Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3600/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 12 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»,
з участю третьої особи філія ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група», про стягнення
страхової суми, -

встановила:

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
відповідача ПрАТ "СК "Українська
страхова група", просив стягнути з
відповідача страхову виплату в сумі 4690
грн., а також 2550 грн. в рахунок
заподіяння моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що 17.09.2010 року
о 16.20 год. керував автомобілем марки
«Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_1 на
вул. Чмоли, 1 у м. Львові. де відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
керованого ним автомобіля та
автомобіля марки «Хонда», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок
чого пасажири автомобіля марки «Ланос»
отримали легкі тілесні ушкодження,
автомобілі - значні технічні
пошкодження. Причиною
дорожньо-транспортної пригоди стало
порушення водієм ОСОБА_4 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Апеляційного суду Львівської області
від 19.09.2012 року.

Цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля марки «Хонда» була
застрахована у ПрАТ «СК «Українська
страхова група». Весь період
розслідування автомобіль марки «Деу
Ланос» знаходився на спецмайданчику
ДАІ. Після ухвалення Апеляційним судом
Львівської області постанови від 19.09.2012
року, звернувся з вимогою про
повернення автомобіля, проте отримав
відповідь, що повинен сплатити 4690 грн.
за збереження автомобіля. Апеляційний
суд в своїй ухвалі від 19.09.2012 року
вказав, що кошти за транспортування
пошкодженого транспортного засобу та
його зберігання можуть бути
відшкодовані страховиком, яким
застрахована цивільна
відповідальність ОСОБА_4

Окрім цього, зазнав і моральної шкоди,
яка виразилась через заподіяння йому
тілесних ушкоджень та фізичного болю,
розмір якої визначив у 2550 грн.

ПрАТ "СК "Українська страхова група"
відмовила йому у відшкодуванні витрат
на збереження автомобіля та
відшкодування моральної шкоди.

Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 12 березня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
повністю.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» в користь
ОСОБА_2 страхову виплату у сумі 4 690 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» в користь
ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 2550 грн.

Стягнуто ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» в користь
ОСОБА_2 229,41 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група».

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення не відповідає
обставинам справи, винесене з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права.

Звертає увагу на те, що спецмайданчик
УДАІ ГУМВСУ у Львівській області не є
стоянкою, а місцем зберігання
тимчасово затриманих транспортних
засобів. Рішення про тимчасове
затримання автомобіля приймається
уповноваженою особою МВС України, тому
ПрАТ "СК "Українська страхова група"
немає юридичних підстав для виплати
страхового відшкодування за послуги
зберігання автомобіля.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу "Деу",
реєстраційний номер НОМЕР_3, власником
даного автомобіля є ОСОБА_5 Позивач не
надав жодних доказів, що шкода завдана
саме йому, оскільки він не є власником,
а лише на підставі довіреності
уповноважений керувати транспортним
засобом.

Окрім цього, покликається на порушення
судом правил підсудності, оскільки
згідно з правовстановлюючими
документами у ПрАТ «СК Українська
страхова група» відсутні будь-які
філії чи представництва, тому з
позовною заявою необхідно було
звертатися в суд за місцезнаходженням
юридичної особи - ПрАТ «СК Українська
страхова група».

Просить рішення Галицького районного
суду м. Львова від 12 березня 2014 року в
частині стягнення з ПрАТ "СК
"Українська страхова група" на користь
ОСОБА_2 страхової виплати в розмірі 4690,00
грн. та в рахунок відшкодування судових
витрат 229,41 грн. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди відмовити повністю за
безпідставністю та необґрунтованістю
заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційну скаргу заперечив, просить
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ПрАТ «СК
Українська страхова група» подав заява
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача, апеляційну
скаргу підтримує в повному обсязі.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача на заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
витрати у сумі 4690 грн. за зберігання
автомобіля на спецмайданчику, які
позивач просить стягнути в свою
користь, належить стягнути з ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група», оскільки це
передбачено ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». На переконання суду першої
інстанції, позивач, будучи учасником
ДТП, був законним користувачем
автомобіля марки «Деу Ланос», такі
витрати не були його ініціативою, а
рядом дій, необхідних до виконання,
після скоєного ДТП.

Крім цього, суд прийняв до уваги доводи
позивача про те, що йому внаслідок ДТП
безумовно була завдана моральна шкода,
яка виразилась у тілесних ушкодженнях
та фізичному болю, а тому стягнув 2550
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки апелянт не погоджується з
оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції лише в частині стягнення 4690
грн. страхової виплати за зберігання
автомобіля на спецмайданчику а також
229,41 грн. судових витрат, апеляційним
судом за правилами ст. 303 ЦПК України
оскаржуване рішення в іншій частині не
перевіряється.

Судом встановлено, що 17.09.2010 року о 16.20
год. на вул. Чмоли, 1 у м. Львові сталась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок зіткнення автомобілів марки
«Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_4 та «Део
Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_2

В результаті ДТП зазначені транспортні
засоби зазнали технічних пошкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода сталась з
вини водія ОСОБА_4, котра в порушення
пунктів 10.1, 10.4, 12.3 Правил дорожнього
руху України, керуючи власним
автомобілем не врахувала дорожньої
обстановки та її змін, під час
розвороту не переконалась, що це буде
безпечним та не дала дорогу
зустрічному автомобілю, що спричинило
дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 03.05.2012 року
справу про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.
124 КУпАП закрито у зв'язку із
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду
Львівської області від 19.09.2012 року
скасовано постанову Миколаївського
районного суду Львівської області від
03.05.2012 року, а провадження в справі про
вчинення ОСОБА_4 адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП закрито у зв'язку із закінченням
строку накладення адміністративного
стягнення.

В мотивувальній частині постанови
зроблено висновок про визнання винною
ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 5-8).

Цивільно-правова відповідальність
водія транспортного засобу "Хонда",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
була застрахована відповідно до
договору обов"язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного 23.03.2010 року між
ОСОБА_6 та ПрАТ "СК "Українська страхова
група".

22.10.2013 року на підставі квитанції від
17.09.2010 року та страхового акту № ЗСЦВ-202
від 26.09.2012 року складено страховий акт
№ ЗСЦВ-202/1 та розрахунок суми
страхового відшкодування до нього.

На підставі вказаних документів ПрАТ
"СК "Українська страхова група"
сплатила 20168,00 грн. страхового
відшкодування та 300 грн. за послуги
евакуатора.

В свою чергу, відповідно до заяви про
переказ готівки № 73790543 від 05.02.2013 року
позивач ОСОБА_2 оплатив на рахунок УДАІ
ГУМВСУ у Львівській області 4690,00 грн.
заборгованості за збереження
транспортного засобу на
спецмайданчику УДАІ.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
витрати у сумі 4690 грн., які позивач
просить стягнути за зберігання
автомобіля на спецмайданчику належить
стягнути з ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група», оскільки
такі витрати належать до страхової
виплати у разі настання страхового
випадку, при цьому такі витрати не були
ініціативою позивача, а викликані
діями працівників правоохоронних
органів для збереження речових доказів
після скоєного ДТП.

Покликання представника відповідача
на те, що у ОСОБА_2 відсутнє право на
відшкодування заподіяної майнової
шкоди є безпідставним, оскільки
відповідно до роз"ясень, які викладені
у п. 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 року "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", особи, які хоч і не є
власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом або
договором (речове право), в силу
приписів ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України,
мають право вимагати відшкодування
шкоди, завданої цьому майну.

Що стосується доводів апеляційної
скарги з приводу незаконності
оскаржуваного рішення з підстав
порушення судом першої інстанції
правил підсудності, колегія суддів
звертає увагу на те, що відповідно до ч.
7 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають
із діяльності філії або представництва
юридичної особи, зокрема страхової
компанії, можуть пред"являтися також за
їх місцезнаходженням.

На офіційному сайті ПрАТ "Страхова
компанія "Українська страхова група"
http://www.ukringroup.com.ua розміщено повідомлення
про адресу філії компанії в м. Львів, по
вул. Вітовського, 35.

Окрім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що клопотання про
повернення позовної заяви позивачу у
зв"язку із недотриманням правил
підсудності було подано представником
відповідача 20.01.2014 року, при цьому,
провадження по справі відкрито ухвалою
від 18.11.2013 року.

Позовна заява може бути повернута
позивачу у випадках, передбачених ч. 2
та ч. 3 ст. 121 ЦПК України до відкриття
провадження по справі.

У разі незгоди відповідача з ухвалою
місцевого суду про відкриття
провадження у даній справі, останній не
був позбавлений можливості оскаржити
таку.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

В супереч доводам апелянта, суд першої
інстанції з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група» -
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин