Справа № 130/1219/14-ц Провадження №
22-ц/772/1932/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сенько Л.Ю.Категорія:
59Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Войтко Ю.Б.,
Стадник І.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

за участю: представника апелянта
Левченко О.А.

представника ДВС Плахотнюк Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області на ухвалу
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 12.05.2014 року по
справі за скаргою Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Плахотнюк Наталії
Юріївни , -

ВСТАНОВИЛА:

21.11.2013 року ЖО ДПІ Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області звернулась до Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області з скаргою на дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області Плахотнюк
Н.Ю. Свою скаргу мотивують тим, що
державний виконавець Плахотнюк Н.Ю.
безпідставно відмовила їм у відкритті
виконавчого провадження з посиланням
на п.8ч.1 ст.26 ЗУ « Про виконавче
провадження». Оскільки у розділі ІІ «
Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
визначено, що виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
ч.1 ст.2 цього Закону суб'єкти, які видані
або ухвалені до набрання чинності цим
Законом, подаються до органу державної
виконавчої служби протягом 6 місяців з
дня набрання чинності цим пунктом,
вважають, що виконавчий лист № 2-601/2007
від 19.04.2007 на законних підстав був
поданий заявником саме до ДВС.

Ухвалою Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 12.05.2014 року у задоволенні
скарги Жмеринської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на дії старшого державного
виконавця відмовлено.

Не погодившись з рішенням
міскрайонного суду, заявник -
Жмеринська ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
подали апеляційну скаргу в якій
просять скасувати ухвалу суду першої
інстанції від 12.05.2014 року та
постановити нову ухвалу, якою їх
скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник
заявника Левченко О.А. вимоги
апеляційної скарги підтримала на
умовах, викладених у ній, і просила
задовольнити.

Старший державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. проти
вимог апеляційної скарги заперечує,
просить залишити в силі ухвалу суду
першої інстанції як законну і
обґрунтовану.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ч.1п.2 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Судом встановлено, що 19.04.2007 року
Жмеринським міськрайонним судом
Вінницької області видано виконавчий
лист № 2-601/2007 про стягнення з
управління праці та соціального
захисту населення Жмеринської
районної державної адміністрації на
користь держави 51 грн. державного мита.

01.11.2013 року заяву про примусове
виконання рішення суду подала
Жмеринська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Мін доходів у Вінницькій
області.

05.11.2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю.
винесена постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «
Про виконавче провадження», з
посиланням на те, що відповідно до ч.2
ст.3 ЗУ « Про виконавче провадження»
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконується органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Заперечуючи обґрунтування державного
виконавця скаржник посилається на п.3
розділу ІІ « Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України « Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» у якому зазначено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені ч.1 ст.2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом ,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд
першої інстанції виходив з того, що
відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для його
відкриття, оскільки виконавчий лист
про стягнення коштів із Управління
праці та соціального захисту населення
Жмеринської районної державної
адміністрації знаходиться поза межами
компетенції відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Вінницькій області.

Колегія суддів не погоджується з
висновком міськрайонного суду з
наступних підстав.

Згідно з статтею 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно п. 2 ст.3 Закону України « Про
виконавче провадження» рішення

про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування
бюджетних коштів.

Постановою Кабінетів Міністрів
України від 30.01.2013 року № 45 « Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №
845» затверджено Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
яким визначено механізм виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників
(далі - рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно п.6 даного Порядку
виконавчі документи пред'являються до
виконання протягом одного року з дня,
що настає за днем набрання рішенням про
стягнення коштів законної сили, якщо
інше не передбачено законом.

Неодноразово звертаючись до органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів та
отримуючи без виконання виконавчі
листи від управління державної
казначейської служби України у
Жмеринському районі та м. Жмеринці
Вінницької області, стягувач
скористався своїм правом , визначеним у
п.3 розділу ІІ « Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України « Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та подав виконавчий
документ до органу державної
виконавчої служби. /а.с. 33-34/

Згідно п. 3 розділу ІІ « Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України «
Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
ч.1ст.2 цього Закону суб'єкти , які видані
або ухвалені до набрання чинності цим
Законом ( 05.06.2012 року), подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом ( 19.09.2013 року).

Враховуючи, що у виконавчому листі №
2-601/2007 боржником є державний орган,
рішення суду про стягнення з боржника
коштів набрало законної сили 26.02.2007
року ( до набрання чинності
вищезазначеного Закону), заяву про
примусове виконання подано протягом
шести місяців з дня набрання чинності
пунктом 3, а саме 01.11.2013 року , колегія
суддів приходить висновку, що підстав
для відмови у відкритті виконавчого
провадження у старшого державного
виконавця не було, оскільки Законом
України « Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» «
Прикінцеві та перехідні положення»
визначений порядок подання
виконавчого документу до органу
державної виконавчої служби.

Посилання представника ДВС на те, що
Закон України « Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» не може
бути застосований у даному випадку,
оскільки стягувачем за виконавчим
листом є державний орган, що в свою
чергу буде суперечити ст.2 цього Закону,
відповідно до якої дія цього Закону не
поширюється на рішення суду,
стягувачем за якими є державний орган,
державне підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності,

колегія суддів вважає безпідставним з
наступних підстав.

З аналізу норм Закону України «Про
виконавче провадження» випливає, що
стягувачем за виконавчими документами
може бути як держава, від імені та в
інтересах яких діють відповідні
державні органи, так і власне державні
органи, державні підприємства, органи
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації, що
належать до комунальної власності.

Так, згідно з ч. 3 ст. 8 Закону за
виконавчим документом про стягнення в
дохід держави коштів або про вчинення
інших дій на користь чи в інтересах
держави від її імені виступає орган, за
позовом якого судом винесено
відповідне рішення, або орган
державної влади (крім суду), який
відповідно до закону прийняв таке
рішення. За іншими виконавчими
документами про стягнення в дохід
держави коштів або про вчинення інших
дій на користь чи в інтересах держави
від її імені виступають органи доходів
і зборів.

Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 48 Закону,
відповідно до якої виконавчий
документ, прийнятий державним
виконавцем до виконання, за яким
стягувачем є держава, у випадках,
передбачених частиною першою статті 47
цього Закону, повертається до органу,
який пред'явив виконавчий документ до
виконання, законодавець розмежовує
поняття стягувачів держави та
державних органів.

Як зазначено в оскаржуваній постанові
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) -
а.с. 3, стягувачем за виконавчим листом
№2-601/2007, виданий 19.04.2007 року є саме
Держава, а не державний орган, державне
підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належить до
комунальної власності.

Положення Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», в тому числі п. 3 розділу ІІ
«Прикінцеві і перехідні положення»
поширюються на судові рішення,
стягувачем за якими є безпосередньо
держава, від імені та в інтересах якої
виступає відповідний орган доходів і
зборів.

На зазначені вимоги закону суд першої
інстанції уваги не звернув, допустивши
порушення норм права, що відповідно до
п. 2 ст. 312 ЦПК України є підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції і постановлення з цього
питання ухвали апеляційним судом.

Вимога заявника про зобов'язання
державного виконавця відкрити
виконавче провадження задоволенню не
підлягає, оскільки визнавши постанову
державного виконавця неправомірною,
суд може зобов'язати його вчинити певні
дії з урахуванням встановлених судом
порушень, тобто зобов'язати
відповідача повторно розглянути
подану заявником заяву про примусове
виконання від 01.11.2013 року, а не
зобов'язувати відкрити виконавче
провадження.

Стаття 1 ЦПК України визначає, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Зважаючи на викладене колегія
суддів приходить висновку, що при
вирішенні скарги суд не правильно
застосував норми матеріального права
та відмовив у задоволенні скарги
стягувача, тим самим позбавивши його
можливості на стягнення коштів в дохід
держави.

Порушення районним судом при розгляді
скарги норм матеріального права, на
думку колегії суддів є підставою для
скасування ухвали та постановлення
нової з цього питання.

Керуючись ст. ст. 312,315,317,319,387,388 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
задовольнити частково .

Ухвалу Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 12.05.2014 року
скасувати.

Прийняти нову ухвалу.

Скаргу Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області задовольнити
частково .

Визнати неправомірною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконаня рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Плахотнюк Н.Ю. від 05.11.2013 року №
40551630 про відмову у прийнятті до
провадження та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Жмеринського
міськрайонного суду про стягнення на
користь Держави державного мита.

В іншій частині вимог відмовити.

Протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвала може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

/ПІДПИСИ/

З
ОРИГІНАЛОМ ВІРНО: