АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м.
Києва від 18 квітня 2014 року,

встановила:

07.02.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з
вказаним позовом, в якому просила
визнати за нею право власності на
автотранспортний засіб HYUNDAI, 2012 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
та кошти, вкладені на поточний рахунок
НОМЕР_2, відкритий відповідно до
договору про відкриття та
обслуговування банківського рахунку в
іноземній та національній валюті для
фізичних осіб № 019/2236/11 від 14 червня 2011
року. За відповідачем ОСОБА_2 просила
визнати право власності на квартиру
АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
після смерті чоловіка в серпні 2012
року відкрилась спадщина на майно:
квартиру АДРЕСА_1; автотранспортний
засіб HYUNDAI, 2012 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; кошти у
розмірі 10000 грн., що знаходяться на
поточному рахунку в ПАТ «ОТП Банк». Ѕ
частина автотранспортного засобу та
грошових коштів, належить їй на
праві спільної сумісної власності, як
майне, нажите за час шлюбу. Оскільки
вона та її син ОСОБА_2 є спадкоємцями
першої черги, від спадщини не
відмовлялись, відповідно до ст.1268 ЦК
України вони вважаються такими, що
прийняли спадщину. З урахуванням норм
чинного законодавства про
спадкування, враховуючи попередню
спільну домовленість з відповідачем,
просила позов задовольнити та
розподілити між ними спадкове майно
шляхом визнання за нею права
власності лише на автомобіль та
грошові кошти, а за відповідачем -
права власності на квартиру.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1- ОСОБА_3 просить скасувати
вказане рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом
не повно з'ясовано обставини справи,
не встановлено ряд фактів, невірно
застосовано норми матеріального
права та ухвалено незаконне і
необґрунтоване рішення.

Зазначив, що судом не встановлено
факт володіння позивачем частиною
спірного майна на праві спільної
сумісної власності, невірно
трактуються норми статті 1268 ЦК
України, оскільки неповнолітня дитина
вважається такою, що прийняла
спадщину без подання заяви про її
прийняття незалежно від спільного
проживання з померлим.

Є також неаргументованим
застосування до положень ст.1268 ЦК
України Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», оскільки в
даному випадку має значення фактичне
проживання. Оскільки відповідач
позов визнав, цього достатньо для
підтвердження факту її спільного
проживання з спадкодавцем.

Висновок суду щодо обсягу майнових
прав є хибним, а щодо обов'язковості
нотаріального порядку - незаконним.
Сторони фактично вступили у спадок, а
тому мають право на власний розсуд
здійснювати захист права власності.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь в справі,
в судове засідання не з'явилися, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та
обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач на час відкриття спадщини
була зареєстрована за іншою адресою,
ніж спадкодавець, а тому з урахуванням
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, вимог ст. 1269 ЦК
України, остання мала звернутися до
нотаріуса у визначений ст.1270 ЦК
України строк із заявою про прийняття
спадщини, чого зроблено не було. За
відсутності відмови нотаріуса у
вчиненні певних нотаріальних дій та
спору між сторонами з приводу
розподілу спадкового майна, правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_4 перебував у
шлюбі з ОСОБА_1 та був батьком ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно довідки КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі м.Києва»
за № 1345 від 15.06.2013 року, ОСОБА_4 був
зареєстрований та проживав за адресою:
АДРЕСА_1 з 09.12.1978 року до дня смерті.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
зареєстровані в АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Згідно вимог ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, слід погодитись з
висновками суду першої інстанції про
наявність іншого порядку набуття права
власності на спадкове майно, а ніж
звернення до суду і суд не вправі
перебирати на себе функції інших
установ.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на спадкове майно.

В судовому порядку право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК України)
та є винятковим способом захисту, що
має застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України за
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини відповідно до
частини 3 статті 1272 ЦК України.

Також особа може звернутися до суду з
позовом про захист спадкових прав
шляхом оскарження дій нотаріуса за
правилами позовного провадження у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

За наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

Відмова посадових осіб органів
нотаріату в оформленні документів
щодо спадкового майна з посиланням на
пропуск шестимісячного строку для
подання заяви про прийняття спадщини
не є підставою для застосування
такого способу захисту порушеного
права, як визнання права власності на
майно в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 18 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/7762/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коваль О.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.