Справа №
Провадження № 2/531/24/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Карлівський районний
суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді
Жмурко П.Я.

при секретарі
Клименко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Карлівка цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИВ:

16.10.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить суд стягнути з
відповідача на їхню користь
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 33325,43 грн., а також понесений
ними судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
13.03.2007 року між банком та відповідачем
було укладено кредитний договір,
згідно якого останній отримав кредит у
розмірі 4900,50 грн., зі сплатою за
користування кредитом 12% на рік.
Договір укладено у виді заяви та Умов
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка». У зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором, станом на
23.09.2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 33325,43 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, раніше від нього
надійшла заява в якій він просив суд
справу розглядати без його участі і
зазначив, що позовні вимоги підтримує у
повному обсязі і не заперечує проти
винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Від представника відповідача
надійшла заява в якій вона просить суд
справу розглядати без їхньої участі і
зазначає, що проти задоволення позову
заперечує. В судових засіданнях, що
відбулися раніше, представник
відповідача проти задоволення позову
заперечувала посилаючись на те, що
позивачем пропущено строки позовної
давності. Представник відповідача
наполягала на обрахуванні строків
позовної давності з моменту першого
порушення умов договору (перше
невнесення платежу) - 23.04.2007 року. При
цьому представник зазначила, що
останній платіж по договору було
здійснено в березні-квітні 2007 року.
Крім того, представник відповідача
посилалася на ненадання позичальнику
Умов, які позивач називає частиною
договору і просить стягнути борг на їх
підставі, а також на відсутність
доказів перерахування ОСОБА_1
кредитних коштів, неправильно завірені
банком копії документів, що додані до
позову та на те, що розрахунок зроблено
з порушенням вимог Державних
стандартів і не підтверджено
первинними документами. У разі
винесення рішення про задоволення
позову, представник відповідача
просила суд застосувати положення ч. 3
ст. 551 ЦК України, щодо зменшення
нарахованої банком пені. Останнє
представник відповідача обґрунтувала
тим, що ОСОБА_1 знаходиться в скрутному
матеріальному становище, через що і
виникла заборгованість по кредиту.
Представник відповідача просить
врахувати, що маючи таку можливість -
відповідач виплачував кредит, про що
свідчать розрахунки.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги частково обґрунтовані і
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 ЦК сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
кредитодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК та ч. 1
ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Зі статуту позивача вбачається, що вони
є правонаступниками ЗАТ КБ
«ПриватБанк». (а.с. 13) 13.03.2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
підписано заяву позичальника №
PLXRRC31750009. У заяві ОСОБА_1 просив банк
надати йому послуги, а саме строковий
кредит в сумі 4900,50 грн., строком на строк
36 місяців - з 13.03.2007 року по 13.03.2010 року
включно, з умовами сплати за
користування кредитом 1,0% на місяць, а
також єдиноразової (445,5 грн.) та
щомісячної (88,21 грн.) винагороди за
надання фінансового інструменту.
ОСОБА_2 зобов'язався сплатити кредит,
відсотки, комісії, винагороди, що
зазначені в Заяві та Умовах, у
визначені останніми строки. Згідно
Заяви, погашення заборгованості мало
здійснюватись щомісячними платежами.
Для виконання зобов'язань ОСОБА_2, банк
мав відкрити рахунок, на який
перерахувати кредитні кошти, в день
надання кредиту. (а.с. 5)

Підписуючи заяву, ОСОБА_2 зазначив, що
ознайомлений та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту
«Розстрочка» (Стандарт). ОСОБА_2 також
погодився з тим, що Умови та заява,
складають між ним та банком
кредитно-заставний договір. В
підписаній відповідачем заяві
зазначено, що Умови були надані ОСОБА_2
в письмовому вигляді, для ознайомлення.
(а.с. 5) Тому посилання представника
відповідача на те, що останній не
отримував Умов - безпідставні.

Таким чином з 13.03.2007 року між сторонами
існують кредитні правовідносини. З
наданого банком розрахунку вбачається,
що ОСОБА_1 частково виконував умови
договору (а.с. 3-4), крім того така
обставина не заперечувалась
представником відповідача, яка
зазначила, що договір не виконується з
23.04.2007 року, тому посилання останньої на
те, що в матеріалах справи відсутні
докази перерахування кредитором
коштів - безпідставні. Доказом
перерахування коштів ОСОБА_1, є також
виписка по кредитному рахунку (а.с. 59-78).
Кредитні кошти було перераховано
ОСОБА_2 в день підписання заяви, що
вбачається з графи «сальдо поточне»
розрахунку (а.с. 3).

Таким чином, позивачем було виконано
своє зобов'язання за договором, в
частині надання кредиту ОСОБА_1 Разом з
тим, відповідач умови договору
виконував не належним чином, про що
свідчить розрахунок. Згідно
розрахунку, станом на 23.09.2013 року
заборгованість по кредиту становить
33325,43 грн. і складається із
заборгованості за кредитом, в тому
числі і прострочене тіло кредиту - 1911,80
грн., заборгованості за відсотками, в
тому числі і простроченими, - 10734,70 грн.,
заборгованості по комісії, в тому числі
і простроченій, - 1395,06 грн.,
заборгованості по пені - 17220,75 грн. та
штрафу - 2063,12 грн. (500 грн. фіксована
частина і 1563,12 грн. процентна складова).
(а.с. 3-4)

Сплату штрафу було передбачено п. 5.3
Умов узгоджених сторонами. Так, при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більше ніж на 30 днів, останній
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. та 5% від суми
заборгованості. (а.с. 9)

Пунктом 5.1 Умов, було передбачено право
банку нараховувати пеню, у разі
порушення позичальником будь-якого із
зобов'язань передбачених Заявою та п.п.
3.2.2, 3.2.3 Умов (погашення кредиту і сплата
відсотків в строк). Позичальник
зобов'язався сплатити пеню у розмірі
0,15% від суми простроченого платежу. (а.с.
9)

Нарахування відсотків на прострочену
заборгованість, передбачено п. 4.7 Умов.
(а.с. 9) Відсотки є платою за
користування чужими коштами, тому банк
має право на такі нарахування, у разі
прострочення позичальником дати
внесення кредитних коштів.

Сплата винагород (комісій), окрім
зазначеного в Заяві, затверджена і п. 4.6
Умов. (а.с. 9)

Таким чином, заборгованість нарахована
банком в межах умов договору та Закону.
Суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на те, що
розрахунок затверджено не належним
чином, оскільки альтернативного
розрахунку відповідач не надав, при
цьому він не оскаржує порядок
нарахування заборгованості і суми
зазначені в розрахунку, а посилається
на формальні недоліки.

Представник відповідача послалась
також на пропущення строку позовної
давності, у зв'язку з чим просила суд
відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України -
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

З графи «сальдо прострочене»
розрахунку, вбачається, що останнє
зменшилось після 04.07.2011 року, що
свідчить про внесення відповідачем
коштів в рахунок погашення
заборгованості по кредиту (а.с. 4). При
цьому, згідно п. 4.3 Умов, кошти, що
вносяться позичальником зараховуються
на погашення самого кредиту - в останню
чергу (а.с. 8). Виходячи з наведеного,
внесення платежу є перериванням строку
по кожній із вимог. Посилання
представника відповідача на те, що
останній платіж було здійснено в
квітні 2007 року - необґрунтоване і не
підтверджене доказами.

Пунктом 5.5 Умов сторонами було
визначено строк позовної даності по
всіх вимогах банку, в тому числі і
стягнення неустойки, тривалістю в 5
років. Відповідно до ст. 259 ЦК України,
позовна давність встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Законом не визначено, що така
норма застосовується лише до загальної
позовної давності чи лише до
спеціальної, а тому є загальною для
обох видів позовної давності, на ряду
зі статтями 260-265 ЦК. Позивач звернувся
до суду 16.10.2013 року. Таким чином, позов
подано в межах строку позовної
давності, щодо всіх вимог, в тому числі
і пені для якої встановлена спеціальна
позовна давність.

Разом з тим, суд бере до уваги
клопотання позивача про застосування
положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно
якої розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судом встановлено, що відповідачем
частково виконувались умови договору.
Заборгованість по тілу кредиту на час
розгляду справи становить 1911,80 грн.,
тоді як встановлений кредитний ліміт
при укладенні договору - 4900,50 грн. Крім
того, заборгованість по договору без
урахування пені становить 16104,68 грн., з
них значну частину становлять відсотки
на прострочену заборгованість - 10734,70
грн. Таким чином, заборгованість по
пені становить половину всієї
заборгованості по кредитному договору.
За таких обставин, суд вважає за
можливе зменшити розмір нарахованої
банком пені вдвічі.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість по кредитному договору
від 13.03.2007 року на загальну суму 24715,05
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом - 1911,80 грн., заборгованості
за відсотками - 10734,70 грн.,
заборгованості по комісії - 1395,06 грн.,
заборгованості по пені - 8610,37 грн. та
штрафу - 2063,12 грн. (500 грн. фіксована
частина і 1563,12 грн. процентна складова).

У зв'язку із частковим задоволенням
позову, виходячи з положень ст. 88 ЦПК
України, судові витрати з відповідача
на користь позивача мають бути
стягнуті пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, що в даному
випадку становить 247,15 грн.

Керуючись ст. ст. 260-264, 526, 551, 549, 627, 629, 1049,
1054 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН -
НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК», заборгованість за
кредитним договором № PLXRRC31750009 від
13.03.2007 року у розмірі 24715,05 грн. (двадцять
чотири тисячі сімсот п'ятнадцять
гривень п'ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН -
НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК», частину
сплаченого ними судового збору у
розмірі 247,15 грн. (двісті сорок сім
гривень п'ятнадцять копійок).

В задоволенні позовних вимог в іншій
частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області, через Карлівський
районний суд Полтавської області,
протягом десяти днів з дня його
проголошення або з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Жмурко П.Я.