АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/215/14 Справа №
інстанції - Маймур Ф.Ф.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ПАТ «Морський транспортний банк»,
третя особа - ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним (а.с. 2-4). В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що договір поруки №
00165-СD від 29.12.2006 року укладений від його
імені з ВАТ «Морський транспортний
банк» ним не укладався та не
підписувався, як власноруч, так і з
допомогою жодного іншого способу
підписування, який передбачає діюче
законодавство (зокрема факсимільного
або електронного підпису), жодних
довіреностей, доручень на його
укладання також не ним видавалось, а
тому просив визнати даний договір
недійсним. У судовому засіданні 13.05.2013
року судом було визначено вірне
найменування відповідача як ПАТ
«Марфін Банк» (а.с.24-29,74)

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в
повному обсязі.

Договір поруки № 00165-СD від 29.12.2006
року укладений між Відкритим
акціонерним товариством «Морський
транспортний банк» та ОСОБА_2 - визнано
недійсним.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Марфін Банк» на користь
ОСОБА_2 у рахунок повернення судових
витрат - 2 464 грн. 70 коп. (а.с.139-140).

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Марфін Банк»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову в повному обсязі
(а.с. 144-146).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
договір поруки № 00165-СD було укладено
29.12.2006 року від імені позивача з ВАТ
«Морський транспортний банк» (ПАТ
«Марфін Банк»), згідно якого останній
зобов'язався солідарно відповідати
перед банком за виконання ОСОБА_3, своїх
обов'язків за кредитним договором №
00044/D від 29.12.2006 року (а.с.5).

Ухвалою суду від 03.06.2013 року була
призначена судово почеркознавча
експертиза (а.с.111).

Згідно висновку № 1624-13 почеркознавчої
експертизи від 21.08.2013 року підпис від
імені ОСОБА_2 в договорі поруки № 00165-СD
від 29.12.2006 року виконано не ним, а іншою
особою, що підтверджується даним
висновком, наявним в матеріалах справи
(а.с. 116-124).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно експертних досліджень
спеціалізованою науковою установою
факту письмового укладання між
позивачем та ВАТ «Морський
транспортний банк» (ПАТ «Марфін Банк»)
договору поруки № 00165-СD від 29.12.2006 року
не встановлено, та доведено, що даний
договір між сторонами не укладався,
тобто ОСОБА_2 не підписував даний
договір поруки і ним не вчинялись дії
щодо набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому посилався на ч. 1 ст. 553 ЦК
України, відповідно до якої, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Відповідно до ст. 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним. Частиною 2 ст. 207 ЦК
України передбачено, що Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Відповідно
до ст. 203 ЦК України загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1 інстанції не враховано те, що
відповідач, виходячи з відсутності
достовірних даних автентичності
підпису ОСОБА_2, на взятих для
порівняльного аналізу вільних зразках
підпису на квитанціях про сплату
коштів в 2006-2007 роках, обґрунтовано
ставив під сумнів достовірність
висновку експерта, колегія суддів не до
уваги приймає оскільки відповідно до
висновку судової повторної комісійної
почеркознавчої експертизи
Дніпропетровського науково -
дослідного інституту судових
експертиз № 304-14 від 01 квітня 2014 року,
проведеної на підставі ухвали
Апедяційного суду Дніпропетровської
області від 21.01.2014 року, підписи від
імені ОСОБА_2 в графах (Поручитель) на
першому та другому аркушах, а також
підпис в графі «ОСОБА_2» на другому
аркуші договору поруки №00165-СD від
29.12.2006 року, виконанні не ОСОБА_2, а іншою
особою (а.с. 235-243).

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки не
спростовують правильність висновків
суду. Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
- відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: