
не надано доказів щодо самовільного
вселення відповідачів.

В судовому засіданні відповідач
за первісним позовом та позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4, відповідач за
первісним позовом та третя особа за
зустрічним позовом ОСОБА_5 в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримали.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 в
судовому засіданні просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у
справі в судове засідання, про день,
місце і час слухання справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р. відповідно до Закону від 17
липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р., Першого
протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11
до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб .

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку
( квартири) визначені ст. 383 ЦК та ст. 150
ЖК, які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що позивач за первісним
позовом та відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1 є власником житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Кам'янець-Подільського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за №7292 (а.с.
5). В даному будинку зареєстровані та
проживають ОСОБА_1, син позивачки
ОСОБА_5, та без реєстрації проживає
невістка ОСОБА_3 та внук позивачки
ОСОБА_7 Дані обставини
підтверджуються матеріалами справи та
визнаються сторонами.

Частиною 2 ст. 156 ЖК УРСР
передбачено, що за згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з п. 4 ст. 29 ЦК місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла 10 років, є місце проживання її
батьків або одного з них, з ким вона
проживає.

Суд першої інстанції на підставі
досліджених доказів правильно виходив
з того, що ОСОБА_1 письмової згоди на
вселення в належний їй будинок
відповідача ОСОБА_3 та її малолітнього
сина та їх реєстрацію в даному будинку
не давала та відсутні обставини, що
безспірно підтверджують надання такої
згоди в усному порядку.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

Однак, позивачем за зустрічним
позовом та відповідачем за первісним
позовом не доведено, що ОСОБА_1 давала
згоду на вселення її разом з малолітнім
сином в будинок, що належить ОСОБА_1

При цьому, правильним є висновок
суду про те, що місцем проживання
малолітнього ОСОБА_7 є місце проживання
його матері ОСОБА_3, оскільки він був
знятий з реєстрації місця проживання
матері АДРЕСА_2 та вселявся в житловий
будинок по АДРЕСА_1 в зв'язку з
вселенням в даний будинок його матері
ОСОБА_3 у травні 2013 року, а не в зв'язку з
вселенням до батька (а.с. 37).

Таким чином, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення первісних
позовних вимог та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції, оцінивши в
сукупності докази по справі, дійшов
вірних висновків про те, що ОСОБА_3 та
її малолітній син ОСОБА_7 не набули
права користування спірним житловим
будинком, вселившись в нього без згоди
власника, чим чиняться перешкоди
останньому в користуванні ним,
відповідно порушене право позивачки
підлягає захисту, як власника будинку.

Не заслуговують на увагу посилання
в апеляційній скарзі на обставини щодо
реєстрації та проживання ОСОБА_5 в
житловому будинку по АДРЕСА_1, оскільки
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні
первісних позовних вимог ОСОБА_1 про
виселення ОСОБА_5 не оскаржується, а
тому апеляційним судом не
переглядається.

Посилання в апеляційній скарзі на
створення належних умов для проживання
малолітнього ОСОБА_7 в житловому
будинку по АДРЕСА_1, зазначення в
медичні картці малолітнього сина
адреси по АДРЕСА_1, а також на ті
обставини, що ОСОБА_1 допомагала
влаштовувати ОСОБА_7 до дошкільного
закладу №2 не свідчать про наявність
згоди ОСОБА_1 на вселення в спірний
будинок ОСОБА_3 та її малолітнього сина
ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги
також не містять посилань на докази,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319. 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції - Бондар
О.О. Провадження № 22-ц/792/657/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 42