АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7317/2014
інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «Агентство Професійної
Безпеки «Беркут» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
15 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
«Агентство Професійної Безпеки
«Беркут», третя особа: ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з охоронного підприємства
«Атлант» 4000 грн. матеріальної шкоди та
106000грн. моральної шкоди, а в
подальшому первісний відповідач був
замінений належним відповідачем -
Дочірнє підприємство «Агентство
Професійної Безпеки «Беркут».

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що робітник
відповідача ОСОБА_2 09.10.2008р. в
приміщенні школи №291 м. Київ умисно
заподіяв йому легкі тілесні
ушкодження, пошкодив верхній одяг та
спричинив моральну шкоду. Стверджував,
що охоронець ОСОБА_2 завдав йому
майнову шкоду під час виконання своїх
трудових обов'язків, а тому
відповідальність повинна нести
юридична особа - ДП «Агентство
Професійної Безпеки «Беркут».

В процесі розгляду справи позивач
збільшив свої вимоги і просив стягнути
з відповідача 7899,38 грн. витрат на ліки
та лікування, 274700 грн. на лікування за
період з 2009 р. по 2018р., 2000грн. за
пошкодження одягу та 109450 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.04.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
«Агентство Професійної Безпеки
«Беркут», третя особа: ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з
Дочірнього підприємства «Агентство
охоронної безпеки «Беркут» - 2000 (дві
тисячі) грн. матеріальної шкоди та 20000
(двадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
«Агентство охоронної безпеки «Беркут»
на користь держави - 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп. судових
витрат.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник «Агентство Професійної
Безпеки «Беркут» подав апеляційну
скаргу в якій просив його скасувати.

В апеляційні скарзі посилався на те, що
рішення суду в частині задоволення
позову ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при цьому суд неповно з'ясував
фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам, не
сприяв повному, об'єктивному та
неупередженому її розгляду, а тому
рішення суду частково не відповідає
фактичним обставинам справи, є
незаконним та необґрунтованим.
Зазначив, що вина третьої особи ні в
цивільному ні в кримінальному
судочинстві не була доведена, а тому
підстави для задоволення позову були
відсутні.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи скарги
підтримав.

Представник позивача заперечувала
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно вимог ч.1 ст.1172 ЦК України,
юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 01.09.2007р. був
укладений договір по охороні об'єкта
середньої школи №291 в м. Києві
співробітниками дочірнього
підприємства «Агентство професійної
безпеки «Беркут».

В період дії цього договору в жовтні 2008
р. співробітник відповідача ОСОБА_2
виконував свої службові обов'язки і
знаходився 09.10.2008 р. на своєму робочому
місці в приміщенні школи №291 м. Києва,
що не заперечував представник
відповідача.

Як вбачається з постанови (а.с.39-42) та
пояснень свідка ОСОБА_1, останній
приблизно о 18-00 год. 09.10.2008 р. прийшов до
школи №291 де навчається в четвертому
класі його сестра ОСОБА_4 і в приміщенні
школи на сходах на другий поверх його
наздогнав охоронець ОСОБА_2, якому він
пояснив причину свого візиту до школи.
Після цього ОСОБА_2 його штовхнув, в
результаті чого він впав на східці, а
потім ОСОБА_2 почав його тягти східцями
на перший поверх. У вестибюлі школи
ОСОБА_2 схопив його за куртку в області
грудей і продовжував тягти по підлозі
до виходу, де за дверима школи
відпустив , після того як позивач
показав своє посвідчення інваліда.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4, остання
09.10.2008 р. після закінчення занять у
вестибюлі своєї школи зустріла свого
брата ОСОБА_1, у якого був схвильований
вигляд і порвана куртка, з яким вона
потім повернулась додому, де брат
розповів як його в приміщенні школи
штовхав і тягав по підлозі охоронець
ОСОБА_2

Як вбачається з листка
непрацездатності, виписки з медичної
книжки (а.с.16-19), позивач з 10.10.2008 р. по
14.10.2008 р. знаходився на амбулаторному
лікуванні і лікарем-терапевтом були
виявлені садна на грудях, спині та біль
у руці і правій нозі, що згідно акту
(а.с.12-13) відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Згідно довідки (а.с. 15), ОСОБА_1, страждає
дитячим церебральним паралічем, є
інвалідом 2 групи (а.с.148), а з 2012 р.
визнаний інвалідом 1 групи (а.с.148) і
потребує лікування за основним
захворюванням. Відповідно довідки (а.с.
189), позивачу як інваліду 1 групи
рекомендовано санаторно-курортне
лікування в санаторіях неврологічного
профілю щорічно в літній період.

Суд встановив, що неправомірними діями
працівника відповідача позивачу
завдана майнова шкода на суму 2000 грн. та
моральна шкода , розмір відшкодування
якої суд визначив 20 000 грн.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
доказів, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач довів факт
спричинення йому майнової та моральної
шкоди, відшкодувати яку зобов`язаний
відповідач, проте не довів її розмір,
який був стягнутий судом.

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача, щодо
недоведеності вини їх працівника у
спричиненні шкоди позивачу колегія
суддів не приймає, виходячи з
наступного:

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини. Якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач обґрунтовуючи позовні вимоги
посилався на те, що працівник
відповідача під час виконання трудових
обов'язків, завдав йому матеріальної та
моральної шкоди.

Представник відповідача та третя особа
не спростували, що в жовтні 2008 року мав
місце факт, коли третя особа, виконуючи
свої трудові обов`язки з охорони школи,
не зрозумівши стан позивача, (що він є
інвалідом) виводив останнього за межі
школи.

Вказане підтверджується постановою
Дарницького РУГУ від 19 березня 2010 року,
в якій зафіксовані покази третьої
особи, відповідно до яких останній
визнає, що внаслідок його дій, позивач
падав, а також він визнавав факт
тримання позивача за одяг.

Третя особа визнав, що він не одразу
зрозумів, що позивач інвалід, а тому
наполегливо намагався його виштовхати
зі школи.

Оцінюючи в сукупності пояснення
свідків, третьої особи, які він давав
органам міліції, а також медичний
висновок, відповідно до якого, тілесні
ушкодження, які отримав позивач, за
часовим проміжком відповідають часу,
коли відбувся інцидент в школі, колегія
суддів приходить до висновку, що є
доведеним факт спричинення третьою
особою шкоди здоров`ю та майну
позивача. При цьому колегія також
враховує, що ні відповідач ні третя
особа не навели жодних доводів та не
надали суду будь-яких доказів, з
приводу спричинення шкоди позивачу
іншою особою.

Доводи представника відповідача про
те, що наразі кримінальне
розслідування не завершене, на думку
колегії, з урахуванням наявних у справі
доказів правового значення не має .

Разом з тим, суд першої інстанції
стягуючи з відповідача у відшкодування
матеріальної шкоди 2000 грн., не послався
на докази, які б свідчили, про те, що
вартість одягу позивача, який був
пошкоджений у школі складає саме таку
суму.

Так, як позивач не довів розмір витрат,
які йому необхідно понести для
відновлення пошкодженого одягу, чи
придбання нового, підстави для
задоволення позову про відшкодування
матеріальної шкоди відсутні.

Вирішуючи вимоги про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції,
правильно виходив з того, що окрім
пошкодження одягу, третьою особою,
також була спричинена і шкода здоров`ю
позивача, що підтверджено відповідним
медичним висновком.

Тобто у суду були підстави для
відшкодування моральної шкоди, яка
полягала у фізичному болю, у зв`язку з
ушкодженням здоров`я, а також у
душевних стражданнях , спричинених
пошкодженням одягу.

Разом з тим, суд не повністю дослідив
обставини справи, які мали правове
значення для її вирішення. Не була
врахована поведінка позивача, яка
також сприяла збільшенню шкоди, а саме:
позивач тримався за поручні не бажав
залишати школу добровільно, що
відповідно призводило до послідуючих
дій охоронника, падінню, та пошкодженню
куртки. Суд не врахував вимоги п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного суду №5
від 25 травня 2001 року), відповідно до
якої розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Пред'являючи позов позивач просив
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 109450 грн., про те будь-яких
належних та допустимих доказів
обґрунтованості розміру такої шкоди не
надав. Клопотання про призначення
судової експертизи з визначення
такого розміру не заявляв.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
вирішення вимог про відшкодування
моральної шкоди необхідно змінити,
зменшивши розмір відшкодування з 20 000
грн. 00 коп. до 5 000 грн. 00 коп.

В решті рішення не оскаржене, а тому
перевірялося колегією суддів лише в
межах доводів апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Агентство Професійної
Безпеки «Беркут» задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року в частині
стягнення з Дочірнього підприємства
«Агентство Професійної Безпеки
«Беркут» на користь ОСОБА_1
матеріальної шкоди скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

Рішення в частині стягнення моральної
шкоди змінити, зменшивши розмір
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з Дочірнього підприємства
«Агентство Професійної Безпеки
«Беркут» на користь ОСОБА_1 з 20 000 грн. 00
коп. до 5 000 грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді: