Справа № 175/1803/14-ц
Провадження № 2/175/663/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

при секретарі - Ратушній Л.В.

розглянув у попередньому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті
особи: Дніпропетровський районний
відділ ДМС України у Дніпропетровській
області, Партизанська сільська рада,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до ОСОБА_2, 3-ті особи:
Дніпропетровський районний відділ ДМС
України у Дніпропетровській області,
Партизанська сільська рада, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила суд визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, таким що втратив право
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, та зобов'язати
Дніпропетровський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1 з реєстраційного обліку
за адресою: АДРЕСА_1. Не наполягала на
стягненні з відповідача судових витрат
по справі.

Відповідач у судовому засіданні не
заперечував проти визнання його таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, та
знаття його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою. Заперечував проти
стягнення з нього судових витрат по
справі.

Представник 3-ї особи у судове
засідання не з'явився, відповідно до
письмової заяви начальник
Дніпропетровського РВ ГУДМС України у
Дніпропетровській області просить суд
розглядати справу за відсутності їх
представника.

Представник 3-ї особи у судове
засідання не з'явився, відповідно до
письмової заяви голова Партизанської
сільської ради просить суд розглядати
справу за відсутності представника
сільської ради.

Суд, допитавши у судовому засіданні
сторін по справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані сторонами
докази та наведені ними доводи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 24 червня 1997 року
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2
виданого 24 жовтня 2008 року виконавчим
комітетом Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, 24 жовтня 2008
року за актовим записом №59
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Після реєстрації шлюбу, за погодженням
з іншими співвласниками квартири
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 був
зареєстрований у вказаній квартирі у
якості чоловіка ОСОБА_1.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 01
серпня 2013 року шлюб, зареєстрований 24
жовтня 2008 року виконавчим комітетом
Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області за актовим
записом №59, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - вважати
розірваним.

Як вбачається із довідки №2014 від
18.04.2014р., виданої Партизанською
сільською радою, відповідач ОСОБА_2 є
зареєстрованим, однак із квітня 2013 року
та до теперішнього часу у АДРЕСА_1 не
проживає.

Відповідно до акту від 16.04.2014 р.,
підписаного сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 у присутності виконуючої
обов'язки сільського голови сільської
ради гр.Малої Л.Г. та завірений
печаткою, відповідач ОСОБА_2 є
зареєстрованим, однак із квітня 2013 року
та до теперішнього часу у АДРЕСА_1 не
проживає.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 р., Першого протоколу та
протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу
України передбачено, що власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд та має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності є
непорушним; ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння чи
користування. Способи захисту права
власності передбачені нормами статей
16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу; способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення; суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Та
відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 Цивільного кодексу
України та ст. 150 Житлового кодексу
Української РСР, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

На підставі cm. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Таким чином, оскільки відповідач не є
членом сім'ї позивачки (шлюб між
сторонами розірвано), він втратив право
користуватися вказаним житлом, так як
не проживає в ньому більше одного року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Таким чином, позовні вимоги позивачки
щодо визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
зняття відповідача з реєстраційного
обліку за вказаною адресою, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, кожна
особа має право на захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного
процесуального кодексу України позови
до відповідача, місце реєстрації
проживання або перебування якого
невідоме, пред'являються за
місцезнаходженням майна відповідача
чи за останнім відомим зареєстрованим
його місцем проживання або перебування
чи постійного його заняття (роботи);
позови до відповідача, який не має в
Україні місця проживання чи
перебування, можуть пред'являтися за
місцезнаходженням його майна або за
останнім відомим зареєстрованим
місцем його проживання чи перебування
в Україні.

Оскільки позивачка у судовому
засіданні не наполягала на стягненні з
відповідача судових витрат по справі,
то суд не розглядає дані вимоги
позивачки.

Керуючись ст.ст. 71,72 156, 158 ЖК України,
ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,
ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 173, 174, 213, 214, 223,
257 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті
особи: Дніпропетровський районний
відділ ДМС України у Дніпропетровській
області, Партизанська сільська рада,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, таким
що втратив право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати Дніпропетровський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби у
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1 з реєстраційного обліку
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.М.Шабанов