У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом концерну «Міські
теплові мережі» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою концерну «Міські
теплові мережі» на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року концерн «Міські
теплові мережі» звернувся до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 є власником нежитлового
приміщення АДРЕСА_1. Посилаючись на те,
що він не оплатив спожиту з листопада
2010 року по квітень 2012 року теплову
енергію, позивач просив стягнути із
нього заборгованість у розмірі 12 867 грн.
05 коп.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 25 лютого 2014 року, у задоволенні
позову концерну «Міські теплові
мережі» відмовлено.

У касаційній скарзі концерн «Міські
теплові мережі» просить скасувати
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що у червні 2010 року відповідач
демонтував опалювальні прилади у
належному йому нежитловому приміщенні,
теплову енергію не споживав, а, відтак,
не повинен сплачувати за неї.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником нежитлового приміщення
АДРЕСА_1.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила),
плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлено інший строк.

Отже, ОСОБА_3 повинен вносити плату за
надані йому послуги з теплопостачання
щомісячно за встановленими нормами і
тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач фактично здійснив
самовільне відключення належного йому
нежитлового приміщення від
централізованого теплопостачання, про
що 11 серпня 2010 року комісією у складі
працівників КП «ВРЕЖО № 11» складено
відповідний акт. Указаний акт
відповідачем у встановленому порядку
не оскаржено та не скасовано.

Питання відключення від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання врегульовано Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 26 Правил відключення
споживачів від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Згідно із п. 25 Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Порядком відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затвердженим наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4
(далі - Порядок), встановлено, що таке
відключення відбувається на підставі
рішення постійно діючої міжвідомчої
комісії, створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 06 листопада 2007 року № 169
були внесені зміни, які унеможливлюють
відключення від мереж центрального
опалення і гарячого водопостачання
окремих квартир у багатоквартирному
будинку і дозволяють таке відключення
лише будинку в цілому.

Згідно з п. 1.2 Порядку для реалізації
права споживачів на відмову від
отримання послуг централізованого
опалення та постачання гарячої води
орган місцевого самоврядування або
місцевий орган виконавчої влади
створює своїм рішенням постійно діючу
міжвідомчу комісію для розгляду питань
щодо відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води, призначає
голову та затверджує її склад,
затверджує положення про роботу
комісії.

Пунктом 2.2 Порядку передбачено, що
комісія розглядає надані документи
лише за наявності затвердженої органом
місцевого самоврядування в
установленому порядку оптимізованої
схеми перспективного розвитку систем
теплопостачання населеного пункту та у
відповідності до неї.

Наступним для здійснення відключення
від централізованого опалення є
отримання від відповідних організацій
технічних умов для подальшої розробки
проекту відключення.

Таким чином, прийнявши до уваги лист КП
«ВРЕЖО № 11» про те, що його
адміністрація не заперечує проти
демонтажу опалювальних приладів у
нежитловому приміщенні відповідача
від системи централізованого опалення,
суди дійшли передчасного висновку, що
концерн «Міські теплові мережі»
погодило та здійснило відключення
цього приміщення від мережі
центрального опалення.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України належним чином не перевірили
та не встановили, чи дотримався
відповідач указаних правил та вимог
щодо відключення його нежитлового
приміщення від системи
централізованого опалення, тобто не
встановили фактичних обставин справи,
від яких залежить правильне вирішення
справи, та норми права, які регулюють ці
правовідносини, а також не перевірили
доводів та наданих сторонами доказів
та фактично ухилились від вирішення
спору по суті. Порушене право позивача
залишилось незахищеним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу концерну «Міські
теплові мережі» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська