У х в а л а

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом виконуючого
обов'язки прокурора Рахівського району
в інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_1, Рахівської
районної державної адміністрації в
Закарпатській області, треті особи:
Державна інспекція сільського
господарства у Закарпатській області,
управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області, про визнання недійсним
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації № 138
від 29 березня 2012 року та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку за
касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 2 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 19 листопада
2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року виконуючий обов'язки
прокурора Рахівського району
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Закарпатської обласної
державної адміністрації з указаним
позовом, в якому просив визнати
недійсним розпорядження Рахівської
РДА № 138 від 29 березня 2012 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення частини
земельної ділянки та втрат
сільськогосподарського виробництва за
межами населеного пункту», визнати
недійсним та скасувати Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯК №303577 від 26
червня 2013 року, зобов'язати управління
Держземагенства в Рахівському районі
Закарпатської області внести запис про
скасування державної реєстрації
державного акту на право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,1067
га, серії ЯК № 303577 від 26 червня 2012 року,
кадастровий номер :03:002:0046,
виданого ОСОБА_1 у поземельній книзі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
розпорядженням голови Рахівської
районної державної адміністрації від 8
серпня 2006 року ОСОБА_1 було передано у
власність земельну ділянку площею 2,0
га, розташовану на АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства.
Право власності на дану земельну
ділянку посвідчено державним актом
серії ЗК № 033211. На підставі звернення
ОСОБА_1, розпорядженням голови
Рахівської районної державної
адміністрації від 11 липня 2007 року № 309,
останній надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки із зміною цільового
призначення із земель
сільськогосподарського призначення у
землі для рекреаційного призначення.
Площу земельної ділянки, відповідно до
якої дозволено зміну цільового
призначення, в розпорядженні не
зазначено. Згідно цього розпорядження
розроблено проект землеустрою про
зміну цільового призначення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення - розміщення туристичного
комплексу. Проект землеустрою отримав
позитивний висновок районної комісії з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою та затверджений
розпорядженням голови Рахівської
районної державної адміністрації № 138
від 29 березня 2012 року. Право власності
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1067
га для будівництва та обслуговування
об'єктів рекреаційного призначення на
АДРЕСА_1, яка знаходиться за межами
населеного пункту, підтверджується
державним актом серії ЯК № 303577.
Зазначав, що розпорядження голови
Рахівської районної державної
адміністрації № 138 від 29 березня 2012
року не відповідає вимогам закону з тих
підстав, що Рахівська районна державна
адміністрація в силу ст. 122 ЗК України
не вправі була передавати земельну
ділянку у власність відповідачки,
оскільки таке право належить до
повноважень обласної державної
адміністрації, та порушено порядок
зміни цільового призначення земельної
ділянки, де зокрема передбачено, що
районна держадміністрація розглядає
подані проектні матеріали та приймає
рішення про зміну цільового
призначення земельної ділянки, яка
знаходиться за межами населеного
пункту, якщо така зміна пов'язана з
наступним використанням цієї ділянки
для сільськогосподарських потреб,
ведення лісового і водного
господарства, будівництва об'єктів,
призначених для обслуговування членів
територіальних громад району (шкіл,
лікарень, підприємств торгівлі тощо).
Якщо зміна цільового призначення
земельної ділянки, яка розташована за
межами населеного пункту, передбачає
використання ділянок для інших потреб,
ніж визначених п.8 цього порядку,
районна державна адміністрація
розглядає проектні матеріали, готує
свій висновок з цього питання, і подає
разом з матеріалами до ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної
держадміністрації. На його думку, саме
в цьому порядку повинна була відбутися
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки та прийматися
відповідне рішення. Зазначав, що
прокуратура району звертається з
позовом в інтересах Закарпатської
обласної державної адміністрації,
інтересам якої завдано шкоди, оскільки
землі в урочищі «Ланарівка (Іванове
стійло)» знаходяться за межами
населеного пункту, а тому є землями
державної форми власності та згідно
вимог чинного законодавства для
вищезазначених цілей повинні
відчужуватися обласними державними
адміністраціями. Підставою
представництва інтересів держави є
наявність порушень або загрози
порушень інтересів держави.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 2
жовтня 2013 року у задоволенні позову
виконуючого обов'язки прокурора
Рахівського району в інтересах держави
в особі Закарпатської обласної
державної адміністрації відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 19 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови у
задоволенні вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації та
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та ухвалено в цій частині нове
рішення.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області від № 138 від
29 березня 2012 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо зміни
цільового призначення частини
земельної ділянки та втрат
сільськогосподарського виробництва,
за межами населеного пункту».

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 303577 від 26 червня 2012 року, виданий
ОСОБА_1

У іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області від № 138 від 29
березня 2012 року прийняте в межах
повноважень районної державної
адміністрації з дотриманням порядку
зміни цільового призначення земель.
Крім того, позов, в частині вимоги про
визнання незаконним та скасування
оспорюваного розпорядження та
визнання недійсним державного акту, є
недоведеним.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні
вимоги в частині визнання незаконним
та скасування розпорядження голови
Рахівської районної державної
адміністрації та визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку, виходив
із того, що право змінити цільове
призначення земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_1, належало обласній
державній адміністрації, а тому
оспорюване розпорядження прийняте за
межами повноважень районної державної
адміністрації, з порушення діючого
законодавства.

Проте, такого висновку суди дійшли із
порушенням норм процесуального права.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18
грудня 2009 року № 14 рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (а аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права). Відповідно до ч. 6 ст. 130
ЦПК України, якщо спір не врегульовано
у порядку, визначеному частиною
третьою цієї статті, суд вирішує
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу у своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що
викладаючи зміст позовної заяви,
дійсно саме позивач визначає коло
відповідачів, до яких він заявляє
позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, має право й
зобов'язаний визначити суб'єктивний
склад спору залежно від характеру
правовідносин і норм матеріального
права, які підлягають застосуванню. Це
передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та
іншими нормами процесуального права,
які передбачають заміну неналежного
відповідача чи залучення
співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 12 липня 2012
року було укладено договір купівлі -
продажу земельної ділянки площею 0,1067
га, яка розташована: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд першої інстанції,
розглядаючи спір, у порушення вимог
ст.ст. 214, 215 ЦПК України, на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
вирішив питання про склад осіб, які
беруть участь у справі, оскільки
власники спірної земельної ділянки -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до участі у справі
судами притягнуті не були, хоча
ухвалені у справі судові рішення
можуть вплинути на їх права та
обов'язки.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи справу, не міг усунути
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, оскільки не
наділений повноваженнями залучення до
участі у справі сторін на стадії
апеляційного провадження.

У зв'язку із порушенням судом першої
інстанції норм процесуального права не
повністю з'ясовані обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому рішення судів попередніх
інстанцій підлягають скасуванню з
підстав, встановлених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 2 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 19 листопада
2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко