Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1361/14Головуючий у 1-й
інстанції Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко
О.В.

суддів Стрелець
Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просив стягнути з
відповідача на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 19.04.2006 року станом на 14.10.2013
року у розмірі 26 526,32 грн., яка
складається з: 3 466,27 грн. -
заборгованості за кредитом; 21 320,70 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом, а також штрафів
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,0 грн.
фіксована частина та 1 239,35 грн. -
процентна складова, від сплати якої у
добровільному порядку відповідач на
користь Банку ухиляється.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року у задоволенні позову Банку до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, Банк у своїй
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги Банку у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача -
апелянта та відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги Банку, зміст
заперечень відповідача і матеріали
справи, колегія суддів апеляційного
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову Банку
у повному обсязі, керувався ст. 1166 ЦК
України, ст. ст. 10-11, 60, 61 ч. 4 ЦПК України,
ст. 28 КПК України та виходив із того, що
цивільній позов Банку на суму 41 907,57
грн., у тому числі на суму збитків 4 000,0
грн. при укладанні договору № б/н від
19.04.2006 року між Банком та ОСОБА_3,
завданих Банку внаслідок шахрайських
дій ОСОБА_4 вже був задоволений за
рахунок ОСОБА_4 за вироком Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.10.2007 року у кримінальній
справі за звинуваченням ОСОБА_4 у
скоєнні злочину, передбаченого ст. ст.
190 ч. 2, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, якій
набрав чинності 04.02.2008 року.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Оскільки, встановлено, що Банк у в
обґрунтування свого позову посилався
на те, що між ним, як правонаступником
ЗАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 19.04.2006
року був укладений кредитний договір №
б/н, за яким Банк надав відповідачу
кредит в розмірі 3 000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Проте, відповідач ОСОБА_3, як
позичальник, не виконує своїх
обов'язків за вищезазначеним кредитним
договором, а тому станом на 14.10.2013 року у
відповідача перед Банком за цим
договором утворилась заборгованість у
розмірі 26 526,32 грн., яка складається з: 3
466,27 грн. - заборгованості за кредитом; 21
320,70 грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом, а також
штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,0
грн. фіксована частина та 1 239,35 грн. -
процентна складова, від сплати якої у
добровільному порядку відповідач на
користь Банку ухиляється.

Проте, як правильно було встановлено
судом першої інстанції згідно вироку
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 26.10.2007 року у
кримінальній справі за звинуваченням
ОСОБА_4 у скоєнні злочину,
передбаченого ст. ст. 190 ч. 2, 358 ч. 2, 358 ч. 3
КК України, якій набрав чинності 04.02.2008
року (копія а.с.26-34), ОСОБА_4, діючи умисно
19.04.2006 року, із особистої
зацікавленості, з метою отримання
права на оформлення кредиту у Другому
Бердянському відділенні Запорізького
регіонального управління «ПриватБанк»
на ім'я ОСОБА_3, ввів останнього в оману
відносно правомірності своїх дій і
попросив укласти договір кредиту, при
цьому передавши Банку підготовлений
ОСОБА_4 пакет документів; у цей же день
ОСОБА_3 без особистої зацікавленості,
перебуваючи у Другому Бердянському
відділенні Запорізького регіонального
управління «ПриватБанк» надав цей
пакет документів спеціалісту Банку; на
підставі останніх був виданий
банківський кредит, грошами якого
розпорядився ОСОБА_4 Крім того, 19.04.2006
року ОСОБА_4, діючи умисно, повторно, з
корисних мотивів з метою скоєння
крадіжки чужого майна шляхом
шахрайства, не маючи бажання та
можливості гасити кредит, зловживаючи
довірою ОСОБА_3, через ОСОБА_3, шляхом
омани, видаючи за дійсність, надавши
Другому Бердянському відділенні
Запорізького регіонального управління
«ПриватБанк» пакет документів, уклавши
додаткову угоду з Банком на збільшення
кредитного ліміту до 4 000,0 грн. ОСОБА_4
заволодів зазначеною сумою грошей та з
місця злочину скрився, розпорядився
грошами на свій розсуд, чим завдав
Банку матеріальної шкоди на суму 4 000,0
грн.

Відповідач ОСОБА_3 у даній кримінальній
справі був залучений в якості свідка, а
потерпілою особою - цивільним
позивачем у даній кримінальній справі
був визнаний Банк (позивач у цій
цивільній справі).

Банк на той час погодився із тим, що у
даному випадку мають місце не кредитні
відносини між Банком та ОСОБА_3, а
злочин ОСОБА_4

Підтвердженням тому є те, що за
вищезазначеним вироком Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.10.2007 року у кримінальній
справі за звинуваченням ОСОБА_4 у
скоєнні злочину, передбаченого ст. ст.
190 ч. 2, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, якій
набрав чинності 04.02.2008 року (копія
а.с.26-34), був задоволений у повному
обсязі за рахунок ОСОБА_4, як винної
особи у завданні матеріальної шкоди,
цивільний позов Банку, як особи, яка
зазнала матеріальної шкоди від злочину
ОСОБА_4 на загальну суму 41 907,57 грн., у
тому числі збитків на суму 4 000,0 грн.,
завданих ОСОБА_4 Банку шляхом
шахрайських дій при укладанні договору
№ б/н від 19.04.2006 року через ОСОБА_3

Зазначені вище обставини не потребують
доказування при розгляді даної
цивільної справи в силу вимог ч. 4 ст. 61
ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги Банку є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену ним у позові і яку він
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

При вищевикладених обставинах,
задоволення цивільного позову Банку до
ОСОБА_4 у кримінальній справі, виключає
можливість задовлення цивільного
позову Банку до ОСОБА_3 у даній
цивільній справі.

Посилання Банку в апеляційній скарзі у
даній цивільній справі на необхідність
застосування судом саме положень ст.
ст. 204, 526, 527, 599, 629, 1054 ЦК України є
безпідставними.

Оскільки, вироком суду встановлено, що
мають місце не кредитні відносини між
Банком та ОСОБА_3, а збитки Банку від
злочину ОСОБА_4, які вже стягнуті на
користь Банку у кримінальній справі з
ОСОБА_4 за вищезазначеним вироком суду
у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуємого рішення з
додержанням вимог ст. 88 ЦПК України
правильно вирішив питання про судові
витрати, залишивши їх за Банком, як
позивачем у задовленні позову якої суд
першої інстанції відмовив у повному
обсязі.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі у цій справі, останній
не має права на компенсацію за рахунок
відповідача ОСОБА_3 судових витрат у
вигляді судового збору 132,63 грн.,
понесених ним у зв'язку із розглядом
справи у суді апеляційної інстанції
(а.с. 40).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.