АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/6496/2014
Головуючий у 1 інстанції - Зотько Т.А.
Доповідач - Борисова
І М Е Н Е М У
31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Гаращенка Д.Р., Шиманського В.Й.
при секретарі: Мовчан О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа: Деснянська районна у м. Києві
державна адміністрація про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, виселення та
У січні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому з урахуванням
подальших уточнень, просив застосувати
наслідки недійсності нікчемного
правочину - договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 від 30 вересня 1996 року,
шляхом припинення права власності
ОСОБА_2 на вказану квартиру з моменту
укладання договору купівлі - продажу,
повернути вказану квартиру ОСОБА_4 як
квартиронаймачу, виселити ОСОБА_2 із
спірної квартири з усіма проживаючими
разом з ним членами сім'ї: ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та вселити його у спірну
В мотивування вимог посилався на те, що
ОСОБА_7 - колишня дружина позивача
скористалась його відсутністю, коли
він відбував покарання в місцях
позбавлення волі і 30 вересня 1996 року за
підробленими паспортом та довіреністю
продала квартиру АДРЕСА_1,
квартиронаймачем якої він був.
Крім того, ОСОБА_7 діяла у складі
злочинного угрупування, учасників
якого було засуджено. Вказував, що
спірна квартира вибула з його
користування злочинним шляхом, а тому
слід відновити його порушене право на
житло. Справа судами розглядалася
Справа судами розглядалася
Останнім рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 14 березня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1 з моменту укладення
нікчемного правочину - 09 вересня 1996
Повернуто квартиру АДРЕСА_1
квартиронаймачу - ОСОБА_4
Виселено ОСОБА_2, з неповнолітньою
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.
Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь
держави судовий збір у розмірі по 107,30
Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідача подала
апеляційну скаргу та посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову в повному
На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що суд не
застосував правила реституції,
оскільки це є важливою обставиною, так
як сторона правочину ОСОБА_7 померла в
ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з цим припинено
її правоздатність і його права як
добросовісного набувача порушено.
Крім того, позивач не є стороною
договору, а тому не може бути учасником
Вказує на те, що позивачем було
пропущено строк позовної давності на
витребування майна у добросовісного
набувача за спливом 17 років.
Зазначила, що оскільки посадова особа
засуджена за вчинення злочину, то
відшкодовувати шкоду має держава.
В судовому засіданні Апеляційного суду
м. Києва представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.
В судовому засіданні представник
позивача проти задоволення
апеляційної скарги заперечував та
просив рішення суду першої інстанції
Відповідач ОСОБА_6 та третя особа:
Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація в судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню виходячи
Згідно з частинами 1 та 3 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов, суд виходив з його
доведеності та обґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст.309 ЦПК
України для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим та має стосуватися,
зокрема питань: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони стверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
установлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у серпні 1996 року
звернулась до ОСОБА_8, яка перебувала на
службі у Ватутінському РУ ГУ MBС України
в м. Києві на посаді старшого
інспектора відділу паспортної роботи
та міграційної реєстрації, остання
виготовила заяву від імені ОСОБА_4 про
втрату паспорта, підписала її та видала
ОСОБА_7 новий паспорт на ім'я ОСОБА_4

На підставі підробленого паспорту
ОСОБА_9, яка не мала повноважень
нотаріуса, 24 серпня 1996 року на прохання
ОСОБА_7 виготовила їй довіреність на
право приватизації квартири ОСОБА_4

ОСОБА_7, на підставі підроблених
паспорту та довіреності, отримала
документи на приватизацію і свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, а 30
вересня 1996 року через Київську
універсальну біржу від імені ОСОБА_4
продала спірну квартиру ОСОБА_2

Вироком Деснянського районного суду м.
Києва від 5 березня 2009 року ОСОБА_8
визнано винною у вчиненні злочинів,
передбачених ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК
України.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 серпня 2006 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 21 листопада 2006 року та
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 5 березня 2008 року, ОСОБА_4
відмовлено у задоволенні позову до
ОСОБА_2, який діяв від свого імені та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
Деснянської районної державної
адміністрації у м. Києві, Деснянського
РУ ГУ МВС України в м. Києві, треті
особи: приватний нотаріус ОСОБА_10,
Київська універсальна біржа про
визнання недійсним доручень,
розпорядження, свідоцтва про право
власності, договору купівлі-продажу
квартири, виселення та вселення.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_11 до
ОСОБА_4 Деснянського РУ ГУ МВС України в
м. Києві про усунення перешкод в
користуванні власністю та зняття з
реєстраційного обліку.

Усунуто перешкоди в користуванні
ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1, зобов'язано
відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС
України в м. Києві зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Підставою для відмови у задоволенні
первинного позову ОСОБА_4 став пропуск
позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
22 вересня 2009 року апеляційна скарга
представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_13
на ухвалу Деснянського районного суду
м. Києва про залишення без задоволення
заяви ОСОБА_4, подану через
представника ОСОБА_13, про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 серпня 2006 року та
додаткового рішення від 06 жовтня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, який діяв від свого імені та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
Деснянської районної державної
адміністрації у м. Києві, Деснянського
РУ ГУ МВС України в м. Києві, треті
особи: приватний нотаріус ОСОБА_10,
Київська універсальна біржа про
визнання недійсним доручень,
розпорядження, свідоцтва про право
власності, договору купівлі-продажу,
виселення та вселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 Деснянського
РУ ГУ МВС України в м. Києві про
усунення перешкод в користуванні
власністю, зняття з реєстраційного
обліку - відхилена.

Ухвала Деснянського районного суду м.
Києва від 06 травня 2009 року залишена без
змін.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 серпня 2010
року визнано протиправним та скасовано
розпорядження органу приватизації
Ватутінської (Деснянської) районної у
м. Києві державної адміністрації від 09
вересня 1996 року про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4

Визнано протиправними дії та
бездіяльність Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації щодо
реприватизації квартири АДРЕСА_1.

Визнано протиправними дії та
бездіяльність Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації щодо
звернень ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2011 року позов
ОСОБА_4 до Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видане
на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення
органу приватизації Ватутінської
районної у м. Києві державної
адміністрації за № 3109 від 09 вересня 1996
року.

Згідно з ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до положень ст.ст.215, 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушені вчиненням правочину.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
враховуючи той факт, що під час
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_4 до Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації про
визнання недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру та при
постановленні рішення від 19 грудня 2011
року було встановлено ті обставини, що
довіреність на приватизацію та продаж,
договір купівлі - продажу спірної
квартири є нікчемними (недійсними)
правочинами на підставі ст.228 ЦК
України з наслідками, передбаченими
статтями 216 та 236 ЦК України, а відтак
суд прийшов до висновку про
застосування наслідків недійсного
правочину шляхом припинення права
власності ОСОБА_11 на вказану квартиру з
моменту укладення договору
купівлі-продажу з повернення вказаної
квартири позивачу, як квартиронаймачу,
та з урахуванням припинення права
власності ОСОБА_2 на спірну квартиру,
та відповідно, з виселенням
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 зі
вселенням позивача до неї.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що висновок
суду першої інстанції про те, що
оскільки іншим судовим рішенням
встановлено обставину нікчемності
договору купівлі-продажу квартири від
30 вересня 1996 року і тому зазначена
обставина не підлягає доказуванню є
невірним, виходячи з наступного.

Так, частиною 3 ст. 61 ЦПК України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

За змістом наведеної норми не
потребують доказуванню саме обставини,
щодо яких мав місце спір і які були
предметом судового розгляду. При цьому
не має предюдиційного значення оцінка
судом конкретних обставин справи, які
не оспорювалися, мотиви судового
рішення, правова кваліфікація спірних
правовідносин.

Посилаючись на встановлення рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 грудня 2011 року нікчемності
договору купівлі продажу квартири на
підставі статей 215 та 228 ЦК України суд
не врахував, що в даній справі склад
осіб, що беруть участь, відмінний від
того що брав участь у вирішенні справи
за позовом ОСОБА_4 до Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві,
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності; що предметом спору у
вищевказаній справі було визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видане
на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення
органу приватизації Ватутінської
районної державної адміністрації від 09
вересня 1996 року.

Оскільки ОСОБА_11 не був стороною спору
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру, яким
встановлено обставину нікчемності на
підставі ст.228 ЦК України правочину -
договору купівлі-продажу квартири
стороною якого він був, так як позов був
пред'явлений до Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації
нікчемність цього договору підлягала
доказуванню.

Разом з тим, як зазначено в пунктах 1, 2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року, який набрав чинності з 01
січня 2004 року до спірних правовідносин
застосовуються положення ЦК
Української РСР від 1963 року.

ЦК Української РСР 1963 року конкретно
передбачав норми про недійсність угод,
укладених з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства (ст.49
ЦК України).

Згідно з ст.49 ЦК УРСР 1963 року, якщо угода
укладена з метою, завідомо суперечною
інтересам соціалістичної держави і
суспільства, то при наявності умислу у
обох сторін - в разі виконання угоди
обома сторонами - у дохід держави
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання угоди однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. При
наявності ж умислу лише у однієї з
сторін все удержане нею за угодою
повинно бути повернуто другій стороні,
а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується в
доход держави.

Отже, правові наслідки, встановлені
ст.49 ЦК УРСР фактично мали усі ознаки
«цивільно - правової конфіскації»
(двосторонньої чи односторонньої),
застосування якої можливе лише тоді,
коли сторони (сторона) знали, що
укладена угода суперечить інтересам
держави і суспільства. Тобто, у разі
відсутності такого суб'єктивного
фактора, як умисел, не було підстав для
застосування цивільно - правової
конфіскації, а відтак за відсутності
умислу у обох сторін угода визнавалася
недійсною за правилами ст.48 ЦК УРСР та
із застосуванням передбачених нею
правових наслідків у формі
двосторонньої чи односторонньої (за
наявності умислу у однієї сторони )
реституції сторін.

Цивільний кодекс УРСР 1963 року не
передбачав такого поняття, як
нікчемність угоди (правочину).

Колегія суддів вважає, що оскільки
спірний договір купівлі-продажу
укладений 30 вересня 1996 року, то до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню ЦК УРСР 1963 року, а тому
положення ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України
застосовуватися не можуть.

При цьому, як зазначено вище, рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 16 серпня 2006 року, яке набрало
законної сили ОСОБА_4 у задоволенні
позову до ОСОБА_2, який діяв від свого
імені та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діяла від свого
імені та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, Деснянської районної державної
адміністрації м. Києві, Деснянського РУ
ГУ МВС України в м. Києві, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_10, Київська
універсальна біржа про визнання
недійсними доручень, розпорядження,
свідоцтва про право власності та
договору купівлі-продажу спірної
квартири від 30 вересня 1996 року на
підставі ст. 49 ЦК УРСР (як такого, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства) було відмовлено. А
оскільки договір купівлі - продажу
квартири від 30 вересня 1996 року не
визнаний недійсним, то відповідно,
відсутні правові підстави для
застосування наслідків недійсності
правочину.

Судова колегія зважаючи на викладене
вважає, що відсутні правові підстави
для задоволення позову про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину - договору
купівлі-продажу від 30 вересня 1996 року
на підставі ст.ст. 216, 228 ЦК України та
задоволення похідних від цього вимог
про припинення права власності
відповідача ОСОБА_11 на квартиру з
моменту укладення договору
купівлі-продажу, повернення квартири
позивачу, вселення та виселення.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа: Деснянська районна
у м. Києві державна адміністрація про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, виселення та
вселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: