Справа № 459/206/14
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2738/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: представника
відповідача Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
Дац Н.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
завданої трудовим каліцтвом та
професійним захворюванням , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 лютого 2014 року
позов ОСОБА_4 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої трудовим
каліцтвом та професійним
захворюванням - задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_4,
ПІН: НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1 -10000
(десять тисяч) грн. відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Рішення суду оскаржив Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що позивачем не було долучено
медичного висновку про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві. Не подано медичних
документів, які б підтверджували
перенесені стрес-депресію, які зазнав
позивач внаслідок моральних страждань
у результаті отриманого ушкодження
здоров'я на виробництві.

Також зазначає, що судом не взято до
уваги та обставина, що позивачу
здійснюються Відділенням виконавчої
дирекції Фонду в м. Червонограді
щомісячні страхові виплати у зв'язку з
частковою втратою професійної
працездатності. Було виплачено
одноразову страхову виплату у зв'язку з
встановленням вперше стійкої втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням.

Просить прийняти рішення, яким
скасувати рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
11.02.2014р. по справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду в
м. Червонограді про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконані
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання та в позові
ОСОБА_4 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
Дац Н.І. на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_4 протягом 1963-2002
р.р. працював на підприємствах по
видобутку вугілля, які на даний час
входять до складу ДП «Львіввугілля»,
про що свідчать відповідні записи в
трудовій книжці.

Згідно акту розслідування нещасного
випадку на виробництві форми Н-1 віл
16.02.1981 р., ОСОБА_4 під час роботи отримав
травму пальця лівої руки.

31.05.2002 р. ОСОБА_4 був звільнений з роботи
з ВП «шахта «Межирічанська» ДП
«Львіввугілля» за станом здоров'я
відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
10.06.2002р., комісією ДВАТ «шахта
«Межирічанська» було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання позивача та
зроблено висновок про шкідливі умови
праці, які характеризуються умовами в
основному пов'язаними контактом з
вугільно - породним пилом в
концентрації вище ГДК, несприятливим
мікрокліматом. Названі захворювання
виникли внаслідок його роботи у
шкідливих умовах в підземних виробках
вугільних шахт на протязі тривалого
часу.

Висновком Львівської обласної МСЕК від
25.07.2002 року, позивачу вперше та
безтерміново встановлено III групу
інвалідності та 50% втрати професійної
працездатності, з яких 40% у зв'язку
професійним захворюванням та 10 %
внаслідок трудового каліцтва.

Від отриманих професійного
захворювання та трудового каліцтва
позивач вимушений постійно звертатись
за медичною допомогою, що
підтверджується медичною карткою та
виписками з історії хвороб.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги положення ст. 23 Цивільного
кодексу України, відповідно до якого
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, яка, зокрема полягає у
фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку
з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.03.2007 року
виключено частину 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України.

Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визнано
конституційними, а право громадян на
відшкодування шкоди не порушено,
оскільки таке право передбачено ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 2371
Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про
працю України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 237
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

При визначені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції були враховані
характер правопорушення, глибина
фізичних та душевних страждань, а також
вимоги розумності і справедливості.

Щодо вимог апеляційної скарги про
застосування строку позовної давності
до даного виду правовідносин, то такі
не заслуговують на увагу з огляду на те,
що вимоги позивача випливають з
особистих немайнових прав. Відповідно
до п.1 та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на
вимогу, що випливає з порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених законом, та на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров`я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.

Наведене спростовує твердження
апелянта про незаконність рішення суду
першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
відхилити.

Рішення Червоноградвського міського
суду Львівської області від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.