Справа № 136/1097/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" червня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи без самостійних
вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від
права спадкування за законом, -

В С Т А Н О В
И В :

Позивачка звернулась до
Липовецького районного суду
Вінницької області з позовною заявою
до ОСОБА_2 про усунення від права
спадкування за законом, обґрунтовуючи
підставність позовних вимог наступним
чином.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати
ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько
ОСОБА_6 (спадкодавець).

Після їх смерті відкрилася
спадщина за законом, оскільки
особистого розпорядження на випадок
своєї смерті вони не зробили.

До складу спадкового майна після
смерті батька увійшов житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та
грошові вклади у розмірі 6103,31 грн.

Позивачка, будучи дочкою, а відтак
спадкоємцем першої черги за законом
спадщину прийняла як після смерті
матері так і після смерті батька шляхом
подачі нотаріусу заяви про прийняття
спадщини. До кола спадкоємців за
законом увійшов також її брат ОСОБА_7,
будучи її братом та рідним сином
спадкодавця. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_4 року
він помер. Тому право представляти
інтереси померлого ОСОБА_7 перейшло до
його дітей: ОСОБА_2 (відповідача по
справі) та ОСОБА_3. Під час прийняття
спадщини за законом та отримання
свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3
відмовився від спадщини в письмовому
вигляді на користь сестри - ОСОБА_2, тому
право на представлення інтересів
померлого ОСОБА_7 повністю перейшло до
відповідача.

Державним нотаріусом Липовецької
державної нотаріальної контори
Кицюком О.П., було видано свідоцтво №
7461195 від 11 вересня 2011 року про право на
спадщину та свідоцтво № 746196 від 11
вересня 2011 року, згідно якого
посвідчувалися поділ житлового
будинку та грошових вкладів у рівних
пропорціях між позивачем та
відповідачем.

На думку позивача, відповідач має
бути усунута від права на спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6,
оскільки будучи спадкоємцем за законом
вона ухилялась від допомоги
спадкодавцеві, який особливо
потребував такої допомоги незалежно
від того, що така допомога надавалась і
з її, позивача, сторони, шляхом своєї
бездіяльності, свідомо уникаючи
обов'язку забезпечення моральної
підтримки, хоча мала матеріальну і
фізичну можливість це виконувати.

Представник позивача ОСОБА_8 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та просив суд їх
задовольнити у повному обсязі, дав суду
згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце судового
засідання повідомлена належним чином,
що підтверджується розпискою про
отримання судової повістки. В
телеграмі, яку вона направила в адресу
суду просила розгляд справи відкласти,
у зв'язку із її хворобою, при цьому не
надавши підтверджуючих документів.

В письмовому запереченні, що
наявне в матеріалах справи свою
правову позицію з вирішення даного
питання аргументувала наступним чином.

Вважає, що заявлені позовні
вимоги є безпідставними, Позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
які б свідчили про те, що її, ОСОБА_2, дід,
ОСОБА_6, потребував допомоги від неї, та
вона мала можливість її надати, проте
ухилялася від обов'язку щодо її
надання.

Так, і по даний час вона, ОСОБА_2, у
зв'язку з важким матеріальним станом,
на відміну від позивача, свої спадкові
права не оформила.

В позовній заяві Позивачем не
надано відомості, які б свідчили про те,
що її, ОСОБА_2, дідусь, який вже
отримував допомогу від Позивача,
додатково потребував та просив про неї
її, ОСОБА_2, та те, що вона, маючи змогу
надати Спадкодавцю допомогу, умисно
ухилялася від її надання.

Позивачем також не надано доказів
того, що Спадкодавець звертався до неї,
ОСОБА_2 за допомогою, та йому було
відмовлено.

Вказала, що з 29 липня 2005 року вона,
ОСОБА_2, не працює, проживає без
чоловіка, оскільки в шлюбі не
перебувала та не перебуває, виховує та
утримує малолітнього сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала окремо від
спадкодавця, а тому не мала можливості
надавати допомогу спадкодавцю.
Враховуючи викладене, просила в позові
відмовити повністю.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
у судове засідання не з'явились, хоча
про час та місце судового засідання
були оповіщені належним чином, що
підтверджується належними доказами,
однак про причини своєї неявки суд не
поставили до відома.

Суд у зв'язку з належною оповіщеністю
відповідача про час та місце судового
засідання, неявкою відповідача та
неповідомлення ним про поважні причини
такої неявки в судове засідання,
враховуючи наявну згоду позивача на
заочний розгляд справи, на підставі ч. 4
ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, ухвалив
слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.

За правилами ст.180 ЦПК України судом
було допитано наступних свідків.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що ОСОБА_5
та ОСОБА_6 приходились йому тіткою та
дядьком, які проживали в АДРЕСА_1. Їх син
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після
смерті сина ОСОБА_5 переживала, а тому
її стан здоров'я значно погіршився, а
далі вона взагалі злягла, у зв'язку із
чим неодноразово викликалась їй швидка
допомога, а згодом і вона померла. Після
смерті тітки, у дядька ОСОБА_6, також
стались ускладнення із здоров'ям, у
нього дуже впав зір. Позивачка забрала
батька до Києва аби він там
підлікувався, однак він помер. Йому,
ОСОБА_10, достовірно відомо, що останнім
часом, а ні тітка, а ні дядько не могли
обходитись без сторонньої допомоги,
оскільки вони були інвалідами І групи,
та такої допомоги вони вкрай
потребували. Про стан діда та баби,
онуки - відповідачка ОСОБА_2 та її брат
ОСОБА_3 були обізнані, однак допомоги їм
не надавали.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 це її
тітка та дядько, а тому їй відомо, що
останні хворіли: тітка взагалі була
лежача, а дядько - сліпий та глухий. Вони
обоє потребували стороннього догляду.
Після смерті ОСОБА_7, його діти, а
відповідно онуки тітки та дядька, до
останніх не приїздили, хоча ті вкрай
потребували стороннього догляду. І
навпаки, коли необхідно було допомогти
фізично - виконати ремонтні роботи,
онук ОСОБА_3, навіть брав гроші за
виконану ним роботу.

Свідок ОСОБА_12 суду засвідчила, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є її сусідами, а тому
вона перебувала з ними в гарних
відносинах, добре знала їх сина ОСОБА_13
та пам'ятає, що ще при його житті батьки
потребували вже допомоги та
стороннього догляду. Онуків своїх
сусідів, вона ОСОБА_12, бачила в них ще
при житті їх батька ОСОБА_7, а останній
раз на похороні їх батька.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що
померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були її
сусідами, а позивачка у справі її
однокласницею. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
хворіли та потребували сторонньої
допомоги, яку їм надавала позивачка.
Про те чи звертались ОСОБА_5 та ОСОБА_6
до своїх онуків з проханням про
допомогу вона не знає, проте, що вони
хворіли онуки добре знали. Також
вказала, що дід та баба відповідача, при
їх житті, постійно надавали
матеріальну допомогу своїм онукам,
лише останніх років три до їх смерті
така допомога була припинена зі
сторони баби та діда, оскільки останні
хворіли, а відтак самі потребували як
матеріальної так і моральної допомоги
та стороннього догляду.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши усі зібрані у справі докази в
їх сукупності, суд дійшов до наступних
висновків.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини на підставі представлених
письмових доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Києві помер
ОСОБА_6, на що вказує свідоцтво про
смерть серія НОМЕР_1 Після його смерті
відкрилась спадщина за законом,
оскільки особистого розпорядження на
випадок своєї смерті ОСОБА_6 не зробив.

Як свідчать матеріали Спадкової справи
до майна померлого ОСОБА_6 №14/2011, які
були надані Липовецькою державною
нотаріальною конторою за запитом суду,
своїм правом на спадкування
скористалась дочка спадкодавця ОСОБА_1,
подавши у визначений законодавцем
строк заяву нотаріусу про прийняття
спадщини після смерті батька. Крім
цього, до кола спадкоємців, які мають
право на спадкове майно після смерті
ОСОБА_6 увійшов його син ОСОБА_7, однак
він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що
свідчить свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_2, відтак за правом представлення,
право на його частку мають його діти,
тобто онуки померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_2
та ОСОБА_3 Своїм правом на реалізацію
спадкових прав скористалась ОСОБА_2,
подавши заяву нотаріусу про прийняття
спадщини за законом. ОСОБА_3 від своєї
частки відмовився на користь сестри -
відповідачки у справі ОСОБА_2,
засвідчивши свою відмову заявою
відповідного змісту, яка міститься в
матеріалах спадкової справи до майна
спадкодавця.

07.09.2011 року державним нотаріусом
Липовецької державної нотаріальної
контори було видано Свідоцтва про
право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_1, які були зареєстровані в
реєстрі нотаріусом відповідно за №1577,
1579. Згідно вказаних свідоцтв,
посвідчувався поділ спадкового майна у
рівних частках як за позивачем так і за
відповідачем.

Своє право власності на спадкове майно
позивач ОСОБА_1 зареєструвала у
визначений законодавцем спосіб, на що
вказують: штемпель на Свідоцтві про
право на спадщину із відміткою про
реєстрацію в електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно від 03.10.2011
року; Витяг про державну реєстрацію
прав від 03.10.2011 року, згідно якого
констатовано належність 1/2 частки
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, на праві власності ОСОБА_1;
Технічний паспорт на садибний житловий
будинок виданий 12.07.2011 року
(Інвентаризаційна справа №1409,
реєстровий №13), де власником 1/2 частки
зазначено ОСОБА_1

За правилами ч.5 ст. 1224 ЦК особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на зміст зазначеної норми
закону суд, вирішуючи таку справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен
установити: а) перебування спадкодавця
у безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво; б) ухиляння
потенційного спадкоємця від надання
допомоги спадкодавцеві за наявності у
нього можливості надавати таку
допомогу; в) рішення суду про усунення
такої особи від права на спадкування.

Положення статті 1224 ЦК України
поширюються на всіх спадкоємців, у тому
числі й на тих, хто має право на
обов'язкову частку у спадщині, а також
на осіб, на користь яких зроблено
заповідальний відказ.

Пленум Верховного Суду України в
п. 6 постанови від 30 травня 2008 року N 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" роз'яснив, що під
безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично чи
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Як слідує із Довідки до Акта
огляду МСЕК від 30.03.2007 року, ОСОБА_6, 1928
року народження, мав І групу
інвалідності, яка йому була
встановлена безтерміново.

Наведене свідчить про те, що
ОСОБА_6 маючи вік 85 років, був інвалідом
першої групи, відтак ОСОБА_6 був особою
похилого віку, яка внаслідок
порушенням здоров'я зі стійким
розладом функцій організму був
нездатним до самообслуговування та був
неспроможним своїми силами
матеріально, самостійно забезпечити
умови свого життя, тобто в повній мірі
залежав від інших осіб, а тому суд
вважає, що він перебував у безпорадному
стані, у зв'язку з чим потребував
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Із пояснень свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14 судом було
встановлено, що відповідачці було
відомо про хворобу її діда, те, що він
був інвалідом І групи (Довідка МСЕК від
30.03.2007 року) та постійно потребував
стороннього догляду, так як він був
сліпий та глухий, оскільки ОСОБА_2 з
братом ОСОБА_3 неодноразово
навідувались до дідуся та бабусі ще до
2009 року при житті їх батька ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Останній раз
онуки були у діда та баби на похороні
свого батька.

В письмовому запереченні
відповідачка вказала, що вона не
працює, виховує сина сама без чоловіка,
оскільки в шлюбі не перебувала та не
перебуває, проживала окремо від
спадкодавця, а тому не мала можливості
надавати допомогу спадкодавцеві.

Згідно правил ст.60 ЦПК України,
визначено обов'язок сторін щодо
доказування та подання доказів,
відповідно до якої, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, наявність дитини,
неперебування у шлюбі та відсутність
офіційної роботи не позбавляє
можливості спадкоємця надавати
допомогу спадкодавцеві, який потребує
такої допомоги, оскільки вона може мати
місце і не в матеріальному виразі.

З огляду на викладене, суд
розцінює таку бездіяльність
відповідача, як ухилення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд дійшов висновку про
задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи без самостійних вимог:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права
спадкування за законом.

При вирішенні позовних вимог про
стягнення судових витрат, суд
керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене,
керуючись ст. ст. 1224, 1259 ЦК України,
положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування», ст. ст.3, 10, 60, 88, 209,
212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в
місті Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у вигляді
судового збору в розмірі 229, 41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судові витрати у вигляді судового
збору в розмірі 14,19 гривень.

Апеляційна скарга на заочне
рішення суду може бути подана
позивачем протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної
сили відповідно до загального порядку,
встановленого цим Кодексом.

Суддя: Д. Т. Кривенко