У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Боднар О.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Гаврилко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Свалявського районного суду від 31
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
на частку у спільному майні та виплату
грошової компенсації ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про припинення права власності
відповідача на 1/4 будинковолодіння
АДРЕСА_1, визнання за ним права
власності на цю частину
будинковолодіння. Позовні вимоги
мотивовано тим, що 3/4 ч. будинку
належать йому, він проживає в ньому
разом з донькою, її чоловіком та їхніми
двома дітьми. Відповідач проживає у
іншому належному йому будинку. Тому
враховуючи, що розміри спірного
будинку незначні, виділити частку
відповідачу не можливо і відповідач
має інший будинок, звернувся до суду з
даним позовом.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач,
порушив питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу з наведених підстав
підтримав.

Представник відповідача вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
справі та дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження незаконності прийнятого
рішення судом першої інстанції,
оскільки висновок суду не відповідає
обставинам справи: вказівка в рішенні
суду про хибність вартості будинку
оцінювача є невірною; при визначенні
вартості будинковолодіння допоміжні
приміщення не підлягають грошовій
оцінці; не враховано, що в будинку
проживає п'ять осіб.

Ці доводи не можуть бути прийняті до
уваги.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1/ частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2/ річ є
неподільною; 3/ спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4/
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Тому доводи апеляційної скарги
стосовно твердження часу проживання в
цьому будинку та кількості осіб, які
проживають в ньому не мають значення
для застосування вимог зазначеної
норми права і тому не можуть прийматись
до уваги.

По справі встановлено, що власниками
спірного будинку є позивач - 3/4 ч.- та
відповідач -1/4 ч.

По справі проведено суб'єктом
оціночної діяльності оцінку цілого
спірного будинку, хоча до цього будинку
відносяться і допоміжні приміщення:
літня кухня, сарай, вбиральня, які
належать відповідачу на праві
власності пропорційно його долі в
будинку: відповідно до ст.186 ЦК України
річ, призначена для обслуговування
іншої/головної/ речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю; приналежність слідує за
головною річчю, якщо інше не
встановлено законом або договором.
Тому саме по цій причині висновок про
оцінку майна, яке належить сторонам на
праві спільної сумісної власності, не
відповідає дійсним обставинам справи,
оскільки оцінено лише будинок. Більш
цього, підвальні приміщення будинку
також не враховано при визначенні
вартості будинку. Відповідно, внесена
позивачем на депозит суду грошова сума
є невірною, - а ця умова передбачена ч.2
ст.365 ЦК України, - що унеможливлює
застосування вимог ч.1 ст.365 ЦК України.

Крім цього, 1/4 ч. будинку - без
врахування площі підвального
приміщення, яка становить 23 кв.м.,-
загальною площею 91.1 кв.м не є незначною:
ця площа становить 22.77 кв.м., а найбільша
кімната має площу 18.9 кв.м.

Не може бути взятий до уваги і висновок
директора БТІ про не можливість
виділення цієї частини в натурі,
оскільки це висновок не містить
аргументації для такого висновку: цим
висновком лише констатовано, що за
технічними показниками 1/4 ч. об'єкта не
відокремлена, не має окремого входу і
не може бути виділена в натурі.

Іншої аргументації позовна заява не
містить.

Не містить інших доводів і апеляційна
скарга.

Тому суд констатує, що позивачем у
відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України не доведено обставини, на які
він посилався як на підставу позову,
відповідно, висновок суду про відмову у
задоволенні позов є правильним і з цих
же підстав слід відмовити у
задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 306, 314 ЦПК України,
судова колегія ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 31 жовтня 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :