Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/347/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

секретаря
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „Інгосстрах", публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк", третя особа ОСОБА_2
про зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 06 лютого 2014 року

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Інгосстрах" (далі ПАТ „Страхова
компанія „Інгосстрах"), публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" (далі ПАТ КБ
„ПриватБанк") та просив зобов'язати ПАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах"
здійснити страхову виплату згідно з
договором страхування наземного
транспорту №ZRH0AU00015292 від 18 липня 2007
року на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" в
розмірі 81 479,30 грн, зобов'язати ПАТ КБ
„ПриватБанк" прийняти від ПАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах"
вказану страхову суму. В обґрунтування
вимог зазначав, що 18 липня 2006 року між
ним та банком укладено кредитний
договір, за умовами якого йому було
надано кредитні кошти на придбання
автомобіля. За кредитні кошти ним
придбано автомобіль марки Chevrolet Tacuma, 2005
р.в., д.н..з. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, який за
договором застави автотранспорту №10713
від 18.07.2006 р. був переданий в заставу
банку. З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань, 18.07.2006 р. між
банком та третьою особою ОСОБА_2
укладено договір поруки. Цього ж дня,
тобто 18.07.2006 р. між ним та ЗАТ „Страхова
компанія „Інгосстрах" (на даний час ПАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах")
укладено договір страхування
наземного транспорту № ZRH0AAU00015292, за
умовами якого страховик зобов'язався у
разі настання страхового випадку
здійснити страхове відшкодування
страхувальнику або вигодонабувачеві
ПриватБанку, а страхувальник
зобов'язався своєчасно сплачувати
страхові платежі та виконувати інші
умови правил страхування. У квітні 2008
року застрахований автомобіль було
викрадено невідомими особами, тобто
настав страховий випадок. Всі
зобов'язання за договором страхування
він виконав, проте відповідач ПАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах" у
виплаті страхового відшкодування
відмовив. Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 06 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Апелянт посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
на надано суду належних та допустимих
доказів на спростування відомостей,
вказаних у страховому акті від 25.06.2008
року за №И-8104, а також доказів на
підтвердження перебування належного
позивачу автомобіля на автостоянці,
розташованій по вул. Космонавтів, 5 у
період з 03.04.2008 р. по 19.04.2008 р., тому
вважав, що на відповідача ПАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах" не
може бути покладено обов'язок по
здійсненню виплати страхового
відшкодування на користь ПАТ КБ
„ПриватБанк".

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду не можна.

Згідно зі ст. 979 за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальнику) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України
«Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Частиною 2 ст. 8 Закону України
«Про страхування» визначено, що
страховим випадком визнається подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулась і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій особі або іншій третій
особі.

Як видно з матеріалів справи, 18
липня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
„ПриватБанк" укладено кредитний
договір на купівлю автомобіля „Chevrolet
Tacuma" (а.с.1-12).

Між ОСОБА_1 та ЗАТ „Страхова компанія
„Інгосстрах" 18 липня 2006 року укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту № ZRH0AAU00015292
строком на 1 рік, п.4.2 якого передбачає,
що в разі настання страхового випадку
страхове відшкодування здійснюється
страхувальнику або вигодонабувачеві
(а.с.14).

Позивач 19 квітня 2008 року звернувся із
заявою до органу міліції та повідомив
страховика про те, що зі стоянки №4 по
вул. Космонавтів,5 в м.Житомирі зник
застрахований автомобіль „Chevrolet Tacuma",
про що свідчить протокол усної заяви
(повідомлення) про злочин та рапорт
працівника органу міліції, які
містяться в матеріалах кримінальної
справи, які оголошені і перевірені в
судовому засіданні апеляційної
інстанції.

Постановою слідчого СВ Корольовського
РВ УМВС України в Житомирській області
від 25.04.2008 р. порушено кримінальну
справу по факту заволодіння
транспортним засобом, що належить
ОСОБА_1 за ст.289 ч.2 КК України.

21 квітня 2008 року позивач звернувся до
ПАТ „Страхова компанія „Інгосстрах"
про виплату страхового відшкодування.

Згідно з страховим актом №И-8104 від
25.06.2008 р. йому було відмовлено у виплаті
страхового відшкодування з посиланням
на п.16.1.3. та п.13.3.7. у зв'язку з наданням
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування і
факт настання страхового випадку

Постановою слідчого від 02.09.2009 р.
досудове слідство у вищевказаній
кримінальній справі зупинено у зв'язку
з невстановленням особи, що вчинила
злочин.

Відповідно до п.15.2. договору
страхування наземного транспорту, для
одержання страхового відшкодування
страхувальник (або вигодонабувач)
повинен подати страховикові в особі
страхового агента такі документи (в
залежності від характеру страхового
випадку і обставин, за яких він мав
місце): письмову заяву про виплату
страхового відшкодування за формою,
встановленою страховиком; копію цього
договору; копії документів, що
підтверджують право водія на керування
застрахованим ТЗ; документи, що
підтверджують сплату витрат на
рятування майна; копію протоколу
медичного огляду про встановлення
факту сп'яніння та вживання
психоактивної речовини; фотокартки
пошкодженого ТЗ; довідку органів МВС
України про ДТП; довідку
правоохоронного або іншого органу,
уповноваженого встановлювати факт
незаконного заволодіння ТЗ чи іншого
правопорушення третіми особами
відносно ТЗ, із повідомленням про
порушення кримінальної справи.

Таким чином, у разі незаконного
заволодіння застрахованим
транспортним засобом, підставою для
виплати страхового відшкодування є
письмова заява про виплату страхового
відшкодування та довідка
правоохоронного або іншого органу,
уповноваженого встановлювати факт
незаконного заволодіння ТЗ, із
повідомленням про порушення
кримінальної справи.

Такі документи позивачем були подані
ПАТ „Страхова компанія „Інгосстрах",
про що представник страхової компанії
не заперечував.

Відмовляючи у виплаті страхового
відшкодування, страховик послався на
завідомо неправдиву інформацію в заяві
про виплату страхового відшкодування.
При цьому страховик виходив з пояснень
свідків в кримінальній справі, зокрема,
охоронців автостоянки №4 по вул.
Космонавтів,5 в м. Житомирі про те, що
застрахований автомобіль 03.04.2008 року на
автостоянку не ставився. Проте, оцінка
доказів у кримінальній справі не
входить до компетенції страхової
компанії. У матеріалах кримінальної
справи наявні інші докази, які свідчать
про те, що ОСОБА_1 03.04.2008 р. залишив
застрахований автомобіль на
автостоянці. Зокрема, протокол огляду
предметів від 04.09.2008 р., з якого видно, що
в журналі №4, який ведеться
працівниками автостоянки, є записи про
те, що ОСОБА_1, проживаючий АДРЕСА_1,
03.04.2008 р. о 18 год.05 хв. поставив свій
автомобіль НОМЕР_1 на автостоянку,
фіскальні чеки від 03.04.2008 р. о 18:07 про
оплату послуг автостоянки.

За таких обставин, висновок суду про
правомірність відмови відповідача у
виплаті страхового відшкодування не
можна вважати правильним.

За п. 15.15., п.15.16., п.1.19. договору
страхування наземного транспорту, у
разі настання подій: незаконного
заволодіння застрахованим ТЗ у
будь-якому місці його знаходження,
окрім місць, визначених цим договором ,
інших протиправних дій третіх осіб,
виплати страхового відшкодування
здійснюються з вирахуванням зносу ТЗ
на дату настання страхового випадку та
безумовної франшизи і тільки за умови
порушення кримінальної справи або
провадження по справі про
адміністративне правопорушення у
зв'язку з відповідним фактом.

У разі незаконного заволодіння ТЗ,
виплата страхового відшкодування
здійснюється таким чином: при
порушення кримінальної справи виплата
здійснюється у розмірі 30% страхового
відшкодування, а решта страхового
відшкодування виплачується після
закінчення або зупинення досудового
слідства по кримінальній справі.

В усіх інших випадках протиправних дій
третіх осіб виплата страхового
відшкодування здійснюється
одноразово.

Якщо на момент прийняття рішення про
виплату страхового відшкодування у
страхувальника існує заборгованість
за кредитним договором, строки
виконання якої вже настали, - страхове
відшкодування виплачується
вигодонабувачеві і спрямовується на
погашення цієї заборгованості.

З матеріалів справи видно, що кредитний
договір укладений на строк з 18.07.2006 р. по
17.07.2013 р.

На даний час умови кредитного договору
позивач не виконав та має
заборгованість за кредитним договором,
тобто заборгованість, строки виконання
якої вже настали, про що позивач та
представник банку підтвердили в
судовому засіданні.

Присутній в судовому засіданні
представник банку позовні вимоги не
визнав та відмовився від права на
отримання страхового відшкодування.

За положеннями ч.1, ч.2, ч.4 ст. 636 ЦК
України договором на користь третьої
особи є договір, в якому боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок на
користь третьої особи, яка встановлена
або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої
особи може вимагати як особа, яка
уклала договір, так і третя особа, на
користь якої передбачено виконання,
якщо інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із суті
договору.

Якщо третя особа відмовилася від права,
наданого їй на підставі договору,
сторона, яка уклала договір на користь
третьої особи, може сама скористатися
цим правом, якщо інше не випливає із
суті договору.

За таких обставин, коли банк відмовився
від отримання страхового
відшкодування, вимоги позивача на
користь банку не підлягають до
задоволення.

Проте, позивач не позбавлений
можливості самому скористатися таким
правом на отримання страхового
відшкодування.

З огляду на те, що судом першої
інстанції при вирішенні спору допущено
порушення норм матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 06 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Інгосстрах", публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„ПриватБанк" про зобов'язання вчинити
дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: