Справа № 369/3209/14-ц
Провадження № 2/369/1826/14
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Волчка
А.Я.,

за участю секретаря Ткачук
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про поділ спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_2
про поділ спадкового майна.

Заявлені позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер син Позивача ОСОБА_4
(свідоцтво про народження НОМЕР_3 від
07.09.2012 року), що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 28.03.2012 року.

Згідно ст. 1269 ЦК України Позивачем була
подана заява про прийняття спадщини у
строки, встановлені чинним
законодавством у зв'язку із чим
приватним нотаріусом ОСОБА_5 була
відкрита спадкова справа у Вишневській
міській державній нотаріальній
конторі.

У нотаріальному порядку була розділена
наступна спадщина померлого:
однокімнатна квартира АДРЕСА_1;
житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна
ділянка на якій він розміщений;
автомобіль «Ауді 100», 1994 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1;
автомобіль «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2; автомобіль «Фольксваген Т5», 2004
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_4; грошові вклади з належними
відсотками та компенсаційними
виплатами.

Однак в нотаріальному порядку не була
розділена частка житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка,
на якій він знаходиться, та яка
належала померлому на праві спільної
сумісної власності.

Вищезазначені об'єкти нерухомого майн
зареєстровані на ім'я ОСОБА_2.

Позивач просив суд визнати за ОСОБА_1
право власності на ? частину житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3 та визнати право власності за
ОСОБА_1 право власності на ? частину
земельної ділянки, що знаходиться за
вищезазначеною адресою; стягнути з
ОСОБА_2 судові витрати, понесені
Позивачем.

В судовому засідання представник
Позивача підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення позову.

ОСОБА_3 просила задовольнити позовні
вимоги.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог з
наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених
цим кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право можуть мати
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер син Позивача
ОСОБА_4 (свідоцтво про народження
НОМЕР_3 від 07.09.2012 року), що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 28.03.2012 року.

За правилами ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 цього Кодексу визначено, що
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1269 ЦК України Позивачем була
подана заява про прийняття спадщини у
строки, встановлені чинним
законодавством у зв'язку із чим
приватним нотаріусом ОСОБА_5 була
відкрита спадкова справа у Вишневській
міській державній нотаріальній
конторі.

У нотаріальному порядку була розділена
наступна спадщина померлого:
однокімнатна квартира АДРЕСА_1;
житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна
ділянка на якій він розміщений;
автомобіль «Ауді 100», 1994 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1;
автомобіль «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2; автомобіль «Фольксваген Т5», 2004
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_4; грошові вклади з належними
відсотками та компенсаційними
виплатами.

Однак в нотаріальному порядку не була
розділена частка житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка,
на якій він знаходиться.

Вищезазначені об'єкти нерухомого майн
зареєстровані на ім'я ОСОБА_2.

Відповідно до технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_3, що
виготовлено ТОВ «Виробниче об'єднання
технічної інвентаризації», зазначено
самочинно збудовані будинки (частини
будинків) або переобладнані:
приміщення 1-7 площею 14,8 кв.м.,
приміщення 1-16, площею 13,2 кв.м.,
приміщення 1-17 площею 10,4 кв.м.,
приміщення «Б» площею 4,6 кв.м.

Як передбачає ч.1-2, ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває право власності на нього.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. Під належним
дозволом слід розуміти передбачений
Законом України № 3038-VI дозвільний
документ (статті 35-37), що дає право
виконувати підготовчі та будівельні
роботи саме того об'єкту і на тій
земельній ділянці, яка передана з цією
метою певній особі. Під проектом слід
розуміти залежно від категорії об'єкта
будівництва відповідний склад
документації, визначеної статтями 1, 7
та 8 Закону України №687-XIV, отриманої
відповідно до статей 29, 31 Закону №3038-VI,
а також будівельний паспорт та
технічні умови, отримані відповідно до
статей27, 30 зазначеного Закону.

Зважаючи на думку, висвітлену у абз. 1 п.
7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про
судову практику у справах про
спадкування», якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Спірний житловий будинок, який, на
думку ОСОБА_1, повинен бути включений до
спадкового майна, є самочинним, що
підтверджується технічним паспортом
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок, виготовлений станом на 14.05.2014
року. На цій підставі, з огляду на зміст
вищезазначених правових норм, у
спадкодавця не виникло жодних прав на
даний будинок, які б могли перейти його
спадкоємцям. У даному випадку у можливе
лише виникнення права на матеріали та
конструкції, з яких даний нерухомий
об'єкт побудований, але щодо Позивач не
висував вимог, а суд не в праві вийти за
межі позовних вимог.

Більш того, слід зазначити, що
відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» при розгляді
справ щодо спадкового майна слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
у державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Позивач не скористалася своїм правом
отримати свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок та
земельну ділянку у позасудовому
порядку, не довела суду, що її право в
даному випадку порушене, більш того у
матеріалах справи відсутня постанова
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальної дії, як це визначено
Законом України «Про нотаріат» та
інструкцією про вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст.ст. 3, 15, 16, 21, 182, 321, 328, 373, 391, 393
Цивільного кодексу України, Постанову
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ №6 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», Постанову Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування», керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про поділ
спадкового майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками
цивільного процесу в апеляційному
порядку до Апеляційного суду Київської
області через Києво-Святошинський
районний суд Київської області шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.Я.Волчко