АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретаря Лисак О.А.

з участю відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна подружжя, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 24 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу та поділ спільного майна
подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27
лютого 1981 року між нею та ОСОБА_1 був
укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_3.

Спільне життя з відповідачем не
склалося. З грудня 2007 року між ними
почали постійно виникати сварки,
внаслідок того, що кожний із них мас
різні погляди на сімейне життя та
ведення спільного господарства.

З червня 2012 року подружні стосунки між
ними припинені, спільного господарства
не ведуть. На даний час між ними
втрачено почуття кохання,
взаєморозуміння та взаємоповаги. За
таких обставин, вважає, що сім'я існує
формально. Спір про місце проживання
дитини вирішений в добровільному
порядку.

____________________________________________________________________

Провадж.№ 22ц/794/865/2014 р.
Головуючий у І
інстанції Літвінова О.Г.

Категорія: 46
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

В період шлюбу позивач з відповідачем
придбали певне майно за спільні кошти.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на квартиру від 10.05.2000 року,
позивачці, відповідачу та
повнолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
належить на праві приватної власності
квартира № 4 житловою площею 68,80 кв.м.,
загальною площею 105,70 кв.м., яка
розташована в АДРЕСА_1. Відповідно до
даного свідоцтва кожен з співвласників
мас свою частку в даному майні, а саме:
ОСОБА_1 64/100, ОСОБА_2 18/100, ОСОБА_5 18/100. Але
зважаючи на те, що квартира була
придбана за спільні кошти та в період
шлюбу вважає, що поділ даного майна
повинен відбуватися шляхом поділу
рівних часток по половині між
позивачем та відповідачем. Тобто, 82/100
нашої спільної приватної власності на
квартиру повинно ділитися порівно по
41/100. На даний момент приблизна вартість
квартири складає 400 000 грн. ( чотириста
тисяч гривень).

Також за час шлюбу придбали:
легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO»,
державний помер НОМЕР_2, 2008 року
випуску, приблизна вартість автомобіля
складає 101 631 гривень та легковий
автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер
НОМЕР_1, 2008 року випуску, приблизна
вартість автомобіля складає 121 957
гривень.

Під час розгляду справи
представник позивача в судовому
засіданні зменшив позовні вимоги, а
саме в частині визнання права
власності на 41/100 квартири та 1/2
автомобіля марки ВАЗ 21093 д.р.н. НОМЕР_3
просив залишити без розгляду. В іншій
частині позов задовольнити.

Просила суд постановити рішення яким
розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований в відділі реєстрації
актів цивільного стану Чернівецького
міського управління юстиції 27 лютого
1981 року, поділити майно, а саме стягнути
із ОСОБА_1 на її користь половину
вартості реалізованих без її відома
автомобілів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 24 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Шлюб між сторонами розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101
870 ( сто одну тисячу вісімсот сімдесят)
гривень. - половини вартості
реалізованих автомобілів Фольксваген
Поло, 2007 року випуску Фольксваген
Гольф, 2008 року випуску.

Позовні вимоги в частині визнання за
ОСОБА_2 право приватної власності на 41%
квартири за адресою АДРЕСА_1 та
визнання права приватної власності на
1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 21093 д.н.
НОМЕР_3 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення в частині поділу спільного
майна а саме відшкодування половини
вартості двох автомобілів,
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом було надано неналежну оцінку
матеріалам та обставинам справи.
Просив змінити рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці, відповідно до якого
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її
позову.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до
часткового задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що з червня 2012 року подружні
стосунки між сторонами припинені,
спільного господарства вони не ведуть.
На даний час між ними втрачено почуття
кохання, взаєморозуміння та
взаємоповаги. За таких обставин,
вважав, що їхній шлюб існує формально.
Між сторонами досягнуто згоди щодо
місця проживання неповнолітнього сина,
який залишається на утриманні та
вихованні у позивачки. Стосовно
позовних вимог про поділ майна
подружжя суд першої інстанції вирішив
поділити майно подружжя наступним
чином: стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 101 870 ( сто одну тисячу вісімсот
сімдесят) гривень 00 коп. - половини
вартості реалізованих автомобілів
Фольксваген Поло, 2007 року випуску
Фольксваген Гольф, 2008 року випуску.
Позовні вимоги в частині визнання за
ОСОБА_2 права приватної власності на 41%
квартири за адресою АДРЕСА_1 та
визнання права приватної власності на
1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 21093 д.н.
НОМЕР_3 - залишено без розгляду.

Проте з такими висновками, в частині
поділу майна подружжя, колегія суддів
погодитись не може.

Судом правильно установлено, що 27
лютого 1981 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 був
укладений шлюб, зареєстрований в
відділі реєстрації актів цивільного
стану Чернівецького міського
управління юстиції, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_3.

Спільне життя з відповідачем не
склалося. З грудня 2007 року між ними
почали постійно виникати сварки,
внаслідок того, що кожний із них має
різні погляди на сімейне життя та
ведення спільного господарства.

Відсутність між ними взаєморозуміння
та спільної думки щодо вирішення
звичайних побутових питань спонукали
до повного розриву їхніх відносин.
Позивач вважає, що подальше спільне
проживання та збереження шлюбу
неможливі і є такими, що суперечили б її
особистим інтересам.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов до правомірного висновку про
задоволення позовних вимог про
розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ
спільного майна подружжя, а саме
відшкодування відповідачем половини
вартості реалізованих автомобілів суд
першої інстанції виходив з того, що
автомобілі відповідно до відповіді
ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернівецькій
області були зняті з обліку для їхньої
реалізації. Такі дії відповідач вчинив
без відома позивачки, тому вважає, що
він на власний розсуд розпорядився
спільним майном не повідомивши про це,
тому повинен повернути їй половину
отриманих коштів за реалізацію цих
легкових автомобілів.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, та вважає його таким що
не відповідає обставинам справи,
враховуючи наступне.

У відповідності до ст.ст. 63, 65, 69
Сімейного Кодексу України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

У відповідності до п.22, 23, 30
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями 69-
72 Сімейного Кодексу України, та ст. 372
Цивільного кодексу України. Вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжя,а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання... Рівність прав кожного
із подружжя на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Дослідивши матеріали справи колегією
суддів встановлено, що реалізація
вказаних двох автомобілів була
здійснена під час шлюбу сторін, коли
вони підтримували подружні стосунки,
крім того в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, того що автомобілі
були придбані та реалізовані без
відома та без згоди ОСОБА_2.

Встановлення вказаних обставин
залишилося поза увагою суду першої
інстанції.

Заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що реалізація
автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» була
проведена в інтересах сім'ї, для
придбання іншого автомобіля марки
«VOLKSWAGEN GOLF». Кошти, отримані від
реалізації першого автомобіля були
вкладені в придбання другого, яким
користувались з 2008 року.

Таким чином рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101
870 (сто однієї тисячі вісімсот сімдесят)
гривень, 00 копійок - половини вартості
реалізованих автомобілів Фольксваген
Поло, 2007 року випуску та Фольксваген
Гольф, 2008 року випуску, скасувати слід
скасувати, та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК
України у справі слід провести
розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково .

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 24 квітня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 101 870 (сто однієї тисячі вісімсот
сімдесят) гривень, 00 копійок - половини
вартості реалізованих автомобілів
Фольксваген Поло,2007 року випуску та
Фольксваген Гольф, 2008 року випуску,
скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя про
стягнення 101 870 (сто однієї тисячі
вісімсот сімдесят) гривень, 00 копійок -
половини вартості реалізованих
автомобілів Фольксваген Поло, 2007 року
випуску та Фольксваген Гольф, 2008 року
випуску.

В решті частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 509,35 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: