Номер провадження: 22-ц/785/3918/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сейл Автотранс» про
відшкодування шкоди завданої в
результаті дорожно - транспортної
подією та моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сейл Автотранс» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 лютого 2014 року, -

встановила:

У серпні позивач, звернувся з позовом
про стягнення з відповідача в якості
відшкодування понесених витрат на
лікування 5000 грн. та відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з
спотворенням обличчя 500000 грн.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13
грудня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої позивач отримав тілесні
ушкодження, що призвело до спотворення
обличчя. Водій, ОСОБА_3, визнаний винним
в зазначеній дорожньо-транспортній
пригоди, перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Сейл Автотранс» та в
той час коли сталося ДТП виконував свої
трудові обов'язки.

Позивач та її представник у
судовому засіданні підтримали позовні
вимогу у повному обсязі просили суд
задовольнити.

Представник відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог
посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
відповідача на користь моральну шкоду
у розмірі 100000 грн. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник відповідача подав
апеляційну скаргу.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду в частині стягнення з відповідача
на користь позивача моральної шкоди,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в
оспорюваній частині в зв'язку з тим, що
воно постановлено в цій частині з
порушенням норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи і ставиться питання
про ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову в
зазначеній частині.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржується і не є предметом
апеляційного розгляду, оскільки
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» - суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частини судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог рішення не
оскаржується.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в частині яка оскаржується,
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції посилався на те,
що вироком Приморського районного суду
м. Одеси від 30 травня 2013 року по справі
№522/7729/13-к, провадження №1-кп/522/165/13
ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час розгляду в судовому засіданні
вказаної кримінальної справи, судом
встановлені обставини, які є
преюдиціальними для розгляду даної
справи, а саме те, що 13 грудня 2012 року о
07:01 год., водій ОСОБА_3 керуючи технічно
справним автомобілем НОМЕР_1, який
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу належить ТОВ
«Сейл Автотранс», здійснюючи рух по
проїжджій частині вул. Рішельєвській в
м. Одесі, збоку вул. Успенської, в
напрямку вул. М.Арнаутська, на якій
організований односторонній
чотирьохрядний рух, та наближаючись до
регульованого світлофором перехрестя
вулиць Рішельєвської та М.Арнаутської
в м. Одесі, був неуважним, обрав
швидкісний режим без врахування
дорожньої обстановки, рух керованого
автомобіля постійно не керував, маючи
об'єктивну можливість виявити червоний
сигнал світлофора, що забороняє рух,
своєчасно заходів для зниження
швидкості і зупинки керованого
транспортного засобу перед дорожньою
розміткою 1.12 (стоп-лінія) не застосував,
на червоний сигнал світлофора виїхав
на перехрестя вулиць Рішельєвської та
М. Арнаутської, де скоїв зіткнення з
автомобілем «ВАЗ-21043», під керуванням
водія ОСОБА_5, який проїжджав вказане
перехрестя з боку вул.
Старопортофранківська, в напрямку вул.
Катериненської, на мигаючий сигнал
світлофора.

В результаті
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобіля «Renault Logan» ОСОБА_2 отримала
тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми в формі струсу
головного мозку, забійної рани лобової
області зліва, саден обличчя.

Після загоювання ран на обличчі
потерпілої утворився вертикальний
рубець на шкірі лоба зліва, а також
рубці в лівій скуловій області і на
лівій щоці, які є добре помітними,
порушують косметику обличчя, з плином
часу, без використання хірургічних
методів лікування, самостійно не
зникнуть і суттєво не змінять своїх
властивостей (залишаться помітними),
тому згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи №70 від
11.03.2013 р., являється незгладимими.

На підставі викладеного, описані рубці
досудовим слідством визнані такими, що
спотворюють обличчя, тому, відповідно
до п. 2.1.8. «Правил судово-медичного
визнання ступеню тяжкості тілесних
ушкоджень» (1995 р.) відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень.

Згідно Наказу ТОВ «Сейл Автотранс»
№129-к від 10.12.2012 р., ОСОБА_3 прийнятий на
роботу 10.12.2012 року водієм легкової
автомашини Рено-Логан НОМЕР_1 для
виконання службових перевезень і
замовлень диспетчерської, з оплатою
згідно штатного розкладу за фактично
відпрацьований час.

В той час коли сталася вищезазначена
дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_3
виконував свої трудові обов'язки, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією Подорожнього листа
службового легкового автомобіля №64 «
12/13» 12.2012 року та не заперечується
відповідачем.

Позивачка зазначила, що у зв'язку з
отриманими пошкодженнями, у період з
13.12.2012 року по 15.01.2013 року, вона
знаходилася амбулаторно на лікуванні в
лікарні, в подальшому нею були понесені
витрати на лікування та придбання
медикаментів, за підрахунками
позивачки розмір яких склав 4000 грн.
Речі, які були на ній під час
дорожньо-транспортної пригоди, прийшли
в непридатний стан, оскільки були
залиті кров'ю. Вартість особистих речей
ОСОБА_2 оцінює в 1000 грн. У зв'язку з
зазначеним позивачка просить стягнути
з відповідача ТОВ «Сейл Автотранс» у
якості відшкодування матеріальної
шкоди 5000 грн..

Позивачкою не надано жодного
документального доказу,
підтверджуючого понесенні нею витрати
у зазначеному розмірі.

Обґрунтовуючи моральну шкоду
позивачка зазначила, що у зв'язку з
пережитим вона перенесла сильний
стрес. Від кожного погляду у дзеркало
на своє обличчя вона нервує. Позивачка
перестала виглядати привабливою.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р.
передбачено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи №70 від
11.03.2013 р., пошкодження обличчя ОСОБА_2 в
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди, є добре помітними, порушують
косметику обличчя, без використання
хірургічних методів лікування
самостійно не зникнуть і суттєво не
змінять своїх властивостей (залишаться
помітними), тому являється
незгладимими.

Враховуючи зазначене та з урахуванням
засад розумності, суд першої визначив
розмір моральної шкоди яка була
заподіяна позивачу в розмірі 100000.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції в частини визначення
розміру моральної шкоди яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Як зазначалося вище рішення суду в
іншій частині не оскаржено і не є
предметом розгляду справи в суді
апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі не
недоведеність позивачем винних дій
відповідача, причинного зв'язку між
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього. Не проведенням судом
судово-психологічної експертизи для
з'ясування питання, чи дійсно позивачу
була заподіяна моральна шкода і її
розмір, колегія вважає помилковим.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо. Суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до матеріалів справи,
доводів апеляційної скарги, сторонами
клопотання про призначення
судово-психологічної експертизи не
заявлялося і у суду були відсутні
підстави для її призначення в порядку
визначеному ст. 145 ЦПК України. Крім
того питання про визначення розміру
моральної шкоди носить оціночний
характер і не потребує обов'язкового
призначення експертизи.

Колегія вважає, що судом першої
інстанції встановлені фактичні
обставини справи, надана належна
оцінка доказам, що є у справі і вірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права. Доводи, наведені
в апеляційній скарзі, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди заявника з висновками суду
першої інстанції з їх оцінкою.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сейл Автотранс»
відхилити. Рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша