Справа №487/1615/13-ц 12.06.2014 12.06.2014 12.06.2014
Провадження №22-ц/784/1739/14
Провадження 22ц-/784/1739/14
Головуючий по 1 інстанції
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Козаченка В.І.,

суддів: Колосовського С.Ю., Царюк
Л.М.,

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 19 березня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по аліментам,
пені, втрат від інфляції та трьох
процентів річних,

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_2
пред'явила позов до ОСОБА_3 про
стягнення 19652,48 грн. заборгованості по
аліментам присуджених рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 травня 2010 року на
утримання їх малолітньої доньки, 131631,47
грн. пені за прострочення сплати
аліментів, 2083,69 грн. втрат від інфляції
та трьох процентів річних за період з 12
лютого 2010 року по 01 лютого 2014 року.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
9482,48 грн. заборгованості по аліментам.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є
батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 травня 2010 року з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 на утримання доньки
ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1/6
частини з усіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму
щомісячно, починаючи з 12 лютого 2010 року
і до повноліття дитини.

04 вересня 2010 року державним виконавцем
було відкрито виконавче провадження
щодо виконання вказаного рішення суду.

Згідно розрахунку державного
виконавця заборгованість ОСОБА_3 по
аліментам станом на 01 січня 2014 року
складає 13482,48 грн.

Кожен учасник сімейних відносин має
право на судовий захист сімейних прав
та інтересів лише в разі їх порушення,
невизнання або оспорювання (ст.7,18 СК,
ст.3 ЦПК).

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість по аліментам, суд не
звернув уваги на те, що питання про
стягнення аліментів вже вирішено
судом, а тому положення ст.194 СК не
поширюються на спірні правовідносини.

За таких обставин, а саме відсутності
спору про розмір заборгованості по
аліментам, суд дійшов до помилкового
висновку про необхідність стягнення на
користь позивачки заборгованості по
аліментам.

Отже, рішення суду в цій частині в силу
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні цих вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в
стягненні пені за прострочення сплати
аліментів, суд виходив з того, що
позивачка не надала доказів вини
відповідача у несвоєчасній сплаті
аліментів.

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі 1% від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

ОСОБА_3 несвоєчасно і не в повному
обсязі сплачував аліменти на утримання
доньки у зв'язку з чим постійно,
починаючи з 12 лютого 2010р. мав
заборгованість.

Таким чином, враховуючи суми
заборгованості по аліментам в 2010- 2013
роках, визначених на підставі довідок
державного виконавця, сума неустойки
за 2010 р. складає 12198,53 грн., за 2011р. - 28896,95
грн., за 2012р. - 31980,37 грн., за 2013р. - 11925,02
грн. Загалом сума неустойки за період з
12 лютого 2010р. по 01 лютого 2014р. складає
84930,87 грн.

За таких обставин, а саме доведеності
факту заборгованості по аліментам,
ненадання доказів відсутності вини по
виконанню відповідачем обов'язку щодо
своєчасної сплати аліментів та
наявності підстав для зменшення
неустойки, виходячи із загальних засад
регулювання сімейних відносин (ч.9 ст.7
СК) щодо справедливості,
добросовісності та розумності, а також
матеріального і сімейного стану
платника аліментів (ч.2 ст.196 СК), позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
частковому задоволенню в розмірі 20000
грн.

З огляду на вищенаведені мотиви
рішення суду в частині вимог про
стягнення пені в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення цих вимог.

В той же час можна по суті погодитись з
висновком суду стосовно відхилення
вимог про стягнення втрат від інфляції
та 3% річних від простроченої суми
аліментів, тому що відповідальність за
прострочення сплати аліментів
передбачена ст.196 СК, а тому положення
ст.625 ЦК не поширюються на спірні
правовідносини. У зв'язку з чим рішення
суду в цій частині підлягає залишенню
без змін, а апеляційна скарга згідно з
ч.2 ст.308 ЦПК - відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2014р. в частині
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені
скасувати і ухвалити нове рішення
відповідно про відхилення та часткове
задоволення цих вимог

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000
(двадцять тисяч) грн. пені за
прострочення сплати аліментів за
період з 12 лютого 2010р. по 01 лютого 2014р., а
також в дохід держави 351 (триста
п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового
збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку на протязі двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: