Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів - Бисага Т. Ю., Фазикош Г.В.,

при секретарі: Чучка Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача
Ужгородського ДП ТОК „Світанок",
Приватного акціонерного товариства
„Закарпаттурист" на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
від 28 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Ужгородського ДП ТОК
„Світанок", Приватного акціонерного
товариства „ Закарпаттурист" про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Ужгородського ДП
ТОК „Світанок", Приватного
акціонерного товариства
„Закарпаттурист" про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки при звільненні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
наказом відповідача за №32-к від 17
серпня 2012 року позивача звільнено з
посади слюсаря- сантехніка цього
підприємства з 27 серпня 2012 року за
згодою сторін з підстав п.1 ст.36 КЗпП
України.

У порушення правил ст.116 КЗпП України, з
позивачем виплату всіх належних йому
при звільненні сум було проведено з 1
липня 2013 року.

Позивач вважає, що на відповідача за
порушення строків, передбачених ст. 116
КЗпП України, слід покласти
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні за період
невиплати з 27 серпня 2012 року по 1
липня 20013 року, яка складає 212 днів, із
розрахнку середньомісячної
заробітної плати у сумі 48.32 гривень.
Отже, сума середнього заробітку за час
затримки виплати належних сум
становить 10292.79 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 116,117 КЗпП
України, просив у суді першої інстанції
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток у сумі 10292.79 гривень
за час затримки при розрахунку при
звільненні.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 28 січня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено,
стягнуто з відповідача на його користь
середньомісячну заробітну за весь час
затримки за період з 27 серпня 2012 року
по 1 липня 2013 року в сумі 10292 гривень та
вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, представник
відповідача оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що таке є
незаконним та помилковим, оскільки
судом було невірно застосовано норми
процесуального та матеріального
права, і просив у суді апеляційної
інстанції рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто у відсутності
сторін, які у судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце розгляду
справи вони були повідомлені належним
чином, а тому їх неявка, згідно з ч.2
ст.305 ЦПК України, не перешкоджає
розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, перевіривши
матеріали справи та матеріали
кредитної справи, обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з положень ст.
ст.116,117 КЗпП України та поклав на
відповідача відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 27 серпня 2012 року по 1 липня
2013 року в сумі 10292.79 гривень.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки до такого
висновку суд дійшов не з'ясувавши
дійсні обставини справи, без перевірки
доводів і заперечень сторін та без
належної оцінки доказів. Зазначені
порушення норм матеріального та
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Ухвалене рішення суду не відповідає
вказаним вимогам закону.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні факти.

Наказом адміністрації відповідача за
№32-к від 17 серпня 2012 року позивача
звільнено з посади слюсаря- сантехніка
цього підприємства з 27 серпня 2012
року за згодою сторін з підстав,
передбачених п.1 ст.36 КЗпП України.

При звільненні позивача з роботи 27
серпня 2012 року з ним не було проведено
розрахунку.

Відповідач провів виплату всіх
належних сум позивачу 1 липня 2013
року, і цей факт визнається та не
оспорюється представником
відповідача.

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом 25 жовтня 2013
року з пропуском трьохмісячного
строку, передбаченого ч. 1 ст.233 КЗпП
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства у строки, що
зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Не проведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки, є підставою для
відповідальності, яка передбачена ст.
117 КЗпП України, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Рішенням Конституційного Суду України
щодо офіційного тлумачення положень
ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього кодексу
№ 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року (справа №
1-5/2012) роз'яснено, що при вирішенні
трудового спору стосовно стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
при звільненні та про відшкодування
завданої при цьому моральної шкоди
встановлено тримісячний строк, перебіг
якого розпочинається з дня, коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатися про те, що
власник або уповноважений ним орган, з
вини якого сталася затримка виплати
всіх належних при звільненні сум,
фактично з ним розрахувався.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року,
не проведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності, яка
передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому
разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

З врахуванням зібраних по справі
доказів судова колегія приходить до
висновку, що з позивачем 1 липня 2013
року був проведений повний
розрахунок по належній йому сумі, а він
звернувся до суду із зазначеним
позовом у порушенням строків ч.1 ст.233
КЗпП України, яким встановлений
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

За таких обставин судова колегія
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з підстав ч. ст.233 КЗПП
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню, оскільки
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з ухваленням нового рішення, на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача Ужгородського ДП ТОК „
Світанок", Приватного акціонерного
товариства „ Закарпаттурист" -
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 28 січня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: