22-ц/775/516/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

04червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Мальцевої Є.Є.,

суддів Песоцької
Л.І., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі
Макаровій О.АВ.,

за участю прокурора
Церахто Л.А.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради, про визнання права власності на
самочинно збудовані будівлі, за
апеляційною скаргою прокурора
Орджонікідзевського району міста
Маріуполя в інтересах держави Україна
в особі Маріупольської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 березня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до
Маріупольської міської ради, в якому
просив визнати за ним право власності
на самочинно побудовану будівлю Д-1 -
нежиле приміщення 4, площею 36,0 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1.В
обґрунтування позову вказав, що він є
керівником і власником ПП «Геволія»,
яке згідно з договором оренди
земельної ділянки від 29 листопада 2003
року є орендарем земельної ділянки
площею 0,00436 га, розташованої за
вищевказаною адресою. У зв'язку з
господарськими потребами ним
самочинно, без офіційного дозволу
органів місцевого самоврядування
перебудовано торгівельний павільйон-
будівлю Д-1 - нежиле приміщення 4, площею
36,0 кв.м. за вищевказаною адресою.
Позивач звернувся до
Орджонікідзевської районної державної
адміністраціїз питання введення в
експлуатацію вищезгаданих споруд, але
йому було рекомендовано звернутися до
суду.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 березня 2013
рокупозов ОСОБА_1 задоволені и визнано
за ним право власності на самочинно
побудовану будівлю Д-1 - нежиле
приміщення 4, площею 36,0 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзіпрокурор
Орджонікідзевського району міста
Маріуполяпросить рішення суду
скасувати та постановити нове
рішення, якимвідмовити у задоволенні
позовуОСОБА_1 у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Позивач ОСОБА_1. до суду не явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка про вручення судової
повістки. Також до суду не з'явився
представник відповідача -
Маріупольської міської ради і
представник Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, повідомлені про час
розгляду справи належним чином
рекомендованою поштою, тому у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України
справа розглядається у відсутності
вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача,
прокурора, яка просила апеляційну
скаргу задовольнити, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає з таких підстав.

Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, згідно з довідкою
з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України АБ
№453487, ПП «Геволія» зареєстровано у
ЄДРПОУ 6 червня 1996 року, його
керівником є позивач ОСОБА_1.(а.с.6-9)

Відповідно до договору оренди
земельної ділянки від 29 листопада 2003
року, земельна ділянка площею 0,00436 га
надана в оренду строком на 1 рік ПП
«Геволія» (а.с.32-41)

Довідкою БТІ м.Маріуполя від 26.02.2013 року
і технічним паспортом підтверджується,
що ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1,
самовільно побудовано з основної
будівлі Д-1 нежиле приміщення 4 площею 36
кв.м. (а.с.43-48)

Згідно зі звітом проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій №
12-2013 від 4 березня 2013 року, при
самочинній побудові будівлі Д-1 -
нежиле приміщення 4, площею 36,0 кв.м., які
розташовані по АДРЕСА_1, не порушені
санітарно-гігієнічні вимоги та умови
пожежної безпеки, їх несучі та захисні
конструкції знаходяться у
задовільному стані (ІІ категорія
технічного стану) і можуть
експлуатуватися в подальшому.
Технічний стан конструкцій забезпечує
їх безпечну надійну експлуатацію.
Вимоги нормативних документів з
розміщення на ділянці і до
об'ємно-планувальних документів,
санітарно-гігієнічні вимоги та умови
пожеж безпеки не порушені.(а.с.48-57).

Відповідно до абз.2 ч.2 , ч.3 ст. 331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту його прийняття до
експлуатації, якщо прийняття цього
майна до експлуатації передбачено
договором або законом. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

За вимогами ст.376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно лише за наявності спору
може бути за рішенням суду визнано за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво.

Згідно з нормами ст.41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до ст. 39
цього закону та п.2 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого Постановою КМУ
України від 13 березня 2011 року № 461,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до
І-ІІІ категорій складності та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Відповідно до п.10,11,12
вказаного Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів у разі, коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим порядком, і експлуатація об'єктів,
не прийнятих в експлуатацію,
забороняється.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України
«Про планування і забудову території»
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад, дозвіл на
будівництво. Статтею 30-1 цього ж закону
передбачено, що зведені споруди не
можуть експлуатуватися без прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів на підставі сертифікату
відповідності, який видається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України
«Про архітектурну діяльність»
Державна архітектурно-будівельна
інспекція та її територіальні органи
здійснюють архітектурно-будівельний
контроль.

У матеріалах справи відсутні відомості
про те, що позивач звертався до
Державної архітектурно-будівельної
інспекції у Донецькій області з
питання прийняття спірних нежитлових
приміщень в експлуатацію.

Тобто, вирішуючи справу щодо
самочинного будівництва, суд повинен
перевіряти загальні умови, дотримання
яких вимагається під час будівництва
об'єкта нерухомості, в тому числі
наявності права на земельну ділянку, на
якій ведеться нове будівництво,
дотримання цільового призначення та
дозволеного використання земельної
ділянки, наявність затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, яка є підставою для
видачі дозволу на будівництво, дозвіл
на будівництво, дотримання правил,
нормативів, прав та законних інтересів
інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем таких доказів суду першої
інстанції не надано.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
прокурора підлягає задоволенню,
рішення суду скасуванню з відмовою у
задоволенні позовних вимог позивача.

У відповідності до ч.1 ст.380 ЦПК України
питання про поворот виконання рішення
вирішує суд апеляційної інстанції,
якщо, скасувавши рішення, він відмовляє
у позові повністю.

У зв'язку із можливою державною
реєстрацією права власності позивача
на самочинно побудовані будівлі на
підставі рішення суду першої
інстанції, яке скасовується, у Відділ
Державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції в порядку статті 380 ЦПК України
слід направити дане рішення для
скасування державної реєстраціїправа
власності ОСОБА_1 на самочинно
збудованубудівлю Д-1 - нежиле
приміщення 4, площею 36,0 кв.м.,
розташоване по АДРЕСА_1

У відповідності до вимог ст..88 ЦПК
України у зв'язку з задоволенням скарги
на користь держави з позивача слід
стягнути судовий збір за подачу
апеляційної скарги в розмірі 170,1 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргупрокурора
Орджонікідзевського району міста
Маріуполя задовольнити.

РішенняОрджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 14 березня 2013 рокускасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради, про
визнання права власності на самочинно
збудовану будівлю Д-1 - нежиле
приміщення 4, площею 36,0 кв.м.,
розташовану по АДРЕСА_1 - відмовити.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на самочинно
збудованубудівлю Д-1 - нежиле
приміщення 4, площею 36,0 кв.м.,
розташоване по АДРЕСА_1

Стягнути зОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі170,1 грн..

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції

Судді