АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1903/2014
Головуючий в І інстанції: Мусулевський
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 17 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

за участю прокурора
Волкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора Комсомольського району
м.Херсона, діючого в інтересах
Херсонської міської ради, на заочне
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 30 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2013 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом, в якому
після уточнень просила припинити право
ОСОБА_6 на частку 5/100 у спільному майні
домоволодіння на АДРЕСА_1 у м.Херсоні,
вартістю 1258грн.; визнати за нею право
власності за набувальною давністю на
5/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 у
м.Херсоні, які складаються з приміщень
в житловому будинку літ."А": жилої
кімнати прим.1-3 площею 7,6кв.м, частини
жилої кімнати розміром 2,28х1,07м прим.1-4
площею 14,1кв.м та 1/3 частину кухні прим.1-1
площею 5,3кв.м.

Позов обґрунтований тим, що 10.10.1980 року
вона купила у ОСОБА_7 7/50 частин
домобудівлі, розташованої по АДРЕСА_1 у
м.Херсоні, які складались із двох жилих
будинків (літери "А" площею 67,3кв.м та
літери "В" площею 26,3кв.м). До оформлення
зазначеного договору ОСОБА_7 показала
їй приміщення у житловому будинку
літери "А", які вона продавала, вони
зазначені в технічному паспорті як 1-1,
1-3, 1-4 та 1-5. Ці ж приміщення вона
передала їй після оформлення
зазначеного договору купівлі-продажу,
якими вона та її сім'я користується по
сьогоднішній день. У зв'язку з поганим
станом належним їй приміщень були
добудовані санвузол та коридор, а
згодом і збудовано житловий будинок
літ."Б" з прибудовою. Рішенням виконкому
від 13.11.1987 року №412 цей будинок було
оформлено і перераховано частки за
свідоцтвом про право власності, а саме
на 45/100 домобудівлі. В 2004 році ОСОБА_3
звернулась з позовом до суду про
визначення порядку користування
земельною ділянкою і під час розгляду
була проведена будівельна експертиза,
з якої вона дізналась, що спірні
приміщення 1-1, 1-3 та 1-4 в будинку літ."А"
за рішенням суду від 09.12.1960 року були
поділені між ОСОБА_7 та її колишнім
чоловіком ОСОБА_6, а останньому
належить 5/100 у зазначеному
домоволодінні. Вона ніколи не бачила
ОСОБА_6, зі слів ОСОБА_7 на час
оформлення договору купівлі-продажу
його вже не було в живих. Сама ОСОБА_7
після продажу належної їй частини
домобудівлі деякий час проживала зі
своїм сином в цій же домобудівлі і в
середині 80-х років померла. Син продав
після цього свою частину домобудівлі і
через деякий час їй стало відомо, що він
помер. Дружини та дітей у нього не було.
Увесь час вона та її сім'я
користувалась відкрито вказаними
приміщеннями і вважає їх своєю
власністю. Будь-хто ніколи не
пред'являв їм претензій на цю частину.
Після купівлі зазначених приміщень
вона та її сім'я ремонтували всі
приміщення в цілому і не знали, що
частина їх їм не належить. ОСОБА_7,
передаючи куплені приміщення,
пояснювала, що вони повністю належать
їй одній і тому не пояснила, що не мала
права продавати частину, яка їй не
належала. Частка ОСОБА_6 в домобудівлі
знаходиться в жилому будинку літ."А" і
складається відповідно до судового
рішення 1960 року із: жилої кімнати
прим.1-3 площею 7,6кв.м, частини жилої
кімнати розміром 2,28х1,07м прим.1-4 площею
14,1кв.м та 1/3 частини кухні прим.1-1 площею
5,3кв.м. На підставі ст.365 ЦК вважає, що
частка ОСОБА_6 в зазначеному
домободівлі може бути припинена, тим
більше, що він помер до 1980 року, а членів
його сім'ї чи інших спадкоємців немає.
На підставі ст.344 ЦК України вважає, що
право власності на спірну частину може
бути визнано за нею рішенням суду за
набувальною давністю.

Заочним рішенням Комсомольського
районного суду м.Херсона від 30 серпня
2013 року позов задоволено. Суд вирішив
припинити право ОСОБА_6 на частку 5/100 у
спільному майні домоволодіння на
АДРЕСА_1 у м.Херсоні вартістю 1258грн.;
визнати за ОСОБА_2 право власності за
набувальною давністю 5/100 частини
вказаного домоволодіння, що
складається з приміщення в житловому
будинку літ."А": жилої кімнати прим.1-3
площею 7,6кв.м; частини жилої кімнати
розміром 2,28х1,07м прим.1-4 площею 14,1кв.м та
1/3 частини кухні прим.1-1 площею 5,3кв.м.

В апеляційній скарзі прокурор, діючий в
інтересах Херсонської міської ради,
просить вказане рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволені позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема,
зазначив, що суд не встановив, а
позивачка не довела, що колишній
власник ОСОБА_6 та його правонаступники
померли, чи заводилась спадкова справа
після їх смерті. Також вказав, що суд не
звернув уваги на те, що позивачка не
довела, що здійснювала поліпшення,
капітальний ремонт спірних приміщень.
Крім того, вказав, що суд не врахував, що
визначені позивачкою відповідачі у
справі є неналежними відповідачами,
оскільки не претендують та не
оспорюють право власності на спірне
домоволодіння. Вважає, що літ."Б"
зазначеного домоволодіння є
самочинною, що встановлює окремий
порядок регулювання даних
правовідносин з залученням
відповідних компетентних державних
органів, які участі у справі не
приймали, зокрема Херсонська міська
рада, в інтересах якої діє прокурор.

У своєму запереченні ОСОБА_2 вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню на наступних підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем, оскільки більше ніж 10 років
користується спірним приміщенням,
робила поточні ремонти, а інших
спадкоємців на спірну квартиру не має.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки до нього
суд дійшов при неповному з'ясуванні
обставин справи та порушивши норми
матеріального і процесуального права,
що згідно з п.п.1 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Рішенням народного суду м.Херсона від
09.12.1960 року у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про поділ майна встановлено,
що сторони перебувають у шлюбі з 1922
року, в період шлюбу придбали 28/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1 Також
із рішення вбачається, що відповідачка,
даючи пояснення, вказала, що частина
майна була передана дочці, яка
одружилась і позивач проживає разом з
нею (а.с.4).

Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_6
право власності на частину вказаного
домоволодіння, виділивши йому в
користування прим. 1-3, частину прим.1-4
розміром 2,28х1,07 та частину прим.1-1 в
жилому будинку літ."А", 1/2 частину сараю
під літ."І" і "Д".

Згідно із свідоцтвом №76 про право
особистої власності на домоволодіння
від 24.06.1980 року ОСОБА_7 належало 7/50
частин домоволодіння АДРЕСА_1 в
м.Херсоні (а.с.5).

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 08.10.1980 року ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2
купила вказані 7/50 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 в м.Херсоні на земельній
ділянці площею 648,9кв.м. Домоволодіння в
цілому складається з двох жилих
будинків літ."А", жилою площею 67,3кв.м і
літ."В", жилою площею 28,3кв.м та двох
сараїв (а.с.6 -7).

Згідно свідоцтву про укладення шлюбу
ОСОБА_2 одружилась 12.06.1976 року і після
одруження присвоєно прізвище "ОСОБА_2"
(а.с.30).

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 28 жовтня 2004року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою визначено порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване домоволодіння
АДРЕСА_1 Зокрема, виділено в сумісне
користування, в тому числі і ОСОБА_6,
земельну ділянку площею 254,8кв.м та двір
для загального користування площею
49,6кв.м (а.с.8).

Крім того, зазначеним судовим рішенням
встановлено, що ОСОБА_3 на праві
особистої власності згідно договору
дарування від 04.08.1999 року належить 41/100
частин домоволодіння; ОСОБА_2 належить
40/100 частин вказаного домоволодіння на
підставі свідоцтва про право власності
від 12.02.2004 року, виданого на підставі
рішення Комсомольського виконкому №132
від 09.04.1999 року; ОСОБА_9 належить 5/100
частин вказаного домоволодіння,
правоустановчі документи не оформлені;
ОСОБА_5 9/100 частин правоустановчі
документи не оформлені; ОСОБА_6 5/100
частин правоустановчі документи не
оформлені.

В силу ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно п.11 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК,
право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім того, згідно абзацу другому п.13
тієї ж постанови пленуму відповідачем
за позовом про визнання права
власності за набувальною давністю є
попередній власник майна або його
правонаступник. У разі якщо попередній
власник нерухомого майна не був і не
міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Як вбачається з даного позову
відповідачами по справі є теперішні
сусіди по домоволодінню. З матеріалів
позову не вбачається будь-яких дій
відповідачів, що свідчать про
порушення прав позивачки, а отже спір з
ними відсутній. В той же час, попередній
власник спірних частин домоволодіння
чи його спадкоємці до участі в розгляді
справи в якості відповідачів не
залучались.

Встановивши достовірно попереднього
власника спірних приміщень за рішенням
суду 1960 року, позивачка звернулась з
позовом до неналежних відповідачів, а з
клопотанням про заміну відповідачів
належним відповідачем через те, що
позов пред'явлено не до тієї особи, яка
має відповідати за позовом в силу ст.33
ЦПК України, не зверталась.

Також позивачем не надано докази
смерті власника спірного нерухомого
майна ОСОБА_6 та наявності чи
відсутності у нього спадкоємців. Крім
того, до участі у справі не було
залучено орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Суд же на вказане уваги не звернув і
дійшов до висновку про визнання права
власності на спірні частини
домоволодіння за набувальною давністю,
не встановивши вказаних вище обставин
щодо смерті власника майна, наявності
чи відсутності у нього спадкоємців, що
мають юридичне значення, і які
підлягають доведенню під час ухвалення
рішення суду.

З огляду на наведене колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції як незаконне і
необґрунтоване на підставі п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позову.

Оскільки при поданні апеляційної
скарги прокурором судовий збір
сплачений не був, то відповідно до
ст.ст.88 та 89 ЦПК України з ОСОБА_2
необхідно стягнути на користь держави
судовий збір в сумі 121грн.80коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, ч.1 ст.344 ЦК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Комсомольського району м.Херсона,
діючого в інтересах Херсонської
міської ради, задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 30 серпня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 121грн.80коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: