АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2069/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. РІШЕННЯ
31 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДмитренка М.
І.суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- Назаренко М.П. на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
11 червня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а :
У травні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» звернулося до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 31 січня 2007 року між ним та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
відповідачці було надано кредит у
розмірі 1079 гривень на придбання
певного майна, зі сплатою процентів,
виходячи зі ставки 5% в рік та плати за
ведення кредитної справи в розмірі 2,5% в
місяць. Згідно видаткової накладної №
ИМП-270 від 31.01.2007 року відповідачка
отримала у своє розпорядження
телевізор, на придбання якого вона
отримала кредитні кошти.
Свої зобов'язання за договором кредиту
позивач виконав в повному обсязі,
надавши відповідачці кредит, а
відповідачка в свою чергу взяті на себе
зобов'язання належним чином не
виконала. В зв'язку з порушеннями
зобов'язання за кредитним договором
станом на 14.03.2014 року відповідачка має
заборгованість в розмірі 1264 грн. 66 коп.,
з яких: заборгованість за сумою кредиту
- 977 грн. 97 коп.; заборгованість за
відсотками - 16 грн. 99 коп.;
заборгованість за комісіями - 269 грн. 80
В зв'язку з викладеними обставинами
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_7 на
його користь заборгованість по
січня 2007 року в сумі 1264 грн. 66 коп. та
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» - Назаренко
М.П. звернулася з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права та неповне встановлення судом
обставин, що мають значення для
вирішення справи, просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
обговоривши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
не в повній мірі відповідає вказаним
вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_7
погасила заборгованість за кредитним
договором та ПАТ «Дельта Банк»
пропущено строк позовної давності для
пред'явлення вимог, вказаних у позові.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду в частині відмови у
задоволенні позову і за
безпідставністю, і у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Судом встановлено, що згідно
кредитного договору № 002-23003-310107 від 31
січня 2007 року, укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта» (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк») та ОСОБА_7, останній було
надано кредит в розмірі 1079 гривень на
придбання майна (послуг), зі сплатою
процентів, виходячи зі ставки 5% в рік та
плати за ведення кредитної справи в
розмірі 2,5% в місяць, з кінцевим
терміном повернення та сплати всіх
плат не пізніше 30 січня 2008 року.

З видаткової накладної № ИМП-176 від
31.01.2007 року вбачається, що відповідачка
одержала у своє розпорядження
телевізор, на придбання якого вона
отримала кредит у ПАТ «Дельта Банк».

З матеріалів справи вбачається, що банк
повністю виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, в той час, як
позичальник несвоєчасно вносила
платежі по кредиту, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Судом встановлено, що відповідач
перерахувала на рахунок банку в
погашення кредитної заборгованості
наступні суми: 03 березня 2007 року згідно
квитанції №2 - 120 грн.(а.с.26), 18 січня 2008
року згідно квитанції №817_73 - 1000 грн.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору
моментом погашення кредиту вважається
день зарахування на відповідні рахунки
кредитора в повному обсязі: суми
кредиту, нарахованих процентів за його
користування, всіх інших плат
передбачених цим договором, та
можливих штрафних санкцій за
невиконання або неналежне виконання
позичальником умов цього договору.

Пункт 2.8. договору передбачає, що
починаючи з місяця, що слідує за
місяцем, в якому наданий кредит,
позичальник щомісячно до 31 числа
кожного місяця сплачує кредитору
рівними частинами суму грошових
коштів, яка включає заборгованість за
кредитом, заборгованість по сплаті
процентів та плати за ведення
кредитної справи, у розмірі 120 гривень.

Згідно п.2.11. договору сума платежу
спрямовується кредитором на погашення
заборгованості позичальника в такому
порядку: в першу чергу - штрафи та пені,
в другу чергу - заборгованість по платі
за ведення кредитної справи, в третю -
заборгованість за нарахованими
процентами, а четверту - заборгованість
за кредитом.

Отже, вказані кошти були сплачені
позичальником з порушенням строків,
визначених умовами кредитного
договору.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором сума боргу ОСОБА_7
перед позивачем станом на 14 березня 2014
року складає 1264 грн. 66 коп., з яких:
заборгованість за сумою кредиту - 977
грн. 97 коп.; заборгованість за
відсотками - 16 грн. 99 коп.;
заборгованість за комісіями - 269 грн. 80
коп. (а.с.13).

Враховуючи викладене, вимоги банку
щодо стягнення наявної у ОСОБА_7
заборгованості по кредитному договору
є обґрунтованими та вмотивованими.

Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно п. 10.1. строк дії договору
встановлюється з дня його підписання
сторонами та діє до повного виконання
позичальником зобов'язань за цим
договором.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Ч. 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що
закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, що мало місце під час дії
договору, однак при цьому слід
враховувати строки позовної давності,
що передбачені ст. ст. 257, 258, 259 ЦК
України.

Виходячи з 3-ох річного строку позовної
давності, строк подання позову є 18.01.2011
року, а фактично позов подано 19.05.2014
року, тобто через 3 роки по спливу
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України,
застосування позовної давності до
додаткових вимог, зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

В даному випадку кредит надавався на
споживчі цілі, а тому згідно положення
п. 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» та
враховуючи положення пункту 7 частини 11
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», відповідно до яких
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Отже, вирішуючи даний спір суд має
право застосувати позовну давність без
наявності відповідної заяви
відповідача.

Згідно роз'яснень, які містяться у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмова в задоволенні
позову на підставі пропущення строку
позовної давності та по суті позовних
вимог не можуть бути застосовані
одночасно, оскільки це дві самостійні
підстави для відмови в позові.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
рішення суд не врахував вищенаведеного
та відмовив у задоволенні позову
одночасно і по безпідставності вимог,
хоча вони є обґрунтованими, і по
строкам позовної давності, що
суперечить наданим у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14
роз'ясненням.

Тому, рішення суду першої інстанції
необхідно змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
посилання суду на відмову у
задоволенні позову через погашення
позичальником ОСОБА_7 боргу за
кредитним договором, залишивши при
цьому єдиною підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог - сплив
строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
- задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - змінити,
відмовивши у задоволенні позову з
підстав спливу строку позовної
давності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :