Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2113/14
Головуючий у 1-й інстанції: Парій О.В.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку після звільнення та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом,
який уточнив під час розгляду справи.
Просив стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та моральну шкоду. В
позові зазначав, що працював у
відповідача на посаді
інженера-економіста з 10.10.2007 року.
Звільнений за ст.38 КЗпП України 08.07.13
року. Остаточний розрахунок з ним не
проведений. Заборгованість з виплати
заробітної плати становить 15990 грн. 74
коп.

Вказував, що невиплата належних
грошових сум призвела до порушення
прав та законних інтересів, оскільки
заборгованість виникла з 2012 року. У
нього маленька донька, дружина
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною, яка потребує значних
матеріальних витрат на одяг, їжу, ліки
та інше. Сім'я не має можливості
належним чином харчуватися та
вдягатись. Він вимушений прикладати
додаткових зусиль для організації
свого життя. Його батьки похилого віку,
хворіють. Постійне переживання за сім'ю
та батьків призвело до того, що він став
знервованим. Вимушений звертатися з
заявами до відповідача та інших
органів влади зі скаргами, витрачаючи
свій час. В зв'язку з порушенням строків
виплати заробітної плати, вимушений
був звільнити з роботи, яка приносила
йому моральне задоволення. Розмір
матеріального відшкодування оцінив у
5000 гривень.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав. Просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунки при звільненні по
день винесення рішення судом та
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Додатково до вказаного в позовній
заяві зазначив, що звернувся до суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення нарахованої та невиплаченої
заробітної плати. Заяву задоволено та
стягнуто з відповідача нараховану та
невиплачену заробітну плату в розмірі
13408 грн. 28 коп., судовий наказ перебуває
на виконанні у відділі ДВС. Зазначив, що
звертався до органів юстиції та
отримав відповідь, з якої дізнався, що
його вимоги знаходяться у черзі
стягувачів про стягнення заробітної
плати під №2. На даний час розрахунок не
проведений, гроші ні від підприємства,
ні від виконавчої служби не отримував,
надав суду копію листа Головного

управління юстиції у Запорізькій
області та виписку з рахунку в
банківській установі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала частково. Зазначила, що дійсно,
позивач працював у відповідача та
звільнений за власним бажанням 08.07.2013
року. На день звільнення розрахунок з
ним не проведений, проте частково
заборгованість була виплачена в липні
2013 року та остаточна сума
заборгованості становила 13408 грн. 28 коп.
Також підтвердила, на виконанні у
відділі ДВС перебуває судовий наказ
про стягнення з підприємства
заробітної плати у вказаній сумі. З
метою виконання судового наказу 12
грудня 2013 року відділу ДВС
перераховано 13408 грн. 28 коп. Важала, що
підприємство остаточно розрахувалося
з ОСОБА_3 саме 12 грудня 2013 року та
середній заробіток повинен бути
стягнутий саме на цю дату в розмірі 12693
грн. 29 коп. Виконавча служба отримавши
вказані кошти, повинна була повідомити
позивача про їх надходження.
Підприємство не може нести
відповідальність за зобов'язаннями
виконавчої служби або банку щодо дати
зарахування коштів. Невідомо про
наявність у відділі ДВС інших
виконавчих документів, крім судового
наказу ОСОБА_3, про причини невиплати
перерахованої заборгованості із
заробітної плати у відділі ДВС не
дізнавалися та зі скаргами на дії
державного виконавця щодо невиплати
перерахованих коштів підприємство не
зверталося. Щодо відшкодування
моральної шкоди то вважала, що розмір
відшкодування має бути співмірним з
отриманими стражданнями, не згодні з
визначеним позивачем розміром
моральної шкоди в 5000 грн..

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 19 березня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Бердянськсільмаш» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 09 липня 2013 року по 19 березня 2014
за 180 робочих днів в розмірі 20219 грн. 40
коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.,
всього 22219 грн. 40 коп.

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Бердянськсільмаш», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить рішення
суду . в частині задоволення позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 20 219 грн. 40 коп. скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частково задовольнивши позов,
суцд першої інстанції виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата усіх
належних йому від підприємства,
проводиться у день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинна виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадяться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалів справи, позивач працював у
відповідача економістом з постачання
відділу матеріально-технічного
постачання. Згідно наказу від 08 липня
2013 року №72/10-02 звільнений за власним
бажанням за ст.38 КЗпП України. У день
звільнення кінцевий розрахунок не
проведений. Заборгованість на день
звільнення становила 15990 грн. 77 коп.
Після звільнення ОСОБА_3 отримав
частину заборгованості: 12.07.2013 року в
сумі 1000 грн., 31.07.2013 року - в сумі 1582 грн. 49
коп. Заборгованість становила 13 408 грн.
28 коп. Зазначене підтверджується
записами в трудовій книжці ОСОБА_3,
наказом №72/10-02 від 08.07.2013 року, довідкою
відповідача від 23.10.2013 року № 480/21.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3
звертався до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
нарахованої та невиплаченої
заробітної плати. Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області 22 серпня 2013 року видано судовий
наказ (справа №310/9368/13-ц) про стягнення з
ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь
ОСОБА_3 заборгованості о заробітній
платі з 01.06.2012 року по 31.07.2013 року в сумі
13408 грн. 28 коп. Вказаний судовий наказ
перебуває на виконанні у відділі ДВС
Бердянського міськрайонного
управління юстиції. Зазначене
підтверджується судовим наказом від
22.08.2013 року та постановою державного
виконавця від 05.11.2013 року.

Відповідно до платіжного доручення №989
від 12 грудня 2013 року ПАТ
«Бердянськсільмаш» перерахувало на
рахунок ВДВС Бердянського МРУЮ кошти в
розмірі 13408 грн. 28 коп. В графі
«призначення платежу» зазначено :
«заборгованість ОСОБА_3 на підставі
судового наказу № 310/9368/13-ц від 22.08.2013
року без ПДВ».

Згідно листа Головного управління
юстиції у Запорізькій області від
12.02.2014 року №Т-178/10.14/09-39 проведено
перевірку за зверненням ОСОБА_3, яке
надійшло з урядової «гарячої лінії».
Під час перевірки встановлено, що на
виконанні у відділі Бердянського МРУЮ
перебуває зведене виконавче
провадження у відношенні боржника ПАТ
«Бердянськсільмаш», до складу якого
входить в тому числі виконавче
провадження з виконання судового
наказу №310/9368/13-ц про стягнення
заборгованості по заробітній платі у
сумі 13408 грн. 28 коп. Відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника. Під час виконання на
рахунок відділу ДВС з обліку
депозитних сум надходили кошти,
стягнуті державним виконавцем з
рахунків боржника, які
розподілялися державним виконавцем з
урахуванням вимог статей 43,44 Закону
України «Про виконавче провадження».
Цим листом роз'яснено норми статті 44
вказаного Закону 'та зазначено, що
оскільки стягнутих коштів недостатньо
для задоволення вимог всіх стягувачів
по виконавчим документам про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
тому державним виконавцем
задовольняються ці вимоги в порядку
надходження виконавчих документів. За
повідомленням відділу ДВС вимоги
ОСОБА_3 у черзі стягувачів про
стягнення заробітної плати
знаходяться під № 2.

Аналізуючи норми ст.ст.43-45 Закону
України «Про виконавче провадження», а
також лист Головного управління
юстиції у Запорізькій області від 12.02.14
р. № Т-178/10.14/09-39, суд прийшов висновку, що
у відділі ДВС Бердянського МРУЮ на
виконання перебуває зведене виконавче
провадження про стягнення з боржника
ПАТ «Бердянськсільмаш» коштів, в тому
числі судовий наказ про стягнення на
користь ОСОБА_3 заборгованості по
заробітній платі, який у черзі
стягувачів під № 2.

Суд виходив з того, що відповідачем не
надано доказів в підтвердження
обставини наявності вини відділу ДВС
Бердянського МРУЮ у невиплаті ОСОБА_3
коштів, перерахованих ПАТ;
«Бердянськсільмаш» 12 грудня 2013 року.
Доказів звернення зі скаргами на дії
державного виконавця з цього приводу
та рішень, які б встановлювали вину
державного виконавця, відповідачем не
надано. Про складнощі в отриманні
доказів та про витребування доказів
судом в порядку ст.137 ЦПК України
відповідачем не заявлено.

Зважаючи на це, твердження апелянта про
те, що невиплата заборгованості по
заробітній платі позивача відбулась не
з вини відповідача є неприйнятними.

Суд прийшов висновку, що станом на
дату розгляду справи відповідачем
заборгованість з виплати заробітної
плати ОСОБА_3 не виплачена.

Середній заробіток позивача за день
становив 112 грн. 33 коп., що
підтверджується довідкою відповідача
від 11.02.2014 року № 56/21.

За період з 09 липня 2013 року по 19 березня
2014 року, тобто за 180 робочих днів
стягненню підлягає середній заробіток
за затримку розрахунку при звільненні
в розмірі 20219 грн. 40 коп. (112 грн. 33 коп. х
180 р.дн.).

Враховуючи викладене, суд прийшов
обгрунтованого висновку, що
конституційне право ОСОБА_3 на
своєчасне одержання винагороди за
працю порушене відповідачем. В зв'язку
з чим середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні підлягав
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Посилання апелянта на пропуск
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду також не ґрунтуються
на законі та не підтверджено
відповідними доказами.

Так, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст..116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У п.25 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня
1999 року №13 «про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
судам роз'яснено, що не проведення
розрахунку з працівником у день
звільнення або, якщо в цей день він не
був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст..117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належить йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, отже ,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/212
вирішено, що в аспекті конституційного
звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
ст..ст.116,117,237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Оскільки відповідач не здійснив
фактичного розрахунку з з ОСОБА_3, то і
перебіг тримісячного строку для
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки не розпочався.

Таким чином виходячи з вказаних
норм законодавства та встановлених
обставин справи суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку про
задоволення позову.

Суд також встановив, що зазначені
порушення призвели до моральних
страждань позивача, втрати нормальних
життєвих зв'язків та вимагали від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, утримання родини.

Виходячи з характеру та обсягу
страждань позивача, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у його житті,
суд вважав можливим визначити грошовий
еквівалент завданої позивачу
моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи апелянта, аналогічні доводам
відповідача у суді першої інстанції, не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 19 березня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: