АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/5188/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м.
Дніпропетровськ
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора
Дніпропетровської області на рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 березня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури
Дніпропетровської області, ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
треті особи Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_3, про
визнання дій неправомірними, зняття
арешту з майна та відшкодування
моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до Прокуратури
Дніпропетровської області, ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
треті особи Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_3, про
визнання дій неправомірними, зняття
арешту з майна та відшкодування
моральної шкоди(а.с.4-10).

Позивачка зазначала, що під час
кримінального провадження відносно її
колишнього чоловіка ОСОБА_3 та інших
осіб, 17.08.2011 року слідчим прокуратури
Дніпропетровської області в її оселі
АДРЕСА_1 було здійснено обшук та виїмку
належного їй майна, а саме: ноутбук ASUS
K32F серійний номер A7NOAS308937396, оригінал
трудової книжки на її ім'я, оригінали
правовстановлюючих документів на
комору АДРЕСА_2, оригінали
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1, ключі та оригінали
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів, автомобілі BMW X5 реєстраційний
номер НОМЕР_5 та Range Rover реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Постановами слідчого Прокуратури
Дніпропетровської області від 19.08.2011
року було накладено арешт на належне їй
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1; комору
АДРЕСА_2; автомобілі BMW X5 реєстраційний
номер НОМЕР_5 та Range Rover реєстраційний
номер НОМЕР_2.

В період з 2011 року по грудень 2013 року
вона неодноразово зверталась з заявами
до різних державних установ про
повернення належного їй майна та
зняття арешту, оскільки вона не є ні
підозрюваною ні обвинуваченою по
кримінальній спарві, проте ці заяви та
скарги не були розглянуті належним
чином.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що вилучення та
накладення арешту на зазначене майно
порушує її права як єдиного законного
власника майна, ОСОБА_2 просила: визнати
дії прокуратури Дніпропетровської
області щодо накладення арешту на
належне їй майно та його вилучення
неправомірними; постанову слідчого
прокуратури Дніпропетровської області
по кримінальній справі №70119042 від 19.08.2011
року про накладення арешту на
автомобілі BMW X5 реєстраційний номер
НОМЕР_5 та Range Rover реєстраційний номер
НОМЕР_2 скасувати; постанову слідчого
прокуратури Дніпропетровської області
по кримінальній справі №70119042 від 19.08.2011
року про накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1; комору АДРЕСА_2 скасувати;
майно, що належить їй, ОСОБА_2, а саме:
квартира АДРЕСА_1; комора АДРЕСА_2,
автомобіль BMW X5 реєстраційний номер
НОМЕР_5, автомобіль Range Rover
реєстраційний номер НОМЕР_2 зняти з-під
арешту; зобовязати відповідальну за
зберігання майно особу - прокуратуру
Дніпропетровської області передати їй,
ОСОБА_2, автомобіль BMW X5 реєстраційний
номер НОМЕР_5 та автомобіль Range Rover
реєстраційний номер НОМЕР_2, оригінали
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, ключі та оригінали
свідоцтва про реєстрацію транспортних
засобів на автомобілі, а також наступні
речі: оригінал трудової книжки на ім'я
ОСОБА_2, ноутбук ASUS K32F серійний номер
A7NOAS308937396, що були вилучені під час
проведення обшуку в її квартирі
АДРЕСА_1 від 17.08.2011 року відповідно до
протоколу виїмки від 17.08.2011 року;
стягнути з прокуратури
Дніпропетровської області на її
користь моральну шкоду, завдану
неправомірними діями прокуратури
Дніпропетровської області в розмірі 20
000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 17 березня
2014 року позов задоволено
частково(а.с.82-86).

Визнано дії Прокуратури
Дніпропетровської області щодо
накладення арешту на належне ОСОБА_2
майно та його вилучення
неправомірними.

Знято арешт з майна, яке належить
ОСОБА_2, а саме: з квартири АДРЕСА_1; з
комори АДРЕСА_2; автомобіля BMW X5
реєстраційний номер НОМЕР_5.

Знято арешт з автомобіля Range Rover
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_4 та знаходиться у
володінні та користуванні ОСОБА_2.

Зобов'язано Прокуратуру
Дніпропетровської області передати
ОСОБА_2 автомобілі BMW X5 реєстраційний
номер - НОМЕР_5, Range Rover реєстраційний
номер НОМЕР_2; ключі та оригінали
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів, оригінали правовстановлюючих
документів на квартиру АДРЕСА_1,
оригінали правовстановлюючих
документів на комору АДРЕСА_2,
оригінал трудової книжки на ім'я
ОСОБА_2, ноутбук ASUS модель K32F серійний
номер A7NOAS308937396/.

Стягнуто з Прокуратури
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000
грн., судові витрати в розмірі 487,20 грн.,
а всього - 5 487,20 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.92-97).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

По справі встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору дарування від 22 грудня 2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №8799, що
підтверджується зазначеним договором
та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно(а.с.23-24).
Комора АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 03
грудня 2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №9190, що
підтверджується зазначеним договором
та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно(а.с.21-22).

Автомобіль BMW X5 реєстраційний номер
НОМЕР_5 належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_6 від 08.11.2007 року(а.с.20).

В користуванні та володінні ОСОБА_2
на підставі довіреності ОСОБА_4 від 23
травня 2011 року також знаходиться
автомобіль Range Rover реєстраційний номер
НОМЕР_2(а.с.18-19).

Постановами слідчого Прокуратури
Дніпропетровської області від 19.08.2011
року накладено арешт на майно, що
належить ОСОБА_2, а саме: квартиру
АДРЕСА_1; комору АДРЕСА_2; автомобіль BMW X5
реєстраційний номер НОМЕР_5 та
автомобіль Range Rover реєстраційний номер
НОМЕР_2. Під час обшуку квартири №7 по
вулиці Благоєва у м.Дніпропетровську
були вилучені ноутбук ASUS модель К32F
серійний номер А7NOAS308927296, оригінали
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 та оригінали
правовстановлюючих документів на
комору АДРЕСА_2, оригінали свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів, ключі
від автомобілів та автомобілі BMW X5
реєстраційний номер НОМЕР_5 та Range Rover
реєстраційний номер НОМЕР_2(а.с.13-15, 45-47).

Під час обшуку та виїмки 17.08.2011 в
приміщенні за адресою: АДРЕСА_3, яке
належить на праві власності ОСОБА_6
була вилучена трудова книжка на ім'я
ОСОБА_2(а.с.71-72).

Із постанови слідчого Прокуратури
Дніпропетровської області від 16 лютого
2012 року вбачається, що під час
досудового слідства по кримінальній
справі відносно ОСОБА_3 вказане майно
не було приєднано до справи у якості
речових доказів(а.с.48-57).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є
стороною кримінального провадження.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відносно
якого порушена кримінальна справа
№70119042, розірваний рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
26 січня 2001 року(а.с.11-12), право власності
на зазначене майно набуто ОСОБА_2 у
період 2006-2008 років, кримінальна справа
відносно ОСОБА_3 порушена у липні 2011
року.

Статтею 55 Конституції України
передбачено право кожного на захист
своїх прав і свобод від порушень і
протиправних посягань будь-якими не
забороненими законом засобами.

За правилами ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду УРСР №6 від 27.08.1976 року(з
послідуючими змінами) "Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису" роз'яснено, що за
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 не є
стороною кримінального провадження,
порушеного відносно ОСОБА_3, що
вилучені автомобілі, ноутбук, трудова
книжка, правовстановлюючі документи на
нерухоме майно та ключі від
автомобілів, а також нерухоме майно
належать ОСОБА_2 на праві власності,
вказане майно не зазначено речовими
доказами по кримінальній справі, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що вимоги ОСОБА_2
грунтуються на її праві власності на
арештоване майно. Оскільки
законодавство про захист права
власності поширюється на встановлені
правовідносини і таке право
захищається шляхом звільнення майна
з-під арешту, суд обгрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_2 про зняття
арешту з майна, зобов'язавши
Прокуратуру Дніпропетровської області
передати їй спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
арешт на майно позивачки було
накладено слідчим в рамках
розслідування ним кримінальної справи
та в порядку, передбаченому
кримінально-процесуальним
законодавством України, а відтак, і
скасовувати його також слід за
правилами, встановленими КПК України,
необгрунтовані, оскільки вимоги особи,
що грунтуються на її праві власності на
арештоване майно, розглядаються за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з-під
арешту.

В порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено при
провадженні в кримінальній справі,
розглядаються заяви боржників на
правильність арешту майна, про що
роз'яснено в п.4 зазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
серпня 1976 року № 6.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстації в частині
визнання неправомірними дій
Прокуратури Дніпропетровської області
щодо накладення арешту на належне
ОСОБА_2 майно та його вилучення, а також
в частині стягнення з Прокуратури
Дніпропетровської області моральної
шкоди підлягає скасуванню з таких
підстав.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

За положеннями ст.ст.2, 3, 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Суб'єктом владних
повноважень є орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

При цьому невід'ємним критерієм
розмежування справи, що розглядається
за правилами цивільного судочинства,
від справи, що розглядається за
правилами адміністративного
судочинства, є характер спірних
правовідносин.

Як видно із справи, ОСОБА_2 оскаржує
дії прокуратури Дніпропетровської
області щодо накладення арешту на
належне їй майно та його вилучення.
Отже, спір в зазначеній частині є
публічно-правовим та стосується
захисту прав, свобод і інтересів у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку прокуратури і
відноситься до юрисдикції
адміністративних судів.

Згідно ст.16 ЦПК України та роз'яснень,
викладених в п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Оскільки суд першої інстанції
розглянув вимоги ОСОБА_2 щодо
оскарження дій прокуратури
Дніпропетровської області в позовному
провадженні, в той час як такі вимоги
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства, то
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині визнання
неправомірними дій прокуратури
Дніпропетровської області щодо
накладення арешту на належне ОСОБА_2
майно та його вилучення підлягає
скасуванню, із закритттям провадження
у справі в цій частині вимог на
підставі п.1 ч.1 ст.205, ст.307 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині
стягнення з прокуратури
Дніпропетровської області моральної
шкоди, суд виходив з того, що саме
прокуратура Дніпропетровської
області, неправомірними діями якої їй
завдана моральна шкода, зобов'язана
відшкодувати таку шкоду.

Однак суд не взяв до уваги, що вимоги
про відшкодування моральної шкоди
пов'язані з вирішенням питання щодо
визнання неправомірними дій
прокуратури Дніпропетровської
області, які підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

При цьому, суд не врахував, що ст.56
Конституції України передбачено право
особи на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК
України).

Шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи(ст.1174 ЦК
України).

Тобто, моральна шкода з зазначених
правовідносин, у разі визнання дій
прокуратури неправомірними у
передбаченому законом порядку,
відшкодовується державою.

Отже, прокуратура Дніпропетровської
області, до якої пред'явлено позов про
відшкодування моральної шкоди, не є
належним відповідачем з зазначених
правовідносин.

За таких обставин колегія судді
вважає, що рішення суду в частині
стягнення з Прокуратури
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5 000
грн. та судових витрат в розмірі 487,20
грн. підлягає скасуванню на підставі п.4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням в цій
частині нового рішенні про відмову в
задоволенні позову.

З наведених мотивів апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 17 березня
2014 року в частині визнання
неправомірними дій Прокуратури
Дніпропетровської області щодо
накладення арешту на належне ОСОБА_2
майно та його вилучення скасувати,
провадження у справі в цій частині
закрити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 17 березня
2014 року в частині стягнення з
Прокуратури Дніпропетровської області
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
розмірі 5 000 грн., судових витрат в
розмірі 487,20 грн., а всього - 5 487,20 грн.,
скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог
до Прокуратури Дніпропетровської
області про стягнення моральної шкоди
відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 березня 2014
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-