Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисага Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника позивачки ОСОБА_1
- ОСОБА_2 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 7 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_3 в особі
її опікуна ОСОБА_4, треті особи орган
опіки та піклування Ужгородського
міськвиконкому, Ужгородський МВ ГУДМС
України в Закарпатській області позов
про визнання особи такою, що втратила
право користування житлом та зняття її
з реєстраційного обліку.

Позивачка зазначала, що вона є
власником житлового будинку АДРЕСА_1.
Відповідачка раніше проживала у цьому
будинку і являлась членом сім'ї
колишнього власника житла. З липня 2011
року відповідачка, над якою
встановлено опіку, проживає зі своїм
опікуном за іншою адресою, проте
залишилась зареєстрованою у належному
їй будинку.

Посилаючись на те, що відповідачка
втратила право на проживання в будинку
АДРЕСА_1 і не є членом її сім'ї,
позивачка просила задовольнити її
вимоги.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення і ухвалення
нового про задоволення позовних вимог.
Апелянт вказує на те, що висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Окрім того, суд неправильно застосував
матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав.

По справі є доведеними слідуючі факти
та обставини.

Відповідачка є інвалідом 1-ої групи, до
смерті бабки ОСОБА_5 проживала разом з
нею в будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року бабка відповідачки
померла і після її смерті відкрилась
спадщина.

Згідно заповіту померлої власником
зазначеного вище будинку стала її
донька ОСОБА_1 - позивачка у даній
справі.

Її право власності стверджено
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 4 грудня 2012 року та
державною реєстрацією права,
здійсненого КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода» 11 грудня 2012
року.

Після смерті бабки рішенням виконкому
Ужгородської міської ради № 251 над
відповідачкою, як особою, яка визнана
судом недієздатною, встановлено опіку.
Її опікуном призначено ОСОБА_4,
мешканку АДРЕСА_2.

На час розгляду даної справи
відповідачці виповнилось 22 роки.

Як визнала опікун відповідачки остання
в спірному будинку не проживає більше
року, її місцем проживання є її місце
проживання, тобто опікуна.

Отже, фактичне місце проживання
недієздатної відповідачки після
смерті її бабки відповідає приписам ч. 5
ст. 29 ЦК України.

В той же час, за даними Ужгородського МВ
ГУДМС відповідачка значиться
зареєстрованою у житлі, яке належить
позивачці.

Позивачка в Україні не проживає, а
відповідачка не була і не є членом її
сім'ї і разом з нею не проживала.

Ухваливши рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог власника
житлового будинку суд першої інстанції
неправильно застосував до
правовідносин, що виникли,
матеріальний закон.

Чинні норми Глави 6 ЖК України, які
регулюють правовий режим користування
жилими приміщеннями в будинках
приватного житлового фонду, не містять
правового регулювання підстав
збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми колишніми
членами сім'ї колишнього власника
будинку.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України
колегія при вирішенні спору в частині
втрати відповідачкою права на
проживання в будинку, належному
позивачці, застосовує аналогію закону,
а саме: ст. ст. 71 та 163 ЖК України.

Згідно цих норм відповідачка при її
відсутності в будинку АДРЕСА_1
зберігала б право на жиле приміщення у
випадках, передбачених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3
та ч. 4 ст. 71 ЖК.

Оскільки вона була відсутня більше
шести місяців, не призивалась на
військову чи альтернативну службу у
цей період, а також не влаштовувалась в
будинки-інтернати чи інші установи
соціальної допомоги, то вона згідно
закону втратила право на зазначене
вище житло.

Вимогу про продовження 6-місячного
строку, як цього вимагає ч. 2 ст. 71 ЖК,
відповідачка не заявляла. Довідкою
Ужгородського міськрайонного суду
№21331 від 6 червня 2014 року доводи опікуна
відповідачки про те, що власник будинку
перешкоджала ОСОБА_3 вселенню в нього
спростовуються (протягом 2012-2014 років до
суду вказані особи з позовом про
вселення не зверталися).

Колегія також до даних правовідносин
застосовує спеціальний закон, який
захищає права відповідачки, як
інваліда 1-ої групи: ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», ст. 32 якого встановила
збільшений строк збереження жилої
площі за вказаними особами. Такий строк
у 12 місяців закон передбачив у випадку
влаштування інваліда в
будинки-інтернати або в інші установи
соціальної допомоги.

Як встановлено, відповідачка з липня 2011
року, тобто з часу встановлення над нею
опіки, до теперішнього часу в такі
установи не влаштовувалась.

Таким чином, більше 2-х років
відповідачка у спірному будинку не
проживає без поважних причин, протягом
цього часу жиле приміщення за нею не
зберігалось, вимог про усунення
перешкод чи вселення в будинок її
опікун в судовому порядку не заявляла.

Отже, згідно встановлених фактів та
вимог як загального, так і спеціального
законів ОСОБА_3 втратила права
користування жилим приміщенням.

Оскільки ці обставини є доведеними, то
відповідно до ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» відповідачка
підлягає зняттю з реєстрації у
спірному будинку. Згідно ст. 29 ЦК
України її місцем реєстрації повинно
бути місце проживання опікуна ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. 15 ЦК право
позивачки підлягає захисту також
враховуючи зміст ст. 405 ЦК.

Відповідачка не була і не є членом сім'ї
позивачки, позивачка не визначала для
проживання відповідачки будь-яке
приміщення у належному їй будинку, а
право, яке мала відповідачка щодо
користування житлом в цьому будинку
після смерті бабки, вона втратила.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 7 квітня 2014 року скасувати,
ухваливши нове, яким вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що
втратила право користування житлом в
будинку АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку
за даною адресою.

Рішення набирає законної сили
після його проголошення, але може бути
оскаржено протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя