Справа №663/982/14-ц
Провадження 4-с/663/10/14
УХВАЛА

17 квітня 2014 року Суддя Скадовського
районного суду Херсонської області
Шульга К. М., розглянувши матеріали
заяви ОСОБА_1 на дії виконавчої служби
Скадовського району,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою на
дії виконавчої служби Скадовського
району, в якій просить постанови від
29.11.2013 про стягнення виконавчого збору
у сумі 510 грн. та про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій у сумі 48,98
грн. скасувати як помилкові, а
виконавче провадження відносно нього
закрити.

Вивчивши надану заяву та додані
документи, вважаю, що у відкритті
провадження у справі слід відмовити,
виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до статей 28, 41, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
при визначених умовах у разі
невиконання боржником рішення
самостійно державний виконавець
виносить постанови про стягнення
виконавчого збору, про накладення
штрафу та про стягнення витрат,
пов'язаних із організацією та
проведенням виконавчих дій.

Разом з тим, як роз'яснено у п.6
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №3 від
13 грудня 2010 року (із змінами та
доповненнями) «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
порядку, установленому Законом України
«Про виконавче провадження».

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. Якщо
виконавче провадження закінчено, а
виконавчий збір, витрати на проведення
виконавчих дій або штраф не стягнуто,
відповідна постанова виділяється в
окреме провадження і підлягає
виконанню в загальному порядку.

У зв'язку з цим, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі, судом
якої юрисдикції вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Такого ж висновку дійшов Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 07 лютого 2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах». Так, в п.7
цієї Постанови зазначено: за змістом
пункту 7 частини другої статті 17 Закону
про виконавче провадження постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Таким чином, в силу того, що постанова
про накладення штрафу є самостійним
виконавчим документом, який підлягає
виконанню в загальному порядку, справи
даної категорії підвідомчі
адміністративним судам і повинні
розглядатись в порядку
адміністративного, а не цивільного
судочинства.

За таких обставин, заява ОСОБА_1, як
така, що стосується оскарження
постанов державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій,
прийнятих у виконавчому провадженні
стосовно примусового виконання
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності,
відповідно до ст.181 КАС України
підлягає розгляду за правилами
адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ст.122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.3, 15, ст. 122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за заявою ОСОБА_1 на дії
виконавчої служби Скадовського району.

Роз'яснити заявнику його право
звернення в порядку адміністративного
судочинства до відповідного
адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Херсонської області
через Скадовський районний суд
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя Скадовського

районного суду
К. М. Шульга