Головуючий суду 1 інстанції - Логвіна
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 427/1161/14-ц
Провадження № 22ц/782/1995/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року судова колегія
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Єрмакова Ю.В.

суддів: Туренко С.І., Матвєйшиної
О.Б.

при секретарі: Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Свердловського міського суду
Луганської області від 28 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Свердловський
завод гірничошахтного обладнання " про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ТОВ
„Свердловський завод гірничошахтного
обладнання " про стягнення
заборгованості.

28 лютого 2014 року на адресу
Свердловського міського суду
Луганської області від позивача ОСОБА_2
надійшла заява про забезпечення позову
по вказаній цивільній справі шляхом
накладення арешту на зазначені в заяві
двадцять сім рахунків TOВ
«Свердловський завод гірничошахтного
обладнання», в межах суми
заборгованості, а саме 2 860 000 гривень, у
зв'язку з чим просила задовольнити
заяву.

Ухвалою Свердловського міського суду
Луганської області від 28 лютого 2014
року у задоволенні заяви ОСОБА_2 -
відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду,
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, звернулася
з апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову про задоволення заяви.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
рахунки відповідача, суд першої
інстанції керувався положеннями ч.1 ст.
151, ч.4 ст. 152 ЦПК України, ЗУ «Про
виконавче провадження», ч.ч.2,3,4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від грудня 2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства» та тим, що позивач
вказав двадцять сім рахунків ТОВ
«Свердловський завод гірничошахтного
обладнання», при цьому не надав суду
даних, щодо того, що через вказані
рахунки не проводиться виплата
заробітної плати, так як підприємство є
діючим тому повинно сплачувати
відповідну заробітну плату робітникам,
права яких можуть бути порушені в разі
застосування арешту на рахунки
відповідача. Крім того, накладення
арешту на двадцять сім рахунків ТОВ
«Свердловський завод гірничошахтного
обладнання» може стати перешкодою
господарській діяльності юридичної
особи, а тому дійшов висновку про
необґрунтованість вказаної заяви.

Таких висновків суд дійшов
правильно.

В силу ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення
позову.

Види забезпечення позову
перелічені в ст. 152 ЦПК України. Згідно
ч. З ст. 152 ЦПК України види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України
не допускається забезпечення позову
шляхом накладення арешту на заробітну
плату, пенсію та стипендію, допомогу по
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню, яка
виплачується у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю (включаючи догляд за
хворою дитиною), вагітністю та
пологами, по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, на
допомогу, яка виплачується касами
взаємодопомоги, благодійними
організаціями, а також на вихідну
допомогу, допомогу по безробіттю. Ця
вимога не поширюється на позови про
стягнення аліментів, про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, про відшкодування
збитків, завданих злочином.

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться у п. п. 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
N 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи
неповинні перешкоджати господарській
діяльності юридичної особи або
фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність і зареєстрована відповідно
до закону як підприємець. Вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з заяви про
забезпечення позову, ОСОБА_2 просить
забезпечити позов шляхом накладання
арешту на 27 рахунків відповідача, що в
свою чергу, на думку колегії суддів,
враховуючи положення вказаних вище
статей може вплинути на господарчу
діяльність вказаної юридичної особи,
при цьому з матеріалів справи не
вбачається, що ці рахунки не пов'язані з
виплатою заробітної плати працюючих
на цьому підприємстві робітників, а
тому у суду були підстави для відмови у
задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на всі
27 рахунків відповідача.

Доводи апеляційної скарги в
даному випадку висновків суду не
спростовують.

Разом з тим, позивач не позбавлений
права в будь-який час звернутися з
відповідною заявою про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на ті
рахунки, які не пов'язані з виплатою
заробітної плати та можуть в
майбутньому забезпечити виконання
рішення суду у разі задоволення вимог,
з урахуванням інтересів як позивача,
так і інших осіб, права яких можуть
бути порушені у зв'язку із
застосуванням таких заходів.

Відповідно до ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду
першої інстанції і постановляє ухвалу
з цього питання, якщо воно було
вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права
або при правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування;

3) скасовує ухвалу і передає
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду та
вважає, що ухвала суду відповідає
вимогам закону і підстав для її
скасування немає, оскільки доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильних висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313-315,317 ЦПК
України,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Свердловського міського
суду Луганської області від 28 лютого
2014 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: