Справа № 463/61/14
Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3451/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді:
Приколоти Т.І.

Суддів: Тропак О.В.,
Федоришин А.В.

При секретарі:
Івановій О.О.

З участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 13 лютого 2014 року, по справі
за позовом Кредитної спілки (КС)
«Єднання» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором, зустрічними
позовами ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про визнання
недійсними договорів поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням первісний позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в
користь КС «Єднання» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 34473,97 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Зустірний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 30
листопада 2010 року №1404, укладений між КС
«Єднання» та ОСОБА_6

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
договір поруки він підписав на
прохання ОСОБА_5 Вказує, що не міг йому
відмовити, оскільки останній є
фактичним власником ПП «Дім охорони», в
якому він (апелянт) працює. Стверджує,
що не знайомився з умовами договору
кредиту та поруки. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в позові відмовити, задоволити
його зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів прийшла до висновку про
відхилення такої з наступних підстав.

Встановлено, що 3 грудня 2010 року між КС
«Єднання» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір №1 1404. Згідно цього
договору ОСОБА_5 отримав кредит в
розмірі 20000 грн. строком на 10 місяців на
умовах сплати 52% річних. Факт отримання
коштів у вказаній сумі підтверджується
видатковим касовим ордером від 3 грудня
2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що між
КС «Єднання» та ОСОБА_6 і ОСОБА_4
укладено договори поруки від 30
листопада 2010 року та 3 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав і
обов»язків є у тому числі договори та
інші правочини.

Судом встановлено, що позивачем
належним чином виконано умови договору
та видано ОСОБА_5 грошові кошти,
обумовлені в договорі.

Заборгованість позивача, згідно
договору, становить 34473,97 грн., з яких 20000
грн. заборгованість по тілу кредиту,
14473,97 грн. борг по сплаті відсотків.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредити і
сплатити проценти, визначені у
договорі.

Згідно зі ст.ст. 543,553,554,555,629,526 цього
Кодексу за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, поручитель і
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
відповідальність. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Зобов'язання має
виконуватись належним чином. У разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від всіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо.

З матеріалів справи, а саме з копії
договору поруки, вбачається, що ОСОБА_4
був ознайомлений з умовами кредитного
договору та взяв на себе обов»язок
відповідати за зобов»язання ОСОБА_5 за
кредитною угодою.

Відповідно до договору поруки
укладеного між КС «Єднання» та ОСОБА_6
такий було укладено 30 листопада 2010
року, щодо забезпечення виконання
зобов»язань ОСОБА_5 за договором
кредиту від 3 грудня 2010 року.

Отже, на момент укладення договору
поруки, кредитного договору фактично
не існувало.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України закріплено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ч.ч. 5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК Українизміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншими актами цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Стаття 553 ЦК України передбачає, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов»язку.
Порукою може забезпечуватися
виконання зобов»язання частково або у
повному обсязі.

Суд прийшов до вірного висновку, що
договір поруки, укладений між КС
«Єднання» і ОСОБА_6 не відповідає
вимогам ст. 553 ЦК України, оскільки на
момент його укладення був відсутній
обов»язок боржника за виконання якого
поручитель поручився.

Крім цього пункт 5.1 договору поруки
фактично не відповідає дійсності,
оскільки неможливе ознайомлення з
умовами кредитного договору, який не
існує.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на
підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв"язок у їх сукупності, встановлених
судом обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід
погодитись, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстави для її задоволення та
скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307 ч.1 п.1,308,313, 314 ч.1
п.1, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 13 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: