АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1810/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Первак М.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
22 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Березино»
- Мельника Романа Анатолійовича на
рішення Жашківського районного суду
Черкаської області від 14 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Березино» про
витребування земельної ділянки (паю) з
чужого незаконного користування , -

в с т а н о в и л а :

25 лютого 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Березино»
про витребування земельної ділянки
(паю) з чужого незаконного
користування, посилаючись на те, що
вона є власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Червонокутської сільської ради
Жашківського району Черкаської
області, площею 4,09 га. Право власності
на земельну ділянку підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 172078,
виданого 05 жовтня 2004 року, кадастровий
№ :01:001:0087.

01 червня 2009 року між ОСОБА_7 та ТОВ
«Березино» було укладено договір
оренди землі терміном до 01 січня 2014
року, який зареєстрований Жашківським
районним відділом Черкаської
регіональної філії центру ДЗК 09
вересня 2010 року за № 89.

Позивач вказує на те, що в період дії
договору підприємство не добросовісно
виконувало умови договору, тому вона
прийняла рішення використовувати
земельну ділянку самостійно, в зв'язку
з чим 29 травня 2013 року звернулася із
письмовим повідомленням до директора
ТОВ «Березино», що в подальшому вона не
має наміру продовжувати (переукладати)
договір оренди з товариством та
просила повернути земельну ділянку
після закінчення договору оренди, а
саме після 01 січня 2014 року. Однак,
відповіді на дане повідомлення
позивач не отримала.

25 вересня 2013 року ОСОБА_7 звернулася із
письмово заявою до реєстраційної
служби Жашківського районного
управління юстиції про те, щоб ними не
проводилася реєстрація договору
оренди з ТОВ «Березино», оскільки
попередній договір закінчується, а
наступний нею укладатися не буде.

09 грудня 2013 року позивач повторно
передала товариству лист про
заперечення у поновлені договору
оренди землі, в якому вдруге
наголошувалося про те, що вона не бажає
поновлювати з підприємством договір,
та зазначила, що у випадку, коли в
майбутньому ТОВ «Березино» вирішить
скористатися своїм переважним правом
та ініціюватиме процедуру поновлення
укладеного між ними договору, даний
лист слід вважати її відмовою від такої
пропозиції.

Позивач зазначає у позові, що у грудні
на її адресу надійшов лист з проханням
укласти новий договір оренди з ТОВ
«Березино» на нових умова, а саме,
підприємством збільшено орендну плату
до 6,4 %. Після чого, 03 січня 2014 року вона
втретє надіслала товариству лист про
відмову укладати договір оренди та
виставила вимогу в термін до 31 січня
2014 року повернути земельну
ділянку.

Позивач вважає, що підприємство
втратило своє переважне право на
поновлення договору, оскільки порушило
п. 8 договору оренди землі від 01 червня
2009 року та не вчасно звернулося до неї з
пропозицією. На даний час ТОВ
«Березино» незаконно утримує її
земельну ділянку та не дає їй
можливості використовувати її
самостійно, чим порушує її законні
права та інтереси. В зв'язку з цим
позивач звернулася до суду із даним
позовом та просила зобов'язати ТОВ
«Березино» звільнити належну їй
земельну ділянку, згідно державного
акту серії ЯБ № 172078, виданого 05 жовтня
2004 року, кадастровий №
:01:001:0087, яка знаходиться в
адміністративних межах
Червонокутської сільської ради
Жашківського району Черкаської
області, та не чинити перешкод в
користуванні нею; стягнути з ТОВ
«Березино» на її користь понесені
витрати на сплату судового збору та
витрати на оплату юридичних послуг в
розмірі 2500 грн.

Рішенням Жашківського районного суду
Черкаської області від 14 березня 2014
року позов ОСОБА_7 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Березино»
про витребування земельної ділянки
(паю) з чужого незаконного користування
задоволено.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Березино» звільнити
земельну ділянку (кадастровий номер
:01:001:0087) площею 4,09 га, яка належить
ОСОБА_7 на праві власності, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ № 172078,
виданого 05 жовтня 2004 року Жашківською
райдержадміністрацією і знаходиться в
межах Червонокутської сільської ради
Жашківського району, та не вчиняти
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Березино на користь
ОСОБА_7 сплачені судові витрати, а саме:
243,60 грн. судового збору та 2500 грн. за
надання юридичних послуг.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ТОВ «Березино» -
Мельник Р.А. звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на те, що дане рішення
незаконне і таке, що було винесено з
грубим порушенням норм матеріального
та процесуального права, через неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, всупереч
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Просить скасувати
рішення Жашківського районного суду
Черкаської області від 14 березня
2014 року у даній справі.

Сторони про день та час розгляду справи
повідомлені належним чином, в судове
засідання не з'явилися, на адресу суду
від представника позивача та позивача
надійшли заперечення, в яких просять
розгляд справи провести без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції зміні, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не у повному обсязі.

Вирішуючи спір, і задовольняючи
позовні вимоги позивача, суд першої
інстанції виходив з їх доведеності,
пославшись, що орендар за 90 днів до
закінчення строку дії договору
письмово не повідомив орендодавця про
намір продовжити дію договору, тому він
втратив переважне право поновлення
його на новий строк. Суд вирішив
питання про стягнення судових витрат з
відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає висновки
суду законними і обґрунтованими в
частині задоволення позовних вимог ,
однак не погоджується з висновком
суду першої інстанції про повне
стягнення суми судових витрат,
оскільки при стягненні з відповідача
судових витрат на правову допомогу в
розмірі 2500 грн., суд першої інстанції
допустився помилки, порушивши вимоги
закону.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено в судовому засіданні, що
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 172078 від 05 жовтня 2004 року ОСОБА_7 є
власником земельної ділянки, яка
розташована в межах Червонокутської
сільської ради Жашківського району
Черкаської області, площею 4,09 га.

01 червня 2009 року між позивачем ОСОБА_7
та ТОВ «Березино» було укладено
договір оренди землі терміном до 01
січня 2014 року, який зареєстрований
Жашківським районним відділом
Черкаської регіональної філії центру
ДЗК від 09 вересня 2010 року за
№ 89.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі припиняється у разі закінчення
строку, на який його було укладено.

Судом першої інстанції достовірно
встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що позивачем
неодноразово направлялися директору
ТОВ «Березино» заяви про припинення
договору оренди землі після закінчення
строку його дії.

Статтею 33 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що по закінченню
строку, на який було укладено договір
оренди землі, орендар, який належно
виконував обов'язки за умовами
договору, має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
оренди землі на новий строк (поновлення
договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі, якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Пунктом 8 спірного договору
передбачено, що після закінчення
строку договору орендар має переважне
право поновити його на новий строк та
повинен не пізніше, ніж за 90 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Однак, орендар не виконав умови даного
пункту договору та не повідомляв
орендодавця в установлений строк про
переважне право на укладення договору
оренди землі. Лише в грудні 2013 року
позивач отримала від відповідача
лист-повідомлення з пропозицією
укласти новий договір оренди з
виплатою орендної плати в розмірі 6,4 %
від нормативної грошової оцінки.
Проект додаткової угоди позивачу
направлений не був. В зв'язку з чим, 03
січня 2014 року позивачем знову було
передано підприємству
лист-повідомлення про небажання
поновлювати договір оренди землі з
проханням передати їй земельну ділянку
за актом прийому-передачі в термін до 31
січня 2014 року.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що у разі
припинення або розірвання договору
оренди землі орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві земельну
ділянку на умовах, визначених
договором. Орендар не має права
утримувати земельну ділянку для
задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Виходячи із вищевикладеного,
вбачається, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про
зобов'язання відповідача звільнити
належну позивачу земельну ділянку та
не чинити перешкоди в користуванні нею.

Договір про користування земельними
частками ( паями ) на умовах обміну від 19
березня 2014 року, укладений між ТОВ
«Березино» і СФГ «Пащенко « не може
бути взятий до уваги, виходячи в
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона ( боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони ( кредитора ) певну дію (
передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші, тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 510 ЦК України визначено, що
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Відповідно до ст. 511 ЦК України
зобов'язання не створює обов'язку для
третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника або кредитора.

Відповідно до вказаного договору від 19
березня 2014 року власник земельної
ділянки не є стороною договору. В
договорі не встановлено для власника
земельної ділянки будь - яких
обов'язків. Тому це й договір ніяк не
впливає на повернення земельної
ділянки позивачу.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є безпідставними і
підлягають відхиленню, оскільки судом
прийнято законне та обґрунтоване
рішення щодо задоволення позову

Однак, при вирішенні питання про
стягнення судових витрат з відповідача
на користь позивача , суд першої
інстанції допустився помилки, не
врахувавши вимоги чинного закону, тому
оскаржуване рішення в цій частині
підлягає зміні.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати
на правову допомогу входять до витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» від 20
грудня 2011 року № 4191-VI
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій позасудовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Таким чином, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, компенсуються
витрати на правову допомогу, яка
надавалась в судовому засіданні, під
час ознайомленні з матеріалами справи
в суді, під час вчинення окремих
процесуальних дій позасудовим
засіданням.

Проте, суд на зазначене положення
закону уваги не звернув та стягнув з
ТОВ «Березино» на користь ОСОБА_7 2500,00
грн. компенсації витрат на правову
допомогу, незважаючи на те, що
приватний підприємець ОСОБА_8, не
знайомилась з матеріалами справи в
суді, не брала участі в судових
засіданнях та в інших процесуальних
діях за межами суду.

Із матеріалів справи вбачається, що 25
травня 2013 року між позивачем і
приватним підприємцем ОСОБА_8 укладено
договір про надання правової допомоги.

24 лютого 2014 року позивач надала
довіреність ОСОБА_8 для представлення
її інтересів. Згідно даних квитанції до
прибуткового касового ордеру від 20
лютого 2014 року позивачем сплачено
приватному підприємцю ОСОБА_8 2500 грн.,
відомості про те, що вона була допущена
до участі в розгляді справи ухвалою
суду як особа, що надає правову
допомогу, відсутні.

11 березня 2014 року ОСОБА_8 зверталася до
суду із клопотанням про розгляд справи
за її відсутності, як представника
позивача.

Виходячи із викладеного, вбачається, що
ОСОБА_8 приймала участь у розгляді
справи як представник позивача за
довіреністю із повноваженнями
представника, передбаченими ст. 44 ЦПК
України, суд не постановляв ухвалу про
допуск до участі у справі ОСОБА_8, як
особи, яка надає правову допомогу. Крім
того, документ про те, що ОСОБА_8 є
фахівцем у галузі права у матеріалах
справи відсутній. За таких обставин,
відсутні підстави стягувати із
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

З огляду на вищевикладене, при
ухваленні даного рішення судом
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою
підставою для скасування рішення суду
і ухвалення нового рішення або зміни
рішення, тому рішення суду першої
інстанції підлягає зміні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга представника ТОВ
«Березино» - Мельника Р.А. підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції зміні, в частині
стягненні із відповідача на користь
позивача судових витрат в розмірі 2500
грн. за надання юридичних послуг,
зменшивши їх розмір до 243,60 грн. В решті
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Березино» - Мельника
Романа Андрійовича - задовольнити
частково.

Рішення Жашківського районного суду
Черкаської області від 14 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Березино» про
витребування земельної ділянки (паю) з
чужого незаконного користування -
змінити в частині стягнення судових
витрат.

Зменшити розмір судових витрат,
стягнутих із Товариства з обмеженою
відповідальністю «Березино» на
користь ОСОБА_7 до 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :