Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1494/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

03.06.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді : Кіселика С А ,

суддів : Чорнобривець О.С., Франко В.А.

За
участю секретаря судового засідання -
Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 09
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до СТОВ «Світоч», третя особа
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
- Управління Держземагенства у
Кіровоградському районі
Кіровоградської області про визнання
договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до СТОВ «Світоч», третя
особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Управління
Держземагенства у Кіровоградському
районі Кіровоградської області про
визнання договору оренди землі
недійсним. Просив визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки № 76
від 30.01.2006 року, який укладено
сторонами.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
договір не відповідає вимогам ст. 15
Закону України «Про оренду землі,
оскільки у договорі належним чином
не розкрито його істотні умови, та
відсутня умова збереження стану
об'єкта оренди і як наслідок
відсутній проект землеустрою, яким
передбачено період ротації основної
сівозміни та оптимальне
співвідношення культур у сівозмінах,
чим обґрунтовується строк дії
договору. Крім того, договір не
містить визначення орендної плати в
натуральній формі та відповідного
порядку розрахунку.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 09
квітня 2014 року в позові відмовлено
(а.с.111 - 113).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права і
ухвалити нове рішення яким
задовольнити позов.

В судове засідання суду
апеляційної інстанції позивач,
належним чином повідомлений про
розгляд справи, не з'явився, про
поважність причини не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України
відсутність сторонни, за умови її
належного повідомлення про розгляд
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, відповідно до ст.303
ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, на підставі
державного акту про право приватної
власності на землю серія КР № 202221 (а.с.
12) є власником земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 5,18 га, що розташована
на території Крупської сільської
ради, Кіровоградського району та
області. Між ОСОБА_2 та СТОВ «Світоч»
щодо вказаної земельної ділянки
укладено договір оренди строком на 10
років, який 30.01.2006 року, разом із
додатками, зареєстрований у
Кіровоградському районному відділі
КРФ ДП ЦДЗК при Держкомземі України
за № 76 (а.с. 8-10,11). 10 квітня 2009 року між
ОСОБА_2 та СТОВ «Світоч» укладено
угоду про внесення змін до
вищезазначеного договору оренди
землі, якою внесено зміни до пунктів
5, 8, та 9 договору згідно з якими
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки станом на 01.01.2009 року
становить 71359 грн. 45 коп., строк дії
договору становить 15 років, орендна
плата вноситься орендарем у грошовій
формі та розмірі 3% від грошової
оцінки землі, яка складає 2140 грн. 78
коп. Крім того, встановлено, що СТОВ
«Світоч» здійснено роботи по
розробці проекту землеустрою, що
забезпечує еколого - економічне
обґрунтування сівозмін та
упорядкування угідь, а також
проведено агрохімічну характеристику
ґрунтів.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції дійшов висновку, що договір
оренди землі укладений між
сторонами, відповідає типовому
договору оренди землі, про що
зазначає позивач у своїй позовній
заяві, і містить всі істотні умови та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлено
ним.

Колегія суддів погоджується із
таким висновком суду першої
інстанції.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України
"Про оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Проте, відсутність у договорах
оренди земельних ділянок однієї з
істотних умов, передбачених у ст.15
Закону України "Про оренду землі", не є
безумовною підставою для визнання
правочинів недійсними в розумінні норм
матеріального права, які містяться в
статтях 203, 215 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен встановити чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від встановленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Так, вказуючи про
невідповідність укладеного договору
вимогам ст.15 Закону України "Про оренду
землі", позивач не зазначив у чому саме
полягає порушення його прав, як
орендодавця, невизначеність у
договорі умови збереження стану
об'єкта оренди.

Також, позивачем не зазначено
якими саме мали бути визначені та
погоджені сторонами ці умови.

Крім того, колегія суддів дійшла
висновку, що твердження позивача щодо
невизначеності у договорі умови
збереження земельної ділянки
орендарем, не відповідає обставинам
справи (п.17).

Так, п.17 договору включений
до розділу „Умови використання
земельної ділянки", який визначає
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням, що за змістом й
є умовою збереження стану об'єкта
оренди. Інших умов збереження стану
об'єкта оренди сторонами не
визначалось, про що у п. 17 договору
зазначено - "прочерк".

З наведеного слід вважати, що
сторони, укладаючи договір, обумовили
вимогу щодо зазначеної умови.

Земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
які регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, Законом
України "Про оренду землі", а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами, якими
забезпечується права на землю
громадян, юридичних осіб,
територіальних громад та держави,
раціонального використання та охорони
земель.

Зокрема, питання з охорони земель
регулюються розділом VI Земельного
кодексу України. Умови
відповідальності кожної із сторін
договору у разі випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди
визначені ст. 11 Закону України "Про
оренду землі".

Отже, у разі невизначеності
сторонами умов у договорі, питання
має бути вирішено відповідно до закону.

Із матеріалів справи
вбачається, що станом на 12.03.2014 року
Державним підприємством
«Кіровоградський науково - дослідний
інститут землеустрою» розробляється
проект землеустрою, що забезпечує
еколого - економічне обґрунтування
сівозмін та упорядкування угідь (а.с.
80).

Із акту перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від 21
вересня 2010 року (а.с. 91) та акту
обстеження на встановлення
фітосанітарного стану( а.с. 92)
вбачається, що посадовими особами,
які проводили вищезазначені дії,
будь яких порушень використання
землі, з боку СТОВ, не виявлено. А
отже, і не вбачається порушення прав
власника земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів
відмічає, що станом на час укладення
сторонами договору про оренду землі
була відсутня нормативна база щодо
порядку розроблення проектів
землеустрою, що забезпечують еколого
- економічне обґрунтування сівозміни
та впорядкування угідь. Такий
порядок було затверджено постановою
Кабінету Міністрів України лише
02.11.2011 року. А отже, дана обставина не
може бути підставою для визнання
договору оренди не дійсним.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 Закону
України «Про оренду землі», орендна
плата справляється у грошовій,
натуральній та відробітковій формах.
Сторони можуть передбачити у
договорі поєднання різних форм
орендної плати.

Таким чином, визначення однієї
форми орендної плати чи поєднання
декількох визначених Законом форм
орендної плати є правом сторін.

Із укладеного договору та угоди
про внесення змін до договору оренди
землі вбачається, що сторони дійшли
згоди, що орендна плата вноситься
орендарем у грошовій формі ( п. 9
договору та угоди). А отже, форма
орендної плати, яка визначена
сторонами, відповідає вимогам Закону
і дана обставина також не може бути
підставою для визнання спірного
договору недійсним.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які виникли між
сторонами і правильно застосував
норми матеріального права, що їх
регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла переконання, що рішення
суду є законним та обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції не спростовують
правильних висновків суду, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 09 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя:

Судді: