справа № 165/563/14-ц
провадження №4-с/165/7/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський
міський суд Волинської області в
складі:

головуючого судді

Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря

Харук Ю..,

скаржника

ОСОБА_1,

державного виконавця

Гальчика С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії та бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського МУЮ, в особі
заступника начальника ВДВС ОСОБА_2
щодо невиконання постанови ВП №38501505
від 17.06.2013 року,-

встановив:

28 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із вказаною скаргою, просить повернути
належний йому на праві власності
транспортний засіб Мітсубісі Паджеро
Спорт 2 реєстраційний номер НОМЕР_1.
Вказує, що повернення автомобіля
необхідно оформити актом
приймання-передачі транспортного
засобу, в якому зазначити цілісність і
технічний стан транспортного засобу,
наявність особистих речей та грошових
коштів сумі 10 000 доларів США.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що
06 грудня 2012 року на підставі постанови
ВДВС від 23 листопада 2011 року про розшук
та затримання транспортного засобу був
затриманий належний йому автомобіль
MITSUBISHI PADJERO SPORT. Ухвалою апеляційного
суду Волинської області від 26 грудня 2012
року скасовано постанову заступника
начальника ВДВС Нововолинського МУЮ
ОСОБА_2 про розшук та затримання
вказаного транспортного засобу. 17
червня 2013 року заступником начальника
ВДВС ОСОБА_2 винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа про
скасування постанови про розшук та
затримання транспортного засобу від 23
листопада 2011 року. Вказує, що на даний
час постанова, згідно якої скасовано
розшук і затримання транспортного
засобу залишається фактично не
виконаною, оскільки спірний
автомобіль йому, як законному
володільцю, до сьогоднішнього дня, не
повернуто. Просить зобов'язати ВДВС
повернути належний йому на праві
власності транспортний засіб
Мітсубісі Паджеро Спорт 2,
реєстраційний номер НОМЕР_2, та
оформити таку дію актом
приймання-передачі транспортного
засобу, в якому зазначити цілісність і
технічний стан транспортного засобу,
наявність у ньому речей та грошових
коштів ОСОБА_1

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
свою скаргу підтримав з наведених у ній
підстав, просить її задовольнити.
Вказує, що звернувся в суд за захистом
свого права власності на транспортний
засіб, оскільки воно порушене
державним виконавцем, який
безпідставно передав в грудні 2012
року належний ОСОБА_1 автомобіль
невідомим особам і по даний час власник
не проінформований про місце
знаходження його майна та про осіб, які
ним неправомірно користуються.

Державний виконавець Гальчик С.М.
скаргу не визнав, та заперечуючи щодо
її задоволення вказує, що на виконанні
у ВДВС Нововолинського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження за №
29987411 про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитними
договорами. В процесі проведення
виконавчих дій, з метою виявлення
належних боржнику грошових коштів ним
були скеровані відповідні запити до
банківських установ, звідки надійшли
відповіді про відсутність коштів у
боржника. Вказує, що у разі відсутності
в боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»,
необхідно звертати стягнення на
належне боржнику інше, в першу чергу
рухоме майно. У зв’язку з цим ним, як
державним виконавцем, 25.01.2011 року
складено акт опису й арешту майна, яке
належить ОСОБА_1, в тому числі на
автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а також
винесено постанову про арешт цього
майна та оголошення заборони на його
відчуження. 06 грудня 2012 року
працівниками Нововолинського ВДАІ
було затримано автомобіль належний
ОСОБА_1 та розміщено на штрафному
майданчику Нововолинського МВ УМВС. В
подальшому цей транспортний засіб було
передано на відповідальне зберігання
стягувачу ПАТ «УкрСиббанк», який є
одночасно і заставодержателем даного
майна. Вважає, що проведені ним
виконавчі дії відповідають вимогам
чинного законодавства, а тому просить
відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1
Наголосив, що ним закінчено виконавче
провадження про скасування постанови
про розшук і затримання зазначеного
транспортного засобу, однак це не
впливає на виконання рішення суду про
стягнення заборгованості в межах якого
державний виконавець на вимогу
стягувача має право звернути стягнення
на заставне майно, яким і є
транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport»
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Заслухавши пояснення скаржника,
державного виконавця, дослідивши
письмові докази по справі, суд прийшов
до висновку, що скарга є безпідставною
і до задоволення не підлягає, виходячи
з наступного.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції ОСОБА_2 від 23 листопада 2011 року
в ході примусового виконання зведеного
виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_1 в користь юридичних
осіб кредитної заборгованості, було
оголошено розшук та затримання
транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero
Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_1 (а.с.37).

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 26 грудня 2012 року (а.с.38-39)
скасовано постанову про розшук та
затримання транспортного засобу від 23
листопада 2011 року.

Постановою заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Нововолиснького МУЮ ОСОБА_2 від 17.06.2013
року (а.с.36) відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа № 0312/773/2012 виданого
11.06.2013 року Нововолинським міським
судом Волинської області про
скасування постанови заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Нововолинського МУЮ
ОСОБА_2 про розшук і затримання
транспортного засобу від 23 листопада
2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов’язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання
рішення є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб (п.1 ч.1 ст. 32 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов’язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, залежно від майнового
стану боржника, і наявності у нього
заборгованості перед іншими
кредиторами.

Відповідно до п.п. 1 та 6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов’язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Пунктом 1 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

За вимогами ст. 55 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження,
якою накладається арешт на майно
боржника та оголошується заборона на
його відчуження; винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні в банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.
Державним виконавцем за постановою про
відкриття виконавчого провадження або
за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження може бути накладений арешт
у межах суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат,
пов’язаних з проведенням виконавчих
дій на виконання на все майно боржника
або окремо визначене майно боржника.

В судовому засіданні встановлено і
цього не заперечує скаржник ОСОБА_1, що
на примусовому виконанні у ВДВС
Нововолинського МУЮ перебуває зведене
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_1 в користь юридичних осіб
кредитної заборгованості.
«УкрСиббанк» є заставодержателем
автомобіля НОМЕР_3, належного ОСОБА_1, і
стягувачем, в інтересах якого
постановою державного виконавця від
25.01.2011 року було накладено арешт та
оголошено заборону на відчуження
даного транспортного засобу, яка є
законною, що встановлено ухвалою
Нововолинського міського суду від
07.06.2013 року (а.с.19-20), і набула чинності 17
липня 2013 року.(а.с.21-23).

Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведені обставини, а також
вимоги вищенаведених норм чинного
законодавства, суд вважає, що права чи
свободи заявника під час вчинення
оскаржуваних дій державним виконавцем
не було порушено, останній діяв в межах
повноважень та відповідно до Закону
«Про виконавче провадження». Він також
в повному об’ємі виконав постанову ВП
№ 38501505 від 17 червня 2013 року, оскільки,
як в суді підтвердив скаржник ОСОБА_1,
скасував постанову від 23 листопада 2011
року про розшук і затримання
транспортного засобу.

За вимогами норм ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
суд постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги, якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчиненні відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця і права чи свободи заявника
не було порушено.

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд,

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1
на дії та бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського МУЮ, в особі
заступника начальника ВДВС ОСОБА_2
щодо невиконання постанови ВП №38501505
від 17 червня 2013 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги. Уразі
подання апеляційної скарги, ухвала
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук