Справа № 359/412/14-ц Головуючий у І
інстанції Чирка С.С.Провадження №
22-ц/780/2596/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 квітня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.

суддів
Даценко Л.М., Приходька К.П.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 5 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання договору купівлі-продажу
нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що 16 жовтня 2013 року між
нею і відповідачкою ОСОБА_1 було
укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу нерухомого
майна. Згідно даного договору вона
продала будівлю контори споживчого
товариства, розташовану по АДРЕСА_1 за
116632 грн. Вказувала, що відповідачка
оплати за договором не здійснила, що
підтверджується її розпискою від 25
жовтня 2013 року, де остання
зобов'язалася у строк до 31 грудня 2013
року виплатити кошти, еквівалентні 15000
доларів США згідно договору
купівлі-продажу. У зв'язку із
викладеним, посилаючись на ст.651 ЦК
України, просила розірвати договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений 16 жовтня 2013 року між нею і
ОСОБА_1, зобов'язання, що виникли за
договором припинити, а приміщення
контори споживчого товариства
повернути у її власність.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 5 березня 2014 року позов задоволено в
повному обсязі, розірвано договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений 16 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, зобов'язання, що виникли за
даним договором припинено, а
приміщення контори споживчого
товариства повернути у власність
ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповноту з'ясування обставин справи
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове
рішення має відповідати в тому числі на
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
16 жовтня 2013 року між сторонами було
укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2
за плату приміщення Контори споживчого
товариства, розташоване по АДРЕСА_1.

Продаж нерухомого майна вчинено за 116632
грн.

Вказані обставини підтверджуються
наявним у справі договором
купівлі-продажу.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовував свої висновки
доведеністю тих обставин, що при
укладенні між сторонами договору
купівлі-продажу нерухомого майна 16
жовтня 2013 року ОСОБА_1 не сплатила
ОСОБА_2 грошових коштів за придбане
майно, чим порушила істотні умови
договору, а відтак договір підлягає
розірванню в судовому порядку із
поверненням контори у власність
позивачки.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
поскільки вони не грунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з
того, що складена ОСОБА_1 розписка від 25
жовтня 2013 року, за якою остання
зобов'язалася до 31 грудня 2013 року
виплатити 15000 доларів США ОСОБА_2,
безумовно свідчить про невиконання
ОСОБА_1 як покупцем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу по сплаті
грошових коштів, обумовлених
договором. При цьому суд не звернув
уваги на умови укладеного між
сторонами договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 16 жовтня 2013 року,
згідно п.3 якого продаж нерухомого
майна вчинено за 116632 грн., які покупець
(ОСОБА_1) повністю сплатив продавцю
(ОСОБА_2) до підписання цього договору.
Також в цьому пункті вказано, що своїм
підписом під цим договором продавець
(ОСОБА_2) підтверджує факт повного
розрахунку за продане майно і
відсутність щодо покупця будь-яких
претензій фінансового характеру.

Отже умови укладеного між сторонами
договору підтверджують факт передачі
коштів і повного розрахунку.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори і інші правочини.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України,
яка встановлює презупцію
правомірності правочину, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

З огляду на те, що укладений між
сторонами правочин купівлі-продажу
нерухомого майна не визнаний судом
недійсним і такі вимоги не заявлялися,
то згідно положень про презумцію
правомірності правочину він є
правомірним і підтверджує факт
передачі коштів за договором.

Ці ж обставини в тому числі
підтверджуються показами свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, допитаних за
клопотанням відповідачки, які
підтвердили факт передачі коштів за
договором до його підписання.

Крім того, ухвалюючи рішення про
розірвання договору купівлі-продажу у
зв'язку із неоплатою коштів, суд не
врахував, що в даному випадку обов'язок
покупця сплатити кошти відсутній з
огляду на їх сплату до підписання цього
договору.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не грунтується на матеріалах
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених в суді
першої інстанції вимог, колегія суддів
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних міркувань.

За положеннями ч. 2 ст.651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Згідно ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Поскільки судом встановлено, що
умовами укладеного між сторонами
договору, який не визнаний судом
недійсним і його недійсність прямо не
встановлена законом, підтверджують
факт передачі коштів за договором від
покупця продавцю, то відсутній факт
невиконання відповідачкою обов'язків
за договором, а відтак і відсутні
підстави для його розірвання.

Надану позивачкою розписку ОСОБА_1
колегія с уддів не приймає до уваги, як
таку, що суперечить положенням
укладеного між сторонами договору. У
випадку, якщо позивачка вважає, що
певні положення договору
купівлі-продажу не відповідають
дійсності, то вона вправі захистити
свої права у передбачений законом
спосіб.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 5 березня 2014 року скасувати і
ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про розірвання договору
купівлі-продажу нерухомого майна.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :