АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» Бацей Тетяни
Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про визнання договору
недійсним частково за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 23 грудня 2013 року,

встановила:

ОСОБА_1 у листопаді 2013 року звернулася
до суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» визнання договору
недійсним частково.

Вказувала, що між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладено договір кредиту 7 червня 2006
року №CVHOGK00000185.

Посилалася на те, що пункти 3.2 та 4.1
договору є несправедливим та є
наслідком дисбалансу договірних прав
та обов?язків, оскільки встановлюють
вимогу щодо сплати непропорційно
великої суми підвищених відсотків та
пені (понад п?ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
зобов?язання.

Також п.3.4 договору визначено порядок
нарахування відсотків у нечіткий,
незрозумілий та двозначний спосіб.

Просила визнати пункти 3.2 та 4.1 договору
між публічним акціонерним

товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7

№22ц-300 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Дудаков С.Є.

Категорія: 19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

червня 2006 року №CVHOGK00000185 недійсними.

Змінити п.3.4 договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 7 червня 2006 року №CVHOGK00000185,
зазначивши, що нарахування відсотків
здійснюється на останню дату списання
відсотків, при цьому відсотки
розраховуються на фактичний залишок
заборгованості за кожний календарний
місяць, виходячи з відсоткової ставки у
розмірі 1,0% на місяць. Відсотки
розраховуються щомісяця за період із
першої дати поточного періоду сплати
включно. Дата погашення кредиту в
розрахунок не включається. Повне
погашення відсотків здійснюється не
пізніше дня повного погашення суми
кредиту.

Зобов»язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» здійснити перерахунок за
договором між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7
червня 2006 року №CVHOGK00000185.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року у
позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
вважав недоведеним, що пункти 3.2, 3.4 та 4.1
договору між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7
червня 2006 року №CVHOGK00000185 є
несправедлими.

Такі висновки суду першої інстанції
стверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом
про визнання договору недійсним
частково, обставинами, якими
обґрунтовувала свої вимоги, зазначала
несправедливість пунктів 3.2 та 4.1
договору між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7
червня 2006 року №CVHOGK00000185, порушення
принципу рівності сторін, подвійну
відповідальність.

Правовою підставою ОСОБА_1 визначала
положення ч.2 ст.18, п.5 ч.3 ст.18, п.4 ч.1 ст.21
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання п.3.4 договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 7 червня 2006 року №CVHOGK00000185 недійсним
мотивовані визначенням порядку
нарахування відсотків у нечіткий,
незрозумілий та двозначний спосіб.

При цьому ОСОБА_1 посилалася на правила,
встановлені ч.2 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

На підставі ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5
та 6 ст.203 цього Кодексу.

Встановлено, що між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладено договір кредиту 7 червня 2006
року №CVHOGK00000185.

Згідно з ч.3 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені законом.

Згідно із п.23 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції, є
споживчим кредитом.

За змістом п.1.1 договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 7 червня 2006 року №CVHOGK00000185 банк
зобов»язується надати позичальникові
кредитні кошти шляхом надання
готівкових коштів у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії у розмірі
148000 доларів США для придбання будинку.

Оскільки публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» відкрито позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі, особливості регулювання
відносин сторін визначаються Законом
України «Про захист прав споживачів».

Крім того, необхідність застосування
цього Закону України до споживчого
кредитування звернуто увагу у Рішенні
Конституційного Суду України № 15-рп/2011
від 10 листопада 2011 року (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У цьому Рішенні Конституційного Суду
України зазначено, що у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг держава забезпечує особливий
захист більш слабкого суб'єкта
економічних відносин, а також фактичну,
а не формальну рівність сторін у
цивільно-правових відносинах, шляхом
визначення особливостей договірних
правовідносин у сфері споживчого
кредитування та обмеження дії принципу
свободи цивільного договору. Це
здійснюється через встановлення
особливого порядку укладення
цивільних договорів споживчого
кредиту, їх оспорювання, контролю за
змістом та розподілу відповідальності
між сторонами договору.

За змістом п.3.2 наведеного договору при
порушенні позичальником зобов»язань
по погашенню кредиту, передбачених
пп.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору,
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 2,52% на
місяць, нараховані на суму непогашеної
в строк заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 4.1. договору при порушенні
позичальником будь-якого з
зобов»язань, передбачених пп.2.2.2, 2.2.3
даного договору, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов»язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожний
день прострочки.

На підставі ч.5 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» до договорів
із споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

Водночас за змістом п.3 ч.5 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки.

З огляду на наведене до правил,
встановлених п.3.2 договору між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 7 червня 2006 року
№CVHOGK00000185, якими передбачено зміни
відсоткової ставки, не застосовуються
положення Закону України «Про захист
прав споживачів» про несправедливі
умови.

Натомість, п.4 ч.5 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах,
згідно з якими встановлюються
дискримінаційні стосовно споживача
правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Однак, ОСОБА_1 позовні вимоги про
визнання п.3.2 договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 7 червня 2006 року №CVHOGK00000185 недійсним
не пов»язувала із встановлення
дискримінаційних правил зміни
відсоткової ставки.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п?ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов?язань за договором.

За змістом положень п.14 ч.1 ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» банківські та інші
фінансові послуги, що надаються
відповідно до Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
вважаються фінансовими послугами.

З огляду на наведене договір про
надання споживчого кредиту є договором
про надання фінансових послуг.

Пунктом 19 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
продукція - будь-які виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

У такому разі вартість продукції за
договором споживчого кредиту
визначається як вартість споживчого
кредиту.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом,
посилалася на встановлення п.4.1
договору пені в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення, що становить 54% річних
від вартості послуги.

При цьому розмір пені за рік у
грошовому виразі визначався ОСОБА_1 в
сумі 13627 доларів США 12 коп.

Ураховуючи наведене, визначення
розміру пені за рік у процентному
значенні 54% не відображає
співвідношення суми компенсації до
вартості продукції.

У той же час розмір пені за рік у
грошовому виразі не перевищує
п?ятидесяти відсотків вартості
кредиту, що становить 148000 доларів США.

Не заслуговують на уваги доводи ОСОБА_1
щодо визначення суми компенсації з
урахуванням відсоткової ставки
відповідно до п.3.2 договору.

Оскільки, проценти є платою за
користування кредитом.

Крім того, ОСОБА_1 визначено грошовий
вираз підвищеної процентної ставки, що
становить 30% річних, в сумі 21258 доларів
США 30 центів, яка разом з розмір пені за
рік також не перевищує п?ятидесяти
відсотків вартості кредиту.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що
нарахування відсотків здійснюється в
останню дату списання відсотків, при
цьому відсотки розраховуються на
фактичний залишок заборгованості за
кожен календарний день, виходячи з
фактичної кількості користування
кредитом - 360 днів у році. Відсотки
розраховуються щомісяця, за період з
першої дати поточного періоду сплати
включно. Дата погашення кредиту в
розрахунок не включається. Повне
погашення відсотків здійснюється не
пізніше дня повного погашення суми
кредиту.

За змістом частини 1-2 ст.19 наведеного
Закону забороняється нечесна
підприємницька практика.

Нечесна підприємницька практика
включає будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Відповідно до частини 5-7 ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача такі положення також
підлягають зміні або договір може бути
визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору. Якщо до положення вносяться
зміни, такі зміни вважаються чинними з
моменту їх внесення.

Доводи ОСОБА_1 щодо викладення у п.3.4
договору інформації про відсотки за
користування кредитом у двозначний
спосіб пов»язувала із вимогами п.1.1
договору, яким встановлено розмір
відсотків за користування кредитом 1,0%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Разом з тим п.1.1 встановлено розмір
відсотків за користування кредитом, а
п.3.4, що оспорюється, визначено порядок
нарахування відсотків.

За таких обставин визначення порядку
нарахування відсотків за п.3.4 договору
фактично зводиться до методу
нарахування відсотків.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1
про встановлення п.3.2 та п.4.1 договору
між публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 7 червня 2006 року
№CVHOGK00000185 подвійної відповідальності.

За правилами ч.1 ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов»язання за
кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, згідно із ч.ст.536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов»язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави для висновку про те, що
проценти та неустойка є різними
правовими інститутами, обмеження
можливості одночасного застосування
яких законом не встановлена.

Таким чином, п.3.2 договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 7 червня 2006 року №CVHOGK00000185
встановлено збільшення плати за
користування кредитом, на відміну від
якого п.4.1 наведеного договором
передбачено санкцію у разі порушення
зобов»язання у вигляді пені, що є
засобом забезпечення виконання
зобов»язання.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: