Справа №2/642/421/14
Провадження №642/374/14ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Куніциної М.Є.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою, з урахуванням
уточнень до позовної заяви (а.с. 26, 36, 77-79,
96) просить стягнути з відповідачів
недоотримані нею грошові кошти при
здійсненні обслуговування, лікування
та догляду за хворим лежачим батьком -
відповідачем ОСОБА_2, за 33 місяці, коли
їй прийшлося проживати разом з ним в
будинку АДРЕСА_2 Також просить стягнути
з відповідачів - батька та сестри -
понесені нею витрати на оплату житлово-
комунальних послуг за час, коли батько
перебував в пансіонаті ветеранів
праці.

Свої вимоги обґрунтовує посиланням на
ст.ст. 1166 ч.1, 1192 ЦК України.

В позовній заяві зазначила, що під час
хвороби батько дозволив знімати з його
рахунку у банку та витрачати на його
догляд лише частину його пенсії, якої
не вистачало, тому вона була вимушена
витрачати ще свої особисті кошти на
його посилене лікування та харчування.
До восени 2008 року її заощадження
закінчились, та вона була вимушена
продати свою квартиру, а заощадження
батька на ощадній книжці за ці 33 місяці
лише виросли на 28 182, 51 грн. з 13 237, 64 грн.
станом на серпень 2007 року до 41 420, 05 грн.
станом на квітень 2010 року. Вона вважає
незаконними дії відповідачів, які
поклали на неї всі витрати, хоч батько
мав власні кошти, тому вважає, що вони
повинні відшкодувати їй суму 28 182, 51
грн., яка накопичилась на ощадній
книжці батька. Для створення
можливості спільного проживання її з
хворим батьком, який став лежачим
хворим внаслідок нещасного випадку,
вона придбала наступні речі: вітафон,
диван, холодильник «Норд», пральну
машину «Індезіт», пилосос, інвалідну
коляску, прилад «Ретон», решітки
віконні, електромашинку для стрижки,
апарат для вимірювання тиску,
електромашину для підрізання трави, а
всього на суму 12 310 грн. У квітні 2010 року
внаслідок погіршення свого стану
здоров'я та невідкладних справ вона
залишила батька для догляду сестрі -
відповідачці ОСОБА_3, однак через дві
неділі довідалась, що остання оформляє
його в пансіонат ветеранів праці на
постійне проживання.

Позивачка зазначає, що за 3 місяці
догляду за батьком ОСОБА_3 зняла з його
ощадної книжки окрім 3 500 грн.
щомісячних витрат, що було з батьком
узгоджено, та ще 21 000 грн. Позивачка
вважає, що витрачала додатково по 2 000
грн. щомісячно на догляд батька, тому за
33 місяці - за період з серпня 2007 року по
квітень 2010 року - вона просить стягнути
66 000 грн. Також вона просить стягнути
витрати на оплату житлово-комунальних
послуг за період, коли батько не
проживав на АДРЕСА_2, а перебував у
пансіонаті ветеранів праці, оскільки
вона, намагаючись зберегти будинок в
належному стані, переходила туди
проживати, та витратила в період з
січня 2011 року на оплату послуг з
газопостачання 2 107, 73 грн., а з лютого 2011
року на оплату електроенергії 751, 10 грн.
і за водопостачання 555,95 грн. Загальна
сума понесених нею витрат складає 109 907,
29 грн., вона вважає, що на вказану суму
їй заподіяна шкода відповідачами.

У судовому засіданні позивачка позов
підтримала.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, про слухання справи
повідомлена належним чином, подала
заяву з проханням розглядати справу у
її відсутності, а також письмові
заперечення, в яких зазначила, що
позовні вимоги є безпідставними, на
утримання батька позивачка витрачала
заощадження батька та його пенсію, на
його ж кошти і придбала майно, про яке
йдеться в позовній заяві. Битову
техніку вона придбала для себе, а
погасила кредит грошима батька.
Інвалідну коляску батьку подарувала
онука. Комунальні послуги фактично
оплачувала вона - ОСОБА_3, про що надає
квитанції, а коли позивачка перестала
її пускати в будинок та сама проживала
в будинку, в цей період і сплачувала
комунальні послуги, якими
користувалась.

Відповідач ОСОБА_2 про слухання справи
повідомлений належним чином в судове
засідання не з'явився, має похилий вік -
93 роки, постійно перебуває у будинку
ветеранів праці.

За наведених обставин відповідно до ст.
169 ЦПК України суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідачів.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є рідним батьком позивачки
ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3.

Згідно з висновками ВКК 11-й лікарні № 25
від 13.08.2007 року, № 45 від 05.03.2008 року, № 6
від 02.02.2009 року, №42/919 від 08.10.2010 року
ОСОБА_2, 1921 року народження, потребує
постійного стороннього догляду у
зв'язку з переломом шийки гомілки та
інших хронічних захворювань.

За договором купівлі-продажу від 29.09.2008
року позивачка продала належну їй
2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка здійснювала догляд за
батьком за місцем його проживання в
будинку АДРЕСА_2 в період з серпня 2007
року до квітня 2010 року, після чого його
доглядала ОСОБА_3 та оформила документи
по поміщенню його до пансіонату
ветеранів праці.

З червня 2010 року відповідач ОСОБА_2
постійно перебуває в Харківському
геріатричному пансіонаті ветеранів
праці.

Відповідно до листа філії ХОУ
Державного ощадного банку України №
11-09/21-3348-3622 від 27.10.2011 року ОСОБА_2 має
рахунок в банку.

У період з 02.08.2007 року по 30.09.2008 року та з
08.01.2009 року по 02.04.2010 року за дорученням
ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_1 щомісячно
здійснювалось зняття грошових коштів з
рахунку банка у розмірі від 1 500 грн. до 3
600 грн.

02.12.2008 року, а також в період з 11.05.2010
року по 09.08.2011 року грошові кошти у
розмірі від 2 000 грн. до 14 000 грн. за
довіреністю ОСОБА_2 отримувала
відповідачка ОСОБА_3 14.09.2008 року вона
отримала всі нараховані на суму вкладу
відсотки у розмірі 532, 29 грн.

З листа КП «Харківське міське БТІ» №
10148 від 16.11.2011 року вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_2 належить на
праві власності ОСОБА_2 - 2/3 частина, та
ОСОБА_3 - 1/3 частина.

Як передбачено ст.2 Сімейного кодексу
України сімейні особисті немайнові та
майнові відносини між батьками та
дітьми, рідними братами та сестрами,
регулює Сімейний кодекс України.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні
відносини регулюються цим Кодексом та
іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.2 ст. 7 СК України
сімейні відносини можуть бути
врегульовані за домовленістю
(договором) між їх учасниками.

Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті
немайнові та майнові відносини між
батьками та дітьми, іншими членами
сім'ї та родичами не врегульовані цим
Кодексом, вони регулюються
відповідними нормами Цивільного
кодексу України, якщо це не суперечить
суті сімейних відносин.

Відповідно до ст. 9 СК України батьки та
діти, інші члени сім'ї та родичі,
відносини між якими регулює цей Кодекс,
можуть врегулювати свої відносини за
домовленістю (договором), якщо це не
суперечить вимогам цього Кодексу,
інших законів та моральним засадам
суспільства.

Статтею 202 СК України передбачено, що
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син
крім сплати аліментів зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені у статті 11
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1192 ЦК України, на яку
посилається позивачка, визначає
способи відшкодування шкоди, завданої
майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ
№ 6 від 27 березня 1992 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
суди повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що її дії були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Однією з необхідних умов
цивільно-правової відповідальності є
наявність безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
правопорушника і збитками потерпілої
сторони, як вже зазначалося вище. Для
притягнення особи до цивільно-правової
відповідальності потрібен повний
склад правопорушення, що складається з
чотирьох елементів (протиправність,
шкода, причинний зв'язок, вина). За
відсутності хоч би одного з цих
елементів (крім випадків безвинної
відповідальності) цивільна
відповідальність не настає.

Отже, згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК
України умовами для покладення на
особу обов`язку відшкодувати шкоду є:
протиправна поведінка (дія або
бездіяльність) особи; шкода як наслідок
такої протиправної поведінки;
причинно-наслідковий зв`язок між
протиправною поведінкою і шкодою; вина
особи, яка заподіяла шкоду.

Юридичною підставою відповідальності
відповідно до ст.1166 ЦК України є склад
цивільного правопорушення. Необхідні
елементи складу такі: шкода,
протиправна поведінка, причинний
зв'язок між шкодою і протиправною
поведінкою, вина. Фактичною підставою є
вчинення правопорушення.

Позивачка надала суду кредитні
договори від 16.11.2007 року, укладені нею з
ВАТ КБ «Надра» для придбання
холодильника, пральної машини,
пилососа, а також гарантійні талони,
чеки на придбання дивана, холодильника
«Норд», пральної машини «Індезіт»,
вітафона, пилососа, інвалідної коляски,
приладу «Ретон», решіток віконних,
електромашинки для стрижки, апарату
для вимірювання тиску, електромашинки
для підрізання трави. Позивачка надала
суду картку про проходження
відповідачем масажу, а також рецепти та
чеки на придбання ліків та придбання
продукту харчування -ікри. Також вона
надала суду квитанції по оплаті
комунальних послуг по вул. Льговській,
52 у м.Харкові.

Судом встановлено, що за довіреністю
відповідача доньки знімали частину
його коштів та витрачали на його
утримання.

Дослідивши надані сторонами докази,
аналізуючи вищенаведені норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що підстави для
відшкодування за рахунок відповідачів
понесених позивачкою витрат відсутні,
оскільки позивачка, як донька хворого
батька, який потребував догляду,
зобов'язана була в силу вищенаведених
норм Сімейного кодексу України
приймати участь у витратах по догляду
за батьком, обсяг яких вона визначала
на свій розсуд.

Виконання позивачкою обов'язків по
догляду за хворим батьком не тягне за
собою для відповідачів ніяких
обов'язків по компенсації понесених
витрат, тому правові підстави для
стягнення вказаних коштів з
відповідачів відсутні.

Доказів наявності якогось договору між
сторонами щодо відшкодування вказаних
витрат суду не надано і на ці обставини
позивачка не посилається.

Та обставина, що заощадження батька
знімала відповідачка ОСОБА_3 за
довіреністю батька, не підтверджує
протиправність дій відповідачів,
оскільки відповідач, як вкладник банку,
не визнаний недієздатним та не
обмежений в дієздатності, має право на
свій розсуд розпоряджатися своїми
коштами та надавати довіреність
будь-якій особі отримувати ці кошти.

Відсутні також підстави і для
стягнення вартості сплачених
комунальних послуг в будинку АДРЕСА_2,
оскільки позивачка не довела, що
відповідачі прийняли на себе
зобов'язання по відшкодуванню цих
витрат. Крім того, як пояснила
позивачка в судовому засіданні, вона
проживала в цьому будинку до грудня 2013
року.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суду не надано доказів заподіяння
позивачці матеріальної шкоди з вини
відповідачів та протиправності дій
останніх.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
15,16, 22, 1166, 1192 України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Харківської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, через
Ленінський районний суд м. Харкова.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя -
Л.Л.Шрамко