Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/544/14-ц

Провадження №2/377/230/14

16 червня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі
судді Орла А.С., при секретарі
Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Славутичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, -

УСТАНОВИВ:

13 травня 2014 року до суду
звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом
до ОСОБА_2, який обгрунтовував тим, що 14
жовтня 2013 року відповідач його побив,
завдавши тяжкі тілесні ушкодження, за
що вироком суду від 12 грудня 2013 року
був визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК
України і йому призначено покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років
із встановленням іспитового строку
тривалістю 3 роки. У зв'язку із
завданими відповідачем тілесними
ушкодженнями з 14 по 27 жовтня 2013 року, з 26
листопада по 5 грудня 2013 року та з 17 по 23
січня 2014 року він перебував на
стаціонарному лікуванні, а 12 лютого 2014
року йому встановлена друга група
інвалідності на строк до 1 березня 2016
року. Внаслідок ушкодження здоров'я,
каліцтва та втрати працездатності він
втратив заробіток, у зв'язку з чим
відповідач повинен його компенсувати
за період з часу заподіяння тілесних
ушкоджень до закінчення інвалідності,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати. Крім того, відповідач
заподіяв йому моральну шкоду внаслідок
ушкодження здоров'я та каліцтва,
позбавивши його можливості реалізації
здібностей. У зв'язку з цим позивач
просив стягнути з відповідача: завдану
моральну шкоду в сумі 50000 гривень; 9028
гривень 50 копійок в рахунок
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, за період з 14 жовтня 2013 року
по 31 травня 2014 року включно; щомісячне
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, в розмірі мінімальної
заробітної плати щомісячно, з 1 червня
2014 року по 12 лютого 2016 року; понесені
витрати на правову допомогу в сумі 500
гривень.

Відповідач про час і місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, однак у судове
засідання не з'явився без повідомлення
та за відсутності клопотання про
розгляд справи за його відсутності, у
зв'язку з чим суд ухвалив заочне
рішення на підставі наявних доказів
відповідно до правил ст. 224-226 ЦПК
України.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав і просив його задовольнити.

Перевіривши наявні докази, суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року
близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_2,
знаходячись біля будинку № 16
Добринінського кварталу м. Славутича
Київської області, зустрів
співмешканця своєї матері -
потерпілого ОСОБА_1, якого вирішив
побити з мотиву помсти за сварку, яка
раніше виникла між ним та його матір'ю
ОСОБА_3, внаслідок якої остання
висловила намір покінчити життя
самогубством. З цією метою ОСОБА_2 наніс
ОСОБА_1 один удар кулаком в обличчя, від
якого той упав на землю, після чого
ногами наніс йому один удар по тулубу і
один удар в область скроні з лівого
боку, внаслідок чого завдав
потерпілому тілесних ушкоджень у виді
струсу головного мозку, перелому
кісток скроневої області, які
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини встановлені
вироком Славутицького міського суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
по справі № 377/1445/13-к, що набрав законної
сили, яким ОСОБА_2 визнаний винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1
КК України і йому призначено покарання
у виді позбавлення волі на строк п'ять
років з іспитовим строком три роки
(а.с.27-28).

На час заподіяння тілесних ушкоджень
ОСОБА_1 не працював за трудовим
договором, що підтверджено копією
сторінок його трудової книжки, які
долучені до справи (а.с.6).

З 14 по 15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 перебував
на стаціонарному лікуванні в ДЗ СМСЧ-5 з
діагнозом: «ТЧМТ. Забиття головного
мозку тяжкого ступеню. Вдавлений
перелом лівої виличної кістки» (а.с. 12).

З 15 по 27 жовтня 2013 року ОСОБА_1 перебував
на стаціонарному лікуванні в
нейрохірургічному відділенні
Чернігівської обласної лікарні з
діагнозом: «Відкрита черепно-мозкова
травма з багатоуламковим переломом
кісток основи черепа. Багатоуламковий
імпресійний перелом скроневої кістки з
компресією головного мозку. Забій
головного мозку середнього ступеню
важкості з вогнищем геморагічного
забою в лівій скроневій ділянці. Фаза
клінічної субкомпенсації. Операція
15.10.2013 р. РТЧ в лівій скроневій ділянці з
видаленням геморагічного забою та
вдавленого перелому. Дефект черепа 5х5
см.» (а.с.13, 14, 15).

З 26 листопада по 5 грудня 2013 року ОСОБА_1
перебував на стаціонарному лікуванні в
ДЗ СМСЧ-5 з діагнозом: «ВТЧМТ (14.10.2013):
перелом кісток основного черепа,
вдавлений перелом лівої виличної
кістки, забій головного мозку
середнього ступеня тяжкості з вогнищем
геморагічного забою лівої виличної
ділянки, стан після операції 15.10.2013: РТЧ
в лівій виличній ділянці, видалення
геморагічного забою і вдавленого
перелому, дефект черепа 5х5 см..
Посттравматична енцефалопатія з
правосторонньою пірамідною
недостатністю, елементами моторної і
сенсорної афазії, церебрастенічним
синдромом, когнитивними порушеннями»
(а.с.16).

З 17 по 21 січня 2014 року ОСОБА_1 перебував
на стаціонарному лікуванні у Київській
обласній клінічній лікарні з
діагнозом: «Стан після перенесеної
відкритої черепно-мозкової травми
14.10.2013 р.(забій головного мозку,
багатоуламковий перелом кісток основи
черепа, багатоуламковий імпресивний
перелом скроневої кістки з компресією
головного мозку), стан після
оперативного лікування 15.10.2013 р.
(видалення геморагічного забою та
вдавленого перелому головного мозку),
посттравматичний церебральний
арахноїдит, посттравматична
енцефалопатія II ступеню, з правобічною
пірамідною недостатністю,
лікворо-венозною дисциркуляцією,
вегетативною дисфункцією, вираженим
церебрастенічним синдромом, стійким
цефалгічним синдромом, амнестичним
зниженням» (а.с.18).

Згідно виписки з амбулаторної карти
ОСОБА_1 у зв'язку із зазначеними
діагнозами видано листки
непрацездатності: № 446823 з 14.10.13 по 15.10.13;
№ 095967 з 16.10.13 по 28.10.13; № 447111 з 29.10.13 по
05.12.13; № 447435 з 06.12.13 по 13.01.14; № 402474 з 14.01.14
по 16.01.14; № 255678 з 17.01.14 по 23.01.14; № 402544 з
24.01.14 по 31.01.14. У зв'язку з наявністю
ознак інвалідності і тривалої
непрацездатності видана ф. 088/у для
оформлення на МСЕК (а.с. 31-38).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК сер.
КИО-1 № 0386988 від 12.02.2014 р. ОСОБА_1
встановлена друга група інвалідності з
12 лютого 2014 року з причини загального
захворювання на строк до 1 березня 2016
року. Висновок про умови праці та
характер праці: Може працювати за фахом
- черговий вахтер, комірник в створених
умовах (а.с.25-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті моральна
шкода полягає, зокрема, у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майно або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
засади розумності і справедливості (ч. 3
цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно ч. 1 ст. 1168 цього Кодексу моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 внаслідок вчинення умисного
злочину завдав позивачу ОСОБА_1 тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили
стійку втрату працездатності та
інвалідність II групи в період з 14
жовтня 2013 року по 1 березня 2016 року.

Внаслідок цих винних дій відповідача
на тривалий час втрачені або істотно
погіршені здібності позивача, зокрема
до праці на свій вибір, його позбавлено
або обмежено в можливостях їх
реалізації з метою забезпечення своїх
потреб.

З урахуванням характеру
правопорушення, глибини та тривалості
фізичних і душевних страждань, які
зазнав позивач у зв'язку з каліцтвом та
ушкодженням здоров'я, завданих
відповідачем, ступеню його вини, суд
вважає обгрунтованим і таким, що
відповідає засадам розумності і
справедливості розмір відшкодування
моральної шкоди в межах позовних вимог
на суму 50 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Згідно ч. 2 цієї статті у разі каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я
фізичної особи, яка в момент завдання
шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 3 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №
1317, медико-соціальна експертиза
проводиться особам, що звертаються для
встановлення інвалідності, за
направленням
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів за наявності
відомостей, що підтверджують стійне
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Згідно абз. 1 п.п.1 п. 11 Положення міські,
міжрайонні, районні комісії визначають
ступінь обмеження життєдіяльності
осіб, що звертаються для встановлення
інвалідності, потребу в сторонньому
нагляді, догляді або допомозі,
реабілітації, реабілітаційний
потенціал, групу інвалідності, причину
і час її настання, професію, з якою
пов'язане ушкодження здоров'я, а також
ступінь втрати професійної
працездатності (у відсотках)
працівників, які одержали ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням ними
трудових обов'язків.

Як встановлено судом, на час ушкодження
здоров'я позивач ОСОБА_1 за трудовим
договором не працював і каліцтво не
пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, у зв'язку з чим немає
підстав для визначення
медико-соціальною експертизою ступеню
втрати професійної працездатності, а
механізму визначення ступеня втрати
загальної працездатності чинним
законодавством не передбачено.

У зв'язку з цим, в межах позовних вимог,
відповідач ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 і 2
ст. 1195 ЦК України повинен відшкодувати
позивачу ОСОБА_1 внаслідок втрати ним
загальної працездатності втрачений
заробіток виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на відповідний
місяць, за період з 14 жовтня 2013 року по 12
лютого 2016 року.

При цьому суд погоджується з наведеним
у позовній заяві розрахунком розміру
відшкодування за минулий період (з часу
ушкодження здоров'я до часу ухвалення
судового рішення), тобто з 14 жовтня 2013
року по 31 травня 2014 року на загальну
суму 9028 грн. 50 коп., а в подальшому, з 1
червня 2014 року по 12 лютого 2016 року -
шляхом щомісячного відшкодування в
розмірі мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на відповідний
місяць.

Крім цього, відшкодуванню позивачеві
за рахунок відповідача на підставі ст.
84 і 88 ЦПК України підлягають витрати на
правову допомогу на суму 500 грн.,
підтверджену наданою квитанцією до
прибуткового касового ордера ЮК
«Захист» від 07.05.2014 р..

Керуючись ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1:

- 50 000 гривень на відшкодування
моральної шкоди;

- 9028 гривень 50 копійок на
відшкодування втраченого заробітку за
період непрацездатності з 14 жовтня 2013
року по 31 травня 2014 року включно;

- щомісячне відшкодування
втраченого заробітку в розмірі
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом, в період з 1
червня 2014 року по 12 лютого 2016 року;

- 500 гривень витрат на правову
допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 487
гривень 20 копійок судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто
за письмовою заявою відповідача, яка
може бути подана протягом десяти днів з
дня одержання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем, а у разі залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення - відповідачем у
загальному порядку. Апеляційна скарга
може бути подана позивачем протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідачем - у той же строк з дня
винесення ухвали про залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А. С. Орел