АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/1360/13-ц 22-ц/774/1105/К/14
Справа № 177/1360/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1105/К/14
суддя Приміч Г.І.
Категорія - 27 ( ІV )
Суддя-доповідач - Зубакова
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О..

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - Бродько Анатолій
Іванович,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що 05 травня
2006 року між ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 1/284-МК за умовами
якого остання отримала кредит на суму
25 000,00 дол.США під 16% річних з кінцевим
терміном погашення 05.05.2011 року.

В забезпечення кредитного договору
було укладено договір іпотеки,
відповідно до якого ОСОБА_6 передав в
іпотеку належне йому домоволодіння №
АДРЕСА_1.

Оскільки боржником ОСОБА_4
зобов`язання належним чином не
виконується, утворилась
заборгованість за кредитним договором.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 22 092,99 грн. звернути стягнення
на предмет іпотеки - домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину договору купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
будинку зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України,
до повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного будинку; стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 17 лютого 2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК" в
частині виселення відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного будинку залишено без
розгляду.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Так, суд не
звернув уваги на те, що 29.09.2008 року
боржник ОСОБА_4 здійснила часткове
погашення заборгованості за кредитним
договором, що потягло за собою
переривання позовної давності і з
цього часу перебіг позовної давності
починається заново.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4, будучи завчасно (08 травня 2014
року) належним чином повідомленими про
час і місце розгляду справи через свого
представника ОСОБА_7 у порядку ч. 5 ст. 76
ЦПК України (про що свідчить
телефонограма зареєстрована у Книзі
вихідних телефонограм апеляційного
суду Дніпропетровської області за №382 -
а.с. 198), в судове засідання не з'явилися
і про причини своєї неявки суд не
повідомили, що (у відповідності до ч.2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І. який
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, яким забезпечено
виконання зобов'язань за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності про
застосування якого заявлено
відповідачем.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття
позовної давності, згідно з якою це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі №
6-116цс13 від 6 листопада 2013 року
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору ( графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
травня 2006 року між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір №
1/284-МК про відкриття поновлювальної
кредитної лінії на суму 25 000,00 доларів
США під 16% річних з кінцевим терміном
погашення 05 травня 2011 року (а.с. 12-13).

При цьому, згідно п. 3.3. цього Договору
позичальник (ОСОБА_4) зобов'язалася
щомісячно здійснювати погашення
заборгованості за кредитними
ресурсами та нарахованими процентами,
відповідно до Графіку погашення
кредиту та відсотків (Додаток №1, який
є невід'ємною частиною цього Договору).
Останню сплату щомісячного платежу по
погашенню позичкової заборгованості
позичальник зобов'язується здійснити
не пізніше 25 квітня 2008 року (а.с. 14).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця згідно Графіку
погашення кредиту та відсотків,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, та
сторонами не оспорюється, останній
щомісячний платіж по процентам ОСОБА_4
було здійснено 24.10.2007 року, у зв'язку з
чим виникла заборгованість по
відсоткам на яку ПАТ КБ «ПРИВАПТБАНК»
нараховано пеню у відповідності до п.
4.1. Кредитного договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дій, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано відповідачем, 03 грудня 2008
року було здійснено погашення
заборгованості по пені, нарахованій за
неналежне виконання умов кредитного
договору в частині сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
розмірі 48,64 грн. (а.с. 8), що свідчить про
визнання боржником свого обов'язку з
погашення заборгованості по процентам
та, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перериває перебіг позовної давності.

Таким чином, перебіг позовної давності
починається заново з 04.12.2008 року, а з
урахуванням пункту 4.7. Кредитного
договору, яким термін позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користуванням
кредитом, винагороди, комісії,
неустойки - пені, штрафів встановлено
тривалістю п'ять років (що не
суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК
України), перебіг позовної давності
спливає 04.12.2013 року.

Зважаючи на звернення позивача до суду
з даним позовом у травні 2013 року,
колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції про пропуск позивачем
строку позовної давності не
ґрунтується на матеріалах справи, а
клопотання відповідача ОСОБА_3 про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності не підлягає
задоволенню.

В зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором, станом на 17.04.2014 року
утворилась заборгованість у розмірі 2
765,08 доларів США, що за курсом НБУ 7.99
відповідно до службового
розпорядження від 17.04.2013 року складає 22
092,99 грн., яка складається із: 1 544,50
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 1
220,58 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у
відповідності з умовами кредитного
договору, Графіком погашення кредиту
та відсотків і наданим ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» розрахунку, який не
спростовано відповідачем та третьою
особою, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
підлягає стягненню 1 544,50 доларів США
заборгованості по процентам за
користування кредитом, що за курсом НБУ
7.99 відповідно до службового
розпорядження від 17.04.2013 року складає 12
340,56 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення пені за несвоєчасне
повернення процентів за користування
кредитом, колегія суддів виходить із
того, що підставою, яка породжує
обов'язок сплатити неустойку, є
порушення боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно п. 4.1. Кредитного договору при
порушенні позичальником (ОСОБА_4)
будь-якого із зобов'язань по сплаті
відсотків за користування кредитом,
передбачених п.п. 2.2.2., 3.1., 3.2., 3.3. цього
договору, строків повернення кредиту,
передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.1., 2.2.8., 3.3.
цього договору, винагороди та комісії,
що передбачено п.п. 3.5., 3.7., цього
договору, позикодавець (ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») має право нарахувати, а
позичальник зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі 0, 2% від суми непогашеного
платежу за кожен день прострочення
платежу, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який сплачується пеня.

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у травні 2013 року, стягнення
неустойки проводиться за останні 12
місяців перед зверненням кредитора до
суду ( з травня 2012 року по квітень 2013
року включно) та становить 247,79 доларів
США (а.с. 7-8), що за курсом НБУ станом на 17
квітня 2013 року становить 1 979,84 грн. (а.с.
9).

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
загальна сума заборгованості за
Кредитним договором №1/284-МК від 05
травня 2006 року, яка підлягає стягненню
на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом
на 17 квітня 2013 року становить 1 792,29
доларів США, що за курсом НБУ станом на
17 квітня 2013 року становить 14 320,39
гривень, у тому числі: 1 544,50 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, що за курсом НБУ
станом на 17 квітня 2013 року становить 12
340,56 гривень; 247,79 доларів США - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, що за курсом НБУ станом на 17
квітня 2013 року становить 1 979,84 гривень.

05 травня 2006 року між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, за яким
останній надав в іпотеку належне йому
на праві власності домоволодіння, що
складається з: шл. Блок. Житлового
будинку А-2, житловою площею - 75,9 кв.м.,
загальною площею 309, 5 кв.м., колодязь - І,
паркан - №1, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та розташоване на земельній
ділянці, яка надана ОСОБА_3 в
користування, в забезпечення
виконання зобов`язань ОСОБА_4 за
кредитним договором (а.с. 15-17).

Пунктом 5.7. договору іпотеки
передбачено, що Іпотекодержатель (ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК») має право звернути
стягнення на Предмет іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
Позивальником (ОСОБА_4) умов кредитного
договору.

Станом на 17 квітня 2013 ОСОБА_4 допустила
заборгованість за кредитним договором
та у добровільному порядку її не
погашає.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» послався на наведені вище
обставини та просив суд у рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимогам ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Так, укладаючи 05.05.2006 року договір
іпотеки, сторони домовилися про
набуття, зміну або припинення своїх
прав та обов'язків, закріпивши їх в
договорі, який ними підписано (а.с. 15-17).

Пунктом 21 Договору іпотеки
встановлено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки може здійснюватися на
підставі рішення суду.

При цьому, сторони погодились, що
вартість предмета іпотеки становить 150
000,00 гривень, тоді як його вартість
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно №10-555619 від 04.05.2006 року
становить 167 767,00 грн. (п. 10 договору
іпотеки).

Підписавши вказаний договір,
відповідачка погодилася із його
змістом, в тому числі й зі змістом
пункту 21 щодо права Банку звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки, відповідно до принципу
свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України),
сторони договору на власний розсуд
визначають його зміст і формулюють
його конкретні умови, якщо тільки зміст
якої-небудь умови імперативно не
визначений законом чи іншими правовими
актами, колегія суддів приходить до
висновку про можливість захисту
порушених прав позивача шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя за
іпотечним договором виникають з
моменту його нотаріального
посвідчення. У разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.09.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
направив на адресу відповідача ОСОБА_3
та третьої особи ОСОБА_4 письмову
вимогу про усунення порушення (а.с. 10, 11),
а тому колегія суддів відхиляє доводи
їх представника у запереченнях на
позовну заяву щодо неотримання цими
особами вимоги про усунення порушень
(а.с. 144).

Крім того, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що положення
частини першої цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Таким чином, якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, він має право
звернутися до суду з метою звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст. 124 Конституції України
(п. 37 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року).

Згідно з вимогами ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» передбачено єдину
підставу відмови у задоволенні позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки, кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитним договором
є 05 травня 2011 року, а з позовною заявою
про звернення стягнення на предмет
іпотеки позивач звернувся до суду у
травні 2013 року, питання про дострокове
звернення стягнення на предмет іпотеки
не ставиться, а тому підстави для
відмови в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачені ст. 39
Закону України «Про іпотеку» відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає, що
посилання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 88) на
неспівмірність розміру заборгованості
та вартості предмета іпотеки не є
підставою для відмови у позові про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки такий висновок судів
не ґрунтується на нормах відповідних
законів. Наслідки того, що ціна
предмету іпотеки перевищує розмір
заборгованості, визначено у ст. 38
Закону.

Так, у ст. 38 Закону передбачено порядок
розподілу коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки, а саме,
розподіл коштів від продажу предмета
іпотеки між іпотекодержателем та
іншими особами, що мають зареєстровані
права чи вимоги на предмет іпотеки,
здійснюється відповідно до
встановленого пріоритету та розміру
цих прав чи вимог. Решта виручки
повертається іпотекодавцю.

Відмовивши позивачеві в задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд фактично припинив
дію договору іпотеки, чим позбавив
позивача на задоволення своїх вимог за
рахунок переданого в іпотеку майна.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права згідно п. 4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України та
ухвалює нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приймає до уваги Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ, однак,
зважаючи на те, що цей закон стосується
квартир площею не більше 140 кв. м і
житлових будинків не більше 250 кв. м., а
загальна площа предмету іпотеки за
даним позовом становить 309,5 кв.м. (а.с. 18),
приходить до висновку, що його дія не
поширюється на правовідносини сторін.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, колегія суддів стягує з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
судовий збір пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог в
сумі 218,05 гривень (214,60 грн. - за розгляд
справи у суді першої інстанції (а.с. 2) +
121,80 грн. - за подання апеляційної скарги
на рішення суду першої інстанції (а.с.
184) = 336,40 грн.х64,82%/100%).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет іпотеки - задовольнити
частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки -
домоволодіння, що складається з:
шл.блок. житлового будинку А-2, житловою
площею 75,9 кв.м., загальною площею 309,5
кв.м., колодязь - І; паркан -№1, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_4 та розташоване на
земельній ділянці, яка надана ОСОБА_4 в
користування, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину договору
купівлі-продажу предмету іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ "
ПРИВАТБАНК" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, за ціною, визначеною
незалежним експертом оціночної
діяльності на рівні, не нижчому
звичайній ціні на цей вид майна.

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмету іпотеки, у
встановленому законом порядку,
задовольнити в повному обсязі вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» по
кредитному договору №1/284-МК від 05
травня 2006 року станом на 17 квітня 2013
року в сумі 1 792,29 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року
становить 14 320,39 гривень, у тому числі: 1
544,50 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом, що
за курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року
становить 12 340,56 гривень; 247,79 доларів
США - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, що за курсом
НБУ станом на 17 квітня 2013 року
становить 1 979,84 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий
збір в сумі 218,05 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: