АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Калініній Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року
у справі за заявою ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при асоціації
українських банків від 19.04.2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором кредиту, -
В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Дніпровського районного суду
м. Києва з заявою про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при асоціації українських банків
від 19.04.2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»,
Банк) до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року
ОСОБА_1 відмовлено в задоволені заяви.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_1 звернувся до суду
з апеляційною скаргою в якій
зазначив, що ухвала суду є
необґрунтованою та постановлена
з порушенням норм процесуального
права. В обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що при постановленні
ухвали судом першої інстанції не
враховано норм закону щодо
підвідомчості справ у сфері захисту
прав споживачів третейським судам.

Просив ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року
скасувати, справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися, причини неявки
суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
які беруть участь у справі.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
при розгляді справи третейським судом
предметом спору були правовідносини,
що виникли на підставі укладеного між
сторонами договору кредиту № 004-21503-241110
від 24.11.2010 року, який містить третейське
застереження.

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що справа за позовом ПАТ «Дельта
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,
яка розглядалася третейським судом не
належить до категорії справ щодо
захисту прав споживачів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду та вважає їх
правильними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 289-5 ЦПК
України, рішення третейського суду
може бути скасовано у разі якщо справа,
в якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Статтею 6 Закону України «Про
третейські суди» № 1701-І від 11 травня 2004
року із змінами (далі - Закон)
встановлено підвідомчість справ
третейським судам, зокрема згідно
підпункту 14 пункту 1 - третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
- це фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

З огляду на наведене, звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
урегульованих спеціальним Законом
«Про захист прав споживачів», вправі
споживач.

Банк, як кредитодавець, безспірно є
учасником правовідносин з
позичальником за договором надання
споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Проте, ПАТ «Дельта Банк» не є
споживачем, до суду звертався з позовом
про стягнення заборгованості
внаслідок неналежного виконання
боржником умов договору, а не за
захистом прав споживача, а тому
правовідносини у спорі за позовом ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором
кредитурегулюються цивільним
законодавством про зобов'язальне право
та, зокрема, про договірні (кредитні)
зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що ПАТ «Дельта Банк»
не є споживачем, оскільки звертався до
третейського суду з позовом про
стягнення заборгованості у зв'язку з
неналежним виконанням боржником умов
договору, а не за захистом прав
споживача.

Такий висновок суду узгоджується з
роз'ясненнями, викладеними в п. 3
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Інші доводи апеляційної скарги ухвалу
суду першої інстанції не спростовують
та не впливають на її правильність.

За вказаних обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право, зокрема,
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення ухвали
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/20286/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9617/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Вернидубов Я.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.