Справа № 202/6133/14-ц
Провадження № 2/202/4361/2014
20 червня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини, -
У червні 2014 року ОСОБА_1 пред'явила
через суд позов до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від
спільного проживання з відповідачем
мають малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на
утриманні позивача, проте відповідач,
проживаючи окремо від позивача з
дитиною, не бере у повному обсязі
участі у вихованні і витратах
необхідних для виховання дитини, хоча
має такий обов'язок, тому позивач
просила суд стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання
дитини в розмірі 1/3 всіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
до досягнення дитиною повноліття.
Позивач, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи в судове засідання не з'явилася,
у поданій 20 червня 2014 року через
канцелярію суду заяві клопотала про
розгляд справи у її відсутність,
підтримуючи вимоги у повному обсязі, не
заперечуючи проти ухвалення заочного
рішення.

Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти
позову не надав та, будучи належним
чином повідомленим про час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, свого представника до суду не
направив, про розгляд справи в його
відсутність не клопотав та про причини
неявки не повідомив, на підставі чого з
урахуванням письмової згоди позивача
відповідно до ст. 224 ЦПК України справа
підлягає розглядові судом з ухваленням
цього рішення заочно.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні письмові докази,
дійшов висновку про задоволення
позову, виходячи з встановлених у
судовому засіданні наступних обставин.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка
набула чинності для України 27.09.1991,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Стверджуючи ці
положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України
та ст. 180 СК України встановлюють
обов'язок батьків утримувати дітей до
їх повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
є батьками дитини, яка на час розгляду
справи є малолітньою - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що до матеріалів
справи долучено в копії свідоцтво про
народження серії НОМЕР_3, видане
Індустріальним відділом ДРАЦС
Дніпропетровського МУЮ 03 лютого 2012
року (а.с. 6).

Дитина проживає разом із матір'ю, що
підтверджується довідкою квартального
комітету від 27 лютого 2014 року (а.с.7) та,
відповідно перебуває на її утриманні.

Позивач працює з 01 травня 2014 року на
посаді касира торгівельного залу
оптово-роздрібного магазину «Фуршет»,
що підтверджується трудовою книжкою,
долученої до матеріалів справи в копії
(а.с.16-17), та одночасно перебуває на
обліку в УПСЗН Амур-Нижньодніпровської
районної у місті ради та отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку, розмір
якої з січня 2014 року по червень 2014 року
склав 3891,72 грн., та одноразову допомогу
при народженні 1-єї дитини, розмір якої
з січня 2014 року по червень 2014 року склав
744,17 грн., про що свідчать довідки
Управління від 16 червня 2014 року №2021 та
2020 відповідно (а.с.14, 15).

Судом також встановлено, що відповідач
є працездатним, має постійний
заробіток, інших осіб, окрім сина
ОСОБА_3, на утриманні не має.

Доказів протилежного відповідно до
своїх обов'язків за ст.ст. 27, 60 ЦПК
України відповідач не надав.

Оскільки судом з'ясовано, що
домовленості (договору) щодо сплати
аліментів на утримання дитини між
сторонами у даній справі досягнуто не
було, відповідач з дитиною не проживає,
регулярного утримання їй не надає, то
належить визнати, що ним порушено
покладений на нього статтею 180 СК
України обов'язок по утриманню, який є
безумовним, виникає в результаті
народження дитини з моменту її
народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, а тому вбачаються
усі підстави для присудження до
стягнення з відповідача за цим позовом
на користь позивача аліментів на
утримання неповнолітніх дітей.

Водночас, визначаючи розмір аліментів,
які підлягають присудженню до
стягнення з відповідача, суд виходить з
положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2
ст.182 СК України, які передбачають
присудження за рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліменти) у частці
від доходу її матері, батька, розмір
яких, у будь-якому випадку, не може бути
меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відтак, при вирішенні питання щодо
присудження до сплати аліментів та їх
розміру, суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, яка є
малолітньою, мешкає разом із матір'ю
(позивачем), перебуває на її утриманні,
потребує піклування, утримання, а також
стан здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, який є
працездатним, має постійний заробіток,
інших дітей та непрацездатних членів
сім'ї на утриманні не має, а також інші
обставини, що мають істотне значення,
зокрема, матеріальне становище
позивача, розмір прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку, суд
приходить до висновку, що справедливим
та співмірним буде визначити аліменти
на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи проводити
стягнення з 04 червня 2014 року та до
досягнення дитиною повноліття.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 214, 215, 224-226, 222, 367, 88
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини -
задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Дніпропетровськ,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки
м. Дніпропетровськ, (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2), на утримання дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
1/3 частини з усіх видів заробітку
(доходу) щомісяця до повноліття дитини,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи стягнення
з 04 червня 2014 року та до досягнення
дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню в межах
місячних платежів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Відповідач має право подати до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська письмову заяву про
перегляд цього заочного рішення
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем його проголошення, а
така само відповідачем з наступного за
днем постановлення ухвали про
залишення без задоволення заяви про
перегляд заочного рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко