Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Марфін банк»
про визнання недійсним кредитного
договору

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 8 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 27 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Марфін банк» (далі - ПАТ
«Марфін банк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 737 100, 28 грн, яка
складається із заборгованості за тілом
кредиту у розмірі 599 185, 17 грн, за
процентами - 78 542, 97 грн, пені у розмірі 59
372, 14 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що 30 квітня 2008
року між банком та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальник отримала кошти у
розмірі 109 573, 12 доларів США у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії зі
сплатою 11, 9 % річних до 28 квітня 2028 року.
За договором від 11 березня 2011 року
зобов'язання позичальника за кредитним
договором переведено на ОСОБА_4, а
виконання ним зобов'язань забезпечено
порукою ОСОБА_5 на підставі договору 11
березня 2011 року. Внаслідок порушення
позичальником строку та порядку
погашення кредиту утворилася
заборгованість, яку позивач просив
стягнути солідарно із боржника та
поручителя.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ПАТ «Марфін
банк» про визнання кредитного договору
недійсним з тих підстав, що предметом
укладеного договору є
надання/отримання кредитних коштів у
іноземній валюті, а їм були необхідні
кредитній кошти у гривнях, що свідчить
про те, що таким кредитним договором
приховано інший правочин, який вони
насправді вчинили - кредитний договір у
національній валюті України. Крім того,
їх не було попереджено про ризики
подорожчання іноземної валюти.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 8 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 27 листопада 2013 року, первісний
позов задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Марфін Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 737 100, 28
грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи вимоги ПАТ «Марфін банк»
та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, правильно
виходив із того, що кредитні кошти у
розмірі 109 573, 12 доларів США надані
банком на підставі банківської
ліцензії № 66 від 8 травня 2003 року шляхом
перерахування на розрахункову картку
ОСОБА_4, на якого за договором від 11
березня 2011 року переведено
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, що свідчить про виникнення
між сторонами кредитно-зобов'язальних
правовідносин, які передбачають
повернення у визначений строк суми
кредиту, процентів за користування ним
та сплати неустойки внаслідок
порушення грошового зобов'язання.

Оскаржувані судові рішення ухвалені
згідно із законом, висновки судів є
обгрунтовними та доводами касаційної
скарги не спростовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 8 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 27 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Т.П. Дербенцева
С.О.
Карпенко
В.О. Савченко