Справа № 504/3634/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого
судді - Барвенка В.К.,

при секретарі -
Миргородській Т.В.,

за участі
позивача ОСОБА_1,

за участі
представника позивача - ОСОБА_2,

за участі
відповідача - ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівському, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, судового
збору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
до відповідача, і просила стягнути суму
боргу 35 968,50 грн., що еквівалентно 4 500,00
доларам США по курсу Національного
Банку України суми за договорами
позики від 22 січня 2007 року та 23 жовтня
2007 року, а також 359,69 грн. судового
збору.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнала,
просила у їх задоволенні відмовити,
зокрема, пояснила, що борг за
договорами позики повернула, і просила
застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
встановив наступні правовідносини:

Судом встановлено, що сторони 22.01.2007
року уклали договір позики, згідно
якого позивач передала відповідачці 2
000 доларів США, без зазначення строку
повернення коштів, та без застереження
щодо вимоги про повернення коштів, про
що свідчить розписка від 22.01.2007 року від
імені відповідача, завірена суддею
копія якої зберігається в матеріалах
справи (а.с 6).

Судом встановлено, що сторони 23.10.2007
року уклали договір позики, згідно
якого позивач передала відповідачці 2
500 доларів США, без зазначення строку
повернення коштів, та без застереження
щодо вимоги про повернення коштів, про
що свідчить розписка від 23. 01.2007 року
від імені відповідача, завірена суддею
копія якої зберігається в матеріалах
справи (а.с 5).

Таким чином, всього позивач передала
відповідачці у позику 4 500 доларів США.

Факт отримання даної суми не
заперечувався в судовому засіданні
відповідачкою.

В судовому засіданні позивач
стверджувала, що відповідач гроші не
повернула, а відповідач, навпаки,
стверджувала, що гроші повернула,
оскільки сплачувала відсотки.

Також, позивач просила застовувати
строк позовної давності, оскільки в 2009
році позивач просила її повернути хоча
б якусь частину грошей, що засвідчено
аудіозаписом здійсненого
відповідачкою в 2009 році, який був
прослухований в судовому засіданні.

Відповідач стверджувала, що
підтвердженням повернення позивачу
грошей в сумі 1 000 доларів США, є
розписка від 30.09.2006 року від імені
ОСОБА_4, за змістом якої остання взяла у
ОСОБА_1 у борг 1 000 доларів США.

12.06.2013 року позивач відправила на
адресу відповідача лист- вимогу про
повернення коштів.

Відповідач не заперечувала, що у
вересні- жовтні 2013 року вона отримала
цю вимогу.

Таким чином, суд встановив, що між
сторонами виникли правовідносини які
регулюються ЦК України та виникають з
зобов'язального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на підтвердження боргового
зобов'язання надала суду письмовий
доказ, що передбачено ст. 64 ЦПК України,
в той же час відповідач не спростував
ці докази належними письмовими
доказами, а саме розпискою про
повернення боргу, а тому суд вважає, що
відповідач не довела суду факту
повернення коштів.

За договором, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язався
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлено договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернута
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Суд враховує, що оригінали боргових
розписок знаходяться у позивача.

Відповідач не надала суду належних та
допустимих доказів повернення грошей
позивачу, більш того, в судовому
засіданні відповідач підтвердила, що
позивач не писала жодних розписок про
повернення їй грошових коштів.

Суд повторює, що відповідно до
загального правила на кредитора
(позикодавця) покладається обов'язок
підтвердити прийняття виконання. Але
цей обов'язок не перетворює договір
позики у двосторонній. Позикодавець, як
кредитор, повинен видати позичальнику
розписку в отриманні виконання або
повернути отриманий при укладенні
договору борговий документ. У разі
неможливості повернення боргового
документа позикодавець повинен
вказати про це у розписці, яку він
видає.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
відповідач не повернула позивачці
отриманих за договорами позики грошей.

Вирішуючи питання можливості
застосування строку позовної давності
суд виходить з наступного:

За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України
встановлено 3-річний строк, в межах
якого особа може звертатися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права.

Згідно змісту боргових розписок, строк
повернення боргу не встановлений, в
зв'язку із чим, в даному випадку,
підлягають застосування правила ч. 2
ст. 1049 ЦК України, тобто позика має бути
повернута позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це.

Суд, виходячи з приписів ст. 59 ЦПК
України, вважає не належним та
недопустимим доказом роздруківку
аудіозапису, в якому, за твердженням
відповідачки, в 2009 році позивач
вимагала повернути гроші, оскільки з
цього запису неможливо ідентифікувати
голоси осіб, обставини запису цієї
розмови, про повернення яких грошей
йдеться в розмові.

Отже, оскільки вимога про повернення
коштів позивачем була подана в червні
2013 року, і отримана відповідачем у
вересні- жовтні 2013 року, строк позовної
давності не може вважатись таким, що
пропущений.

Таким чином, позовні вимоги в частині
повернення боргу за договорами позики
правомірні та підлягають задоволенню
шляхом стягнення з відповідачки боргу
у грошовому еквіваленті в національній
валюті по курсу НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати в сумі 359,69 грн.,
оскільки ці витрати документально
підтверджені (а.с.2).

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 256, 257, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10, 11, 57,
59, 64, 88, 212-215, 218, 293, 294, 296 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35
968,50 грн. (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот
шістдесят вісім тисяч гривень
п'ятдесят копійок), що еквівалентно 4
500,00 (чотирьом тисячам п'ятистам)
доларам США (по курсу Національного
Банку України) суми за договорами
позики від 22 січня 2007 року та 23 жовтня
2007 року, а також 359,69 грн. (триста
п'ятдесят дев'ять гривень шістдесят
дев'ять копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу отримання копії його повного
тексту через Комінтернівський
районний суд Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко