Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" липня 2014 р. Іллічівський районний
суд м. Маріуполя Донецької області під
головуванням судді Хараджа О. О., при
секретарі Костенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, та
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О
В И В :

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, та
зняття їх з реєстраційного обліку,
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить домоволодіння
АДРЕСА_1. Домоволодіння складається з
двох жилих будинків. Відповідачі - його
родичі, не проживають за зазначеною
адресою більше одного року, проте з
реєстраційного обліку так і не зняті, у
зв'язку з чим, позивач вимушений
сплачувати комунальні послуги також і
за них, що ставить його у скрутне
матеріальне становище. Просить визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування домоволодінням
АДРЕСА_1 та зоовязати їх знятись з
реєстрації у належному йому будинку.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву, в якій просить суд
розглянути справу за його відсутності,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та не
заперечує проти вирішення справи на
підставі наявних у ній даних та доказів
та постановлення заочного рішення у
зв'язку з неявкою відповідачів.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися з невідомих суду причин, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим, суд ухвалив розглядати справу
заочно у порядку ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є
обґрунтованою та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на
підставі свідоцтва про право власності
№ 52 від 18 січня 2002 року,
зареєстрованого в Міському
комунальному підприємстві
«Маріупольське бюро технічної
інвентаризації» за реєстраційним №
37077, є власником домоволодіння АДРЕСА_1.
(а.с. 9).

З копії домової книги реєстрації
громадян, які мешкають у будинку
АДРЕСА_1, вбачається, що за вказаною
адресою зареєстровані позивач з
дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5
(а.с.12).

Згідно довідки з відділу адресно -
довідкової роботи ГУ ДМС України в
Донецькій області вбачається, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27 березня 2012
року, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 11 серпня
2007 року зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с.
25,26).

Відповідачі не проживають у будинку
АДРЕСА_1 більше одного року, їх особисті
речі у будинку не зберігаються, що
підтверджується актом, складеним
комісією КСН «Садки-І» № 167 від 28 квітня
2014 року (а.с.11).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню та ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 слід визнати такими, що втратили
право користування домоволодінням
АДРЕСА_1 Донецької області, оскільки
знайшов своє підтвердження факт того,
що відповідачі не мешкають за місцем
реєстрації більше одного року.

Щодо позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідачів знятись з
реєстраційного обліку, суд приходить
до висновку, що у їх задоволенні слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, задоволення позовних
вимог про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, є підставою для
зняття їх з реєстрації місця
проживання і не потребують додаткового
рішення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 213, 215, 218, 224 - 228
ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК
України,-

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, та
зняття з реєстраційного обліку
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право
користування домоволодінням АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
Іллічівським районним судом м.
Маріуполя за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
О. О. Хараджа