У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар
О.В.

суддів - Кеміня М.П.,
Джуги С.Д.

при секретарі -
Гаврилко В.С.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
якому просила визнати недійсним
договір іпотеки від 10 вересня 2010 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що діяв
від її імені, з підстав перебачених ч.3
ст.238 ЦПК України; зупинити виконання
рішення по справі № 2-4586/11 до вирішення
даної позовної заяви.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 19 квітня 2012 року заяву ОСОБА_3
про забезпечення позову задоволено.
Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 19 червня 2012
року, яка набрала законої сили, вказану
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду - скасовано, у задоволенні
клопотання представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову
шляхом зупинення виконання рішення по
справі № 2-4586/11 - відмовлено.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року позов задоволено. Визнано
недійсним іпотечний договір від 10
вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3,
предметом якого є домоволодіння,
земельна ділянка надана для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд та земельна ділянка, надана для
ведення особистого селянського
господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даним рішенням,
ОСОБА_1 подав заяву про перегляд
заочного рішення, яку ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
20 січня 2014 року залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з
посиланням на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.
Зокрема, вказує на те, що у зв'язку з
неповідомленням про дату та час
розгляду справи був позбавлений права
участі у судовому засіданні та
можливості подати свої заперечення;
спір між тими ж сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав уже був
розглянутий судом і ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
05 вересня 2011 року по справі № 2-4586/11 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у прийнятті зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ОСОБА_4, третьої
особи - приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
іпотеки недійсним - відмовлено, а тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України
провадження у справі підлягає
закриттю. Крім того, словосполучення «у
своїх інтересах» слід розуміти таким
чином, що представник не може вчиняти
від імені особи, яку він представляє
правочин щодо себе особисто (тобто бути
стороною цього правочину).

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, матеріали цивільної справи №
2-4586/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення за
договором позики на предмет іпотеки,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2010 року
ОСОБА_3 довіреністю, посвідченою
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованою в реєстрі за № 1602,
уповноважила ОСОБА_4, зокрема, керувати
і розпоряджатись всім своїм майном в
чому б воно не полягало і де б не
знаходилось, укладати всі дозволені
законом угоди по управлінню та
розпорядженню майном, купувати,
продавати, приймати в дар, заставляти і
приймати в заставу та ін. (а.с.7).

10 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
був укладений договір позики, за
умовами п.1 якого останній отримав
гроші в сумі 114 168,00 грн. (11 360,00 Євро за
курсом НБУ на день підписання
договору), з остаточним розрахунком не
пізніше 10 березня 2011 року (а.с. 8-9).

В межах строку виданої довіреності, в
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3, 10
вересня 2010 року був укладений договір
іпотеки, предметом якого є
домоволодіння, земельна ділянка надана
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд та земельна ділянка, надана
для ведення особистого селянського
господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1
(а.с.12).

Сторони оцінили предмет іпотеки в 214
640,00 грн. (п.1.5. Договору іпотеки).

В матеріалах справи міститься заява
ОСОБА_4 від 21 лютого 2012 року, посвідчена
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрована в реєстрі за № 316, в якій
він визнає, що довіреністю від 17 червня
2010 року, виданою на його ім'я мамою,
ОСОБА_3, скористався у власних
інтересах для забезпечення договору
позики, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 32).

Відповідно до ч.3 ст.238 ЦПК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших осіб
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Зокрема, ч.1 ст.203 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

За таких обставин, задовольняючи
вимогу позивачки про визнання
недійсним договору іпотеки, суд першої
інстанції правильно виходив з факту
доведеності укладення ОСОБА_4 від імені
ОСОБА_3, яку він представляв, договору
іпотеки у своїх інтересах.

Доводи апелянта про те, що його не було
належним чином повідомлено про розгляд
справи призначений на 27 вересня 2012 року
та 11 жовтня 2012 року, коли було ухвалено
рішення, підтверджуються матеріалами
справи, однак, допущене судом порушення
норм процесуального права не призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому відповідно до ч.3 ст.309, не може бути
підставою для скасування правильного
по суті і справедливого рішення.

Безпідставними є і доводи апелянта про
необхідність закриття провадження у
справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України, оскільки відповідно до
вказаної норми суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрали законної сили рішення суду або
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін, ухвалені або
постановлені з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав. Ухвалою ж
Ужгородського міськрайонного суду від
05 вересня 2011 року, на яку посилається
апелянт, як на підставу закриття
провадження у справі, було відмовлено у
прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до
сумісного розгляду з первісним позовом
у справі № 2-4586/11 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, а тому підстави для
закриття провадження у справі
відсутні.

Розуміння апелянтом словосполучення
«у своїх інтересах» таким чином, що
представник не може вчиняти від імені
особи, яку він представляє правочин
щодо себе особисто (тобто бути стороною
цього правочину) спростовується
офіційним тлумаченням поняття
«охоронюваний законом інтерес»
наданим Конституційним Судом України в
рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

На підставі наведенного, керуючись ст.
203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.238 ЦК України, ст.ст. 303,
307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і:

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Джуга С.Д.