У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Наумчука М.І.,

Карпенко С.О.,
Ступак О.В.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Миронівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором кредиту від 30
жовтня 2006 року щодо своєчасного його
погашення, унаслідок чого утворилася
заборгованість, розмір якої станом на 16
травня 2013 року складає 30 240 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь банку.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 6 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 12 березня 2014 року, в задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
Миронівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 12 березня 2014 року скасувати
і передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог закону судами
дотримано не було.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем пропущено
встановлений законом строк позовної
давності на звернення до суду з
указаним позовом.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що 30 жовтня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит у сумі
2 277 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань
виникла кредитна заборгованість,
розмір якої згідно з розрахунком
позивача становить 30 240 грн., з яких 2 277
грн. - сума заборгованості за кредитом,
10 890 грн. 62 коп. - сума заборгованості за
процентами за користування кредитом,
437 грн. 16 коп. - заборгованість за
комісією, 14 719 грн. 03 коп. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500 грн. - штраф (фіксована
частина) та 1 416 грн. 19 коп. - штраф
(процентна складова).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення строку позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача, як слабшої сторони
споживчого кредиту (правова позиція,
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року
№ 6-126цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів).

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, згідно з якою
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_3 подана не була,
оскільки розгляд справи було проведено
за його відсутності.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги,
ПАТ КБ «ПриватБанк», крім іншого,
зазначало про те, що умовами кредитного
договору передбачено збільшення
строку позовної давності до 5 років.

Проте, суди у порушення вимог ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули,
доводів банку належним чином не
перевірили, не дослідили укладений між
сторонами кредитний договір, унаслідок
чого не встановили дійсних прав і
обов'язків сторін, які випливають із
кредитного договору, та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 12 березня

2014 року скасувати.

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І.
Мартинюк

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

О.В. Ступак