СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/2957/14-ц
пр. № 2/759/2391/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
дочірнього підприємства «ШРБУ №100» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

12.02.2014 року ДП «ШРБУ №100 ВАТ «ДАК
Автомобільні дороги України»
звернулося з позовом про стягнення з
ОСОБА_1 боргу за договором позики в
розмірі 13 500,00 грн., 3 % річних в розмірі
297,37 грн., витрати від інфляції в розмірі
67,50 грн., судовий збір в розмірі 234,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
24.07.2007 року між позивачем та
відповідачем укладено договір позики
№23/1, відповідно до якого позивач надав
відповідачу безпроцентну цільову
позику в розмірі 30 000,00 грн., терміном
повернення до 24.07.2012 року. 11.05.2010 року
сторони уклали додаткову угоду №1 до
договору позики, відповідно до якої
відповідач зобов'язався погасити
залишок позики в сумі 13 500 грн. до 30.04.2013
року. Відповідач частково виконав
зобов'язання за договором позики, не
повернув грошові кошти в розмірі 13 500,00
грн. Враховуючи, що боргові
зобов'язання відповідачем в повному
обсязі не виконані, позивач, крім суми
боргу в розмірі 13 500,00 грн. просить
стягнути за період з 21.05.2013 року по
12.02.2014 року 3 % річних в розмірі 297,37 грн.,
суму інфляційних втрат в розмірі 67,50
грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідач також в судове засідання не
з'явився, подав заву про визнання
позову та розгляд справи за його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені вимоги

Встановлено, що 24.07.2007 року між ДП «ШРБУ
№100» (надалі - Позикодавець) та ОСОБА_1
(Позичальник) укладено договір позики
№23/1 (а. с. 4), відповідно до п. 1 якого
позикодавець зобов'язується надати
позичальнику безпроцентну цільову
позику, а позичальник зобов'язується
прийняти її, використати за цільовим
призначенням і повернути позику у
визначений строк. Сума позики за цим
договором становить 30 000,00 грн. (п. 4
договору). Строк дії договору позики
становить до 24.07.2012 року (п. 6 договору).
Позичальник працює начальником
планово-економічного відділу у
позикодавця і зобов'язується повертати
позику щомісячно на протязі 60
календарних місяців, шляхом утримання
позикодавцем коштів з його заробітної
плати (п. 7 договору).

У зв'язку з припиненням трудових
відносин між позичальником та
позикодавцем, 11.05.2010 року сторони
уклали додаткову угоду №1 до договору
позики №23/1 від 24.07.2007 року (а. с. 5). В силу
п. 1 якої позичальник зобов'язується
погасити залишок наданої позики в сумі
13 500,00 грн. до 30.04.2013 року. Інші умови
договору залишаються без змін (п. 2
угоди).

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором позики №23/1 від 24.07.2007 року,
надав відповідачу грошові кошти в
розмірі 30 000,00 грн.

ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання за
договором позики, у встановлений
договором термін не повернув позивачу
грошові кошти. Доказів, які б
спростовували викладені обставини
справи суду надані не були.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановленими є
обставини укладення між сторонами
договору позики та отримання ОСОБА_1
від ДП «ШРБУ №100 ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» грошових коштів в сумі
30 000,00 грн., терміном повернення до
24.07.2012 року, залишку позики в розмірі 13
500,00 грн. позичальник зобов'язався
повернути до 30.04.2013 року. Також
встановленими є обставини невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань і не повернення у
передбачені строки отриманих за
договором позики коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що відповідач не
повернув грошові кошти згідно договору
позики в сумі 13 500, 00 грн. Наведеними
діями порушено умови договору та
положення ст. ст. 526, 530, 1046, 1049 ЦК України,
а тому грошові кошти в сумі 13 500,00 грн.
підлягають стягненню з ОСОБА_1 в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановлено
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення в
розмірі 297, 37 грн., а також три проценти
річних в розмірі 67,50 грн. за період з
21.05.2013 по 12.02.2014 року.

Відповідач порушив умови договору
позики і своєчасно не повернув суму
позики, а тому в силу ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050
ЦК України з нього підлягають
стягненню індекс інфляції за весь час
прострочення в розмірі 297, 37 грн., а
також три проценти річних в розмірі 67,50
грн. за період з 21.05.2013 по 12.02.2014 року.

Враховується також подання
відповідачем письмової заяви про
визнання позову, що в силу ч. 4 ст. 174 ЦПК
України є підставою для ухвалення
рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
N 2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» з'ясовуючи після доповіді
про обставини справи, чи підтримує
позивач свої вимоги, чи визнає
відповідач вимоги позивача та чи не
бажають сторони укласти мирову угоду
або звернутися для вирішення спору до
третейського суду, головуючому
необхідно уточнити, в якому обсязі та з
яких підстав підтримується позов або в
якій частині визнається позов, а якщо
сторони мають намір укласти мирову
угоду, то на яких конкретно умовах
(стаття 173 ЦПК). У разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Визнання позову в даній справі є
безумовним, не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб. Позов визнано особисто
відповідачем. Враховуючи наведене,
наявні всі підстави для ухвалення
рішення про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки вони знайшли підтвердження в
ході судового розгляду і є належним
чином доведеними. З ОСОБА_1 підлягає
стягненню сума боргу за договором
позики в розмірі 13 500,00 грн. з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення в
розмірі 297, 37 грн., а також три проценти
річних в розмірі 67,50 грн., всього 13 864, 87
грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ІН: НОМЕР_1) на користь дочірнього
підприємства «ШРБУ №100» ВАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (, р/р
2 в Дарницькому відділенні №51 АБ
«Укргазбанк», МФО 320478, юридична адреса:
Київська обл., Вишгородський район, с.
Демидів) заборгованість за договором
позики у розмірі 13 864 грн. 87 коп. та
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

СУДДЯ
Т.О. ЗАЄЦЬ