АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
факс 284-15-77 e-mail:
Головуючий у 1-ій інстанції - Кривов’яз
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7512/2014
Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Семенюк Т.А., Борисової О.В.,

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Білопторг» про визнання недійсним
договору уступки вимоги (цесії), за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 20 березня 2014 року,

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 20.03.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Білопторг» про
визнання недійсним договору уступки
вимоги (цесії) відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 20.03.2014 та
ухвалити нове рішення яким вимоги
задовольнити в повному
обсязі.Посилається на те, що обставини,
які мають значення для справи, та які
суд першої інстанції вважав
встановленими, є недоведеними,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 просили скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Представник відповідача ОСОБА_7
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони уклали між собою договір
уступки вимоги (цесії), а також не
вбачав підстав вважати його договором
факторингу.

Колегія суддів погоджуєтьсяз
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України,
встановлено, власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції, 15.02.2013 між ТОВ
«Білопторг». та ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір №15/02/13-5 уступки
вимоги (цесії), згідно з умовами
договору останній передав, право
вимоги за договором підряду № 30/06 від
30.06.2011, укладеного між позивачами та ФОП
ОСОБА_4 щодо сплати вартості послуг на
суму 2 961 749 грн.(а.с.6)

Згідно з пунктом 1 договору, ТОВ
«Білопторг» набув право вимоги за
договором підряду №30/06 укладеним між
ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, щодо
сплати вартості послуг на суму 2 961 749
грн.

Відповідно до пунктів 9,10
договору винагорода цесіонарію
складає 3% від суми боргу боржника,
визначеного у п.2 договору 97% боргу
цесіонарієм буде погашено після
отримання боргу з боржника.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України
визначено, що за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату, а клієнт
відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Статтею 626 ЦК України визначено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно з ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Спірний договір відноситься до
договору цесії (відступлення права
вимоги).

Відповідно до ст.ст.638, 639 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст.513 ЦК України
визначено, що правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Згідно з ст.514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним спорюваний правочин).

Договір уступки вимоги (цесії)
№ 15/02/13-1 від 15 лютого 2013 року укладений
на підставі ст.ст.512-519 ЦК України, тобто
в порядку уступки права вимоги.

Форма договору відповідає
встановленим законом вимогам (проста
письмова форма).

Сторони мали необхідну право та
дієздатність для укладення
оспорюваного договору.

Позивачами не доведено, що
волевиявлення відповідачів під час
укладання договору уступки вимоги
(цесії) було порушене.

Колегія суддів вважає, що
оспорюваний договір не суперечить
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі
доводи, які б давали підстави до
скасування рішення суду, оскільки при
розгляді справи у апеляційному суді
скаржник не надав будь - яких
переконливих доказів на спростування
висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 20.03.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги

Головуючий:

Судді: