ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1276/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" квітня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні будинком та земельною
ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року позивач, ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні будинком та земельною
ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовує
тим, вона є власником будинку та
земельної ділянки АДРЕСА_1 на підставі
Договору купівлі-продажу садового
будинку від 02.02.1994 року. В 2004 року року
побудовано новий будинок, на який
виготовлено технічний паспорт №? 135649
від 10.08.2012 року. Після спорудження
нового будинку, який не введений в
експуатацію відповідачі самовільно
вслелилися до нього, підключилися до
електроенергії, змінили замки та
перешкоджають вільному доступу до
ділянки та будинку. Зауважує, що не може
потрапити до будинку та на земельну
ділянку внаслідок самоправного їх
зайняття відповідачами. 06.02.2013 року
позивачка звернулася до ПАТ
«Київенерго» з заявою про відключення
від електропостачання будинку АДРЕСА_1,
так як відповідачі самовільно
використовують електроенергію та не
сплачують кошти за її використання, в
подальшому ПАТ «Київенерго»
електропостачання було відключено.
Вказує, що у добровільному порядку
вирішити виниклу ситуацію не має
можливості, оскільки з приводу
неодноразових звернень до Дарницького
РУ ГУ МВС України в м. Києві їй було
запропоновано звернутися до суду.

В судовому засіданні
призначеному на 28.04.2014р. позивачка,
уточнивши позовні вимоги просила суд
зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, проти
винесення заочного рішення не
заперечувала.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча повідомлявся судом про
місце і час розгляду справи, заяви про
відкладення розгляду справи не надали,
причини неявки не повідомили. Поштові
повідомлення повернулись до суду за
закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у
разі ненадання фізичними особами, які
беруть участь у справі, інформації щодо
їх адреси, судова повістка
надсилається за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
особи, яка бере участь у справі, за
адресою її місця проживання або місця
реєстрації, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їй належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст.
169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача
суд постановив ухвалу про заочний
розгляд справи на підставі наявних у
справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником садового будинку АДРЕСА_1 на
підставі Договору купівлі-продажу
садового будинку від 02.02.1994 року (а.с.5).

Відповідно до довідки, виданої ГУ з
питань внутрішньої політики та
зв'язків з громадськістю ВО КМР від
20.08.2012 року вулицю Бессарабка було
перейменовано на вулицю Малоземельну
згідно з рішенням ВО КМР від 06.09.1982 року,
№ 1479.

Відповідно до Державного акту про
право приватної власності на землю,
виданого ОСОБА_2 земельна ділянка,
площею 0,0497 га, розташована на
території АДРЕСА_1 (СТ «Ударник»)
передеана для ведення садівництва
ОСОБА_2 на підставі рішення Київської
міської ради від 22.04.1999 року № 210-5/311. Акт
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 90-2-04054 (а.с.7).

Як вбачається з технічного паспорту №
135649 від 10.08.2012 року, виданого на
садовий(дачний) будинок за літ «В»
садового товариства «Ударник» за
адресою: АДРЕСА_1 є самовільним
будівництвом та займає площу 74, 1 кв.м.,
прибудова за літ. «В1» займає площу 11, 1
кв.м., прибудова за літ «В2» займає площу
7, 8 кв.м (а.с.8).

Судом встановлено, що 06.02.2013 року
позивачка звернулася до ПАТ
«Київенерго» з заявою про відключення
від електропостачання будинку АДРЕСА_1
(а.с.9, 10).

24.04.2013 року ПАТ «Київенерго» складено
акт про виконання робіт з відключення
від мережі електропостачання згідно
рахунку № 0 за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10).

Відповідно до витягу з кримінального
провадження № 0010213, наданого
Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві
від 28.08.2013 року ОСОБА_2 26.06.2013 року
вчинив самоправні дії відносно своєї
сестри ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно акту про порушення № 22865 від
12.12.2013 року споживач при користуванні
електричною енергією за адресою:
АДРЕСА_1 порушив ст.. 26, 27 Закону України
«Про електроенергію» та п. 36 ПКЕЕН:
самовільне підключення до електричної
мережі без дозволу спеціальної
організації після відключення від
24.04.2013 року (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 15.10.2013 року, 07.11.2013 року, 02.12.2013
року електроенергія по особовому
рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1
відключена з причин існування
заборгованості (а.с.14, 15, 16).

З приводу перешкоджання вільному
доступу до спірного будинку позивачкою
подано заяву до Дарницького районного
управління ГУМВС України м. Києва. За
цими фактами проведено перевірку та у
зв'язку з тим, що в даному випадку
вбачаються цивільно-правові відносини,
рекомендовано звернутися до суду
(а.с.17).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317
Цивільного кодексу України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 319 Цивільного кодексу України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321
Цивільного кодексу України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 пояснив, що в липні 2012
року відповідач ОСОБА_2, який є його
сином виламав двері в самочинно
побудованому будинку та побив його,
нанісши легкі тілесні ушкодження, що
підтверджується висновком
судово-медичної експертизи.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір`ю
відповідача ОСОБА_2 пояснила, що син не
допускає їх на дачу, погрожує, особливо
після того, як на його адресу почали
надходити повістки з викликами в
судове засідання. Підтвердила, що 09.07.2012
року син зявився пізно ввечері та побив
її та батька. Ключів від будинку та
хвіртки вони не мають та позбавлені
можливістю користуватися спірним
майном.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу Європейської Конвенції
«Про захист прав людини і
основоположних свобод» кожна фізична
або юридична особа право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як
в інтересах суспільства на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

За приписами ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
встановлено принцип мирного володіння
майном, який в контексті прецендентної
практики Європейського суду з прав
людини закріплює засади поваги до
права власності та забороняє
безпідставне позбавлення або
обмеження володіння особою своїм
майном, інакше як в інтересах
суспільства та на умовах, передбачених
нормами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41
Конституції України право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

На час набуття позивачем права
власності на жилий будинок № 17 по вул.
Бессарабка в м.Києві діяв Земельний
кодекс України в редакції 1990 року.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.152 ЗК
України власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року « Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК).

Судом встановлено, що позивач є
власником земельної ділянки АДРЕСА_1
площею 0,0497 га. Разом з тим, судом також
встановлено, що через протиправну
поведінку відповідачів, якиі чинять
перешкоди позивачеві у користуванні
зазначеною земельною ділянкою, Позивач
позбавлена права користуватися
спірним майном на власний розсуд.

Згідно п.27 постанови №2 Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
"Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції
" виходячи з принципу процесуального
рівноправ»я сторін та враховуючи
обов»язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
необхідно в судовому засіданні
дослідити кожний доказ, наданий
сторонами на підтвердження своїх вимог
або заперечень, який відповідає
вимогам належності та допустимості
доказів.

Виходячи з обставин, викладених вище,
наданих позивачем доказів та
відсутність будь-яких заперечень з
боку відповідачів, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
позивачки.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328
Цивільного кодексу України, керуючись
статтями 10, 11, 13,57, 60, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні будинком та земельною
ділянкою- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
площею 0,0497 га, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1.

За письмовою заявою відповідача, яка
може бути подана протягом десяти днів з
моменту отримання копії заочного
рішення до суду першої інстанції,
заочне рішення може бути переглянуто
судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Строк, протягом якого розглядатиметься
заява відповідача про перегляд
заочного рішення, не включається до
строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ
О.Р.ЛУЖЕЦЬКА