Справа № 539/1959/13-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова
С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просив визнати спільним
сумісним майном подружжя:

речі, які на момент розлучення
перебували (знаходяться і зараз) у
квартирі відповідачки в АДРЕСА_1:

- М'який куток у зальну кімнату;

- М'який куток у спальну кімнату;

- Диван у спальню;

- Кухонний гарнітур;

- Газова плита «Ardo»;

- Котел газовий двоконтурний
«Vailent»;

- Шафа розсувна у прихожу квартири;

- Шафа дзеркальна у прихожу
квартири;

- Кондиціонер;

- Холодильник марки «LG»
дводверний;

- Телевізор типа «плазма» марки
«LG» 42";

- Стінка-сервант в зальну кімнату;

- Спальний гарнітур «Італія»;

- Ванна «Джакузі»;

- Душова кабіна кутова 90х90 см;

- Тумба-вмивальник з мармуровою
поверхнею;

- Стіл кухонний;

- Килим у зальну кімнату розміром
4х5,5 м;

- Килим у спальну кімнату розміром
3х4 м;

- Килимове покриття у прихожу
квартири;

- Мікрохвильова піч марки «LG»;

- Електричний чайник «Saturn»;

- М'який куток шкіряний у кухню;

речі, які на момент розірвання шлюбу
знаходились (знаходяться і зараз) у
домоволодінні в АДРЕСА_2:

- Духовка електрична 3-х фазна (30
а/ч) промислова;

- Плита газова 4-х камфорна
«Єлекта»;

- 2 таганка газові настільні;

- Холодильник ХШ-250 промисловий;

- Електрична м'ясорубка
промислова;

майно, яке знаходиться на території
Лубенського міського ринку:

- торгівельний кіоск металевий

Розділити спільне майно колишнього
подружжя таким чином:

присудити у власність позивача ОСОБА_1
та передати йому від відповідачки
ОСОБА_2:

- Телевізор типа «плазма» марки «LG» 42"
(знаходиться у квартирі відповідачки в
АДРЕСА_1);

- Духовку електричну 3-х фазна (30 а/ч)
промислова (знаходиться у
домоволодінні в АДРЕСА_2);

- Холодильник марки «LG» дводверний
(знаходиться у квартирі відповідачки в
АДРЕСА_1);

визнати власністю відповідачки ОСОБА_2
та залишити у її власності:

речі, які на момент розлучення
перебували (знаходяться і зараз) у
квартирі відповідачки в АДРЕСА_1:

- М'який куток у зальну кімнату;

- М'який куток у спальну кімнату;

- Диван у спальню;

- Кухонний гарнітур;

- Газова плита «Ardo»;

- Котел газовий двоконтурний
«Vailent»;

- Шафа розсувна у прихожу квартири;

- Шафа дзеркальна у прихожу
квартири;

- Кондиціонер;

- Стінка-сервант в зальну кімнату;

- Спальний гарнітур «Італія»;

- Ванна «Джакузі»;

- Душова кабіна кутова 90х90 см;

- Тумба-вмивальник з мармуровою
поверхнею;

- Стіл кухонний;

- Килим у зальну кімнату розміром
4х5,5 м;

- Килим у спальну кімнату розміром
3х4 м;

- Килимове покриття у прихожу
квартири;

- Мікрохвильова піч марки «LG»;

- Електричний чайник «Saturn»;

- М'який куток шкіряний у кухню;

речі, які на момент розірвання шлюбу
знаходились (знаходяться і зараз) у
нашому домоволодінні в АДРЕСА_2:

- Плита газова 4-х камфорна
«Єлекта»;

- 2 таганка газові настільні;

- Холодильник ХШ-250 промисловий;

- Електрична м'ясорубка
промислова;

майно, яке знаходиться на території
Лубенського міського ринку:

- торгівельний кіоск металевий

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 (ІПН
НОМЕР_1) на користь позивача ОСОБА_1 (ІПН
НОМЕР_2) грошову компенсацію за
нерівність часток при розподілі майна
у розмірі 32300 грн.

Позов мотивований тим, що 24.12.1999 року
між сторонами укладено шлюб. Спільне
життя у них не склалося, у зв'язку з чим
в травні 2010 року рішенням суду шлюб
було розірвано.

За час шлюбу вони придбали вказані
речі, які є спільною сумісною власністю
подружжя.

Після фактичного припинення шлюбних
відносин згоди щодо поділу спільного
майна між позивачем та відповідачкою
досягнуто не було, в зв'язку з чим
позивач просить здійснити поділ
їхнього майна в зазначений вище спосіб.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримав, прохав його
задовольнити.

Відповідач позов не визнала, пояснивши,
що вищезазначені речі під час
подружнього життя не придбавались
взагалі, а деякі із них нею
придбавались особисто, але після
розірвання шлюбу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторін, дослідивши надані докази, суд
приходить до переконання, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав .

Судом встановлено, що сторони по справі
24.12.1999 року зареєстрували між собою
шлюб.

21.05.2010 року на підставі рішення
Лубенського міськрайонного суду шлюб
було розірвано.

Позивач вказує про те, що за час шлюбу
подружжям було придбані речі (перелік
яких зазначено вище), а отже відповідно
до норм цивільного законодавства такі
речі є сумісною власністю подружжя і
позивач має право поділ цього майна з
виділенням йому ? цих речей.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За ст. 190 ЦК України майном як особливим
об'єктом вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю.
Майнові права визнаються речовими
правами.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і
робоча худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

За ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що допустимими
доказами у справі щодо джерела і часу
придбання майна подружжям могли б бути
товарні чеки, квитанції банку, договори
купівлі-продажу, накладні на ці товари,
тощо.

Проте, відповідно до ст.60 ЦПК України,
під час розгляду справи позивач не
надав жодний з цих документів щодо
речей, спір про поділ яких він прохає
вирішити суд.

Натомість, відповідачка надала суду
докази, які підтверджують, що частину
майна, яке є спірним, вона придбала
після розлучення.

Зокрема, товарний чек на котел від
10.03.2011 року, накладна на стіл та 4
стільці від 19.12.2011 року, товарний чек на
плиту газову, плиту електричну, таганок
газовий від 16.04.2012 року, товарний чек на
холодильник LG-489, кондиціонер від 08.02.2011
року, товарний чек на м'який куток від
23.09.2011 року, товарний чек на чайник від
20.01.2012 року, товарний чек на телевізор
від 11.10.2012 року, товарний чек на
покриття, кавролін від 15.01.2012 року (а.с.
36-39).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивач не
надав належні та допустимі докази в
підтвердження своїх позовних вимог.

Крім того, одним із доводів позивача є
те, що під час судового розгляду справи
ухвалою суду від 06.12.2013 року призначено
судову товарознавчу експертизу, на
вирішення якої поставлено питання щодо
визначення ринкової вартості на спірне
майно.

Згідно висновку Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 20.06.2014 року надати
експертний висновок не є можливим,
оскільки не було задоволено клопотання
експерта про надання для дослідження
додаткових матеріалів, а саме:
«Забезпечити безперешкодне обстеження
майна, надати довідку з сервісного
центру про стан електротехніки, якщо
така наявна, надати товарну-супровідну
документацію на придбання майна,
надати відомості щодо дати придбання
та строків експлуатації майна,
відомості про ремонтні роботи під час
використання зазначених виробів».

В цьому випадку позивач просить
визнати факт, для з'ясування якого
експертиза була призначена,
посилаючись на положення ст. 146 ЦПК
України, за якою у разі ухилення особи,
яка бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

Між тим, суд зазначає, що експертиза
призначалася лише щодо ринкової
вартості майна. Підставою ж для відмови
в позові суд зазначає недоведеність
обставин того, що спірне майно придбане
подружжям під час шлюбу.

Крім того, судом встановлено, що за
договором купівлі-продажу від 26.03.2014
року відповідачка подарила квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Відтак, доводи позивача про ухилення
відповідачки від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі є
безпідставними, оскільки житлове
приміщення, про доступ до якого
клопотав експерт, не знаходилося в її
власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в задоволені цього позову
слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 60, 70 Сімейного Кодексу
України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.
5-12, 57, 60, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна
подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення суду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Гудков С. В.