Справа № 361/131/14-ц Головуючий у І
інстанції Маценко Н.П.Провадження №
22-ц/780/3696/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 40
У Х В А Л А

іменем України

5 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Ромашині
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє
у своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третя особа
Служба у справах дітей та сім'ї
Броварської міської ради Київської
області про вселення,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду у своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей із вказаним вище
позовом, який мотивувала тим, що із 16
лютого 2006 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі відповідачем
ОСОБА_1, від якого мають сина ОСОБА_3 2006
року народження. Після розірвання
шлюбу 11 вересня 2007 року вони продовжили
проживати разом в громадянському
шлюбі, і у них народилося ще два сини:
ОСОБА_4 2008 року народження і ОСОБА_5 2011
року народження. У 2008 році вони на ім'я
відповідача придбали квартиру АДРЕСА_1,
де мешкали і були зареєстровані разом
із їх малолітніми дітьми. У квартирі
також була зареєстрована і мешкала її
неповнолітня дочка від першого шлюбу
ОСОБА_6 1996 року народження.

Вказувала, що у червні 2013 року
відповідач обманним шляхом виселив їх
із спірної квартири, мотивуючи це
орендою для них кращого житла у вигляді
окремого будинку. В даний час
відповідач відмовляє їй та дітям у
проживанні у спірній квартирі, яку здає
квартирантам, а вона з дітьми
залишилася без житла і тимчасово
проживають у своєї сестри. Такими діями
відповідач порушує їх житлові права і
інтереси. У зв'язку із наведеним
просила вселити її та чотирьох дітей:
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Ухвалено вселити до квартири АДРЕСА_1
позивачку ОСОБА_2 та її неповнолітню
доньку ОСОБА_6. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким у задоволенні вимог
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи, що
стверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення судових
повісток, апелянт ОСОБА_1 до суду не
з'явивися, його неявка відповідно до
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов та
вселяючи до спірної квартири позивачку
із донькою, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки тим, що
позивачка та її донька ОСОБА_6
вселилися до спірної квартири як члени
сім'ї власника квартири і
зареєстровані у кварирі. Поскільки
вони у встановленому законом порядку
права користування житлом не втратили,
то мають право користуватися житлом
нарівні із власником, а відтак
заперечуючи проти їх вселення
відповідач порушує їх житлові права.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК
України, згідно якої ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
за рішенням Кролевецького районного
суду Сумської області від 11 вересня 2007
року. Від спільного проживання у сторін
народилося троє синів: ОСОБА_1 2006 року
народження, ОСОБА_4 2008 року народження і
ОСОБА_5 2011 року народження.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1, яку придбав за договором
купівлі-продажу від 28 березня 2008 року.

Також судом встановлено, що у позивачка
ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_6 вселилися до
спірної квартири і зареєстрували там
своє місце проживання у якості членів
сім'ї власника. Із червня 2013 року не
проживають у квартирі. Відповідач
ОСОБА_1 заперечує право колишньої
дружини та її доньки на проживання у
цій квартирі.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин з урахуванням того,
що припинення сімейних стосунків із
власником квартири ОСОБА_1 не позбавляє
ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_6 права
користування жилим приміщенням, суд
правильно задоволив вимоги про
вселення.

Доводи апеляційної скарги про те,
що позивачка із дітьми добровільно
переїхала до орендованого відповідача
будинку, не спростовують висновків
суду про наявність підстав для її
вселення, поскільки суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позивачка та її донька у
встановленому законом порядку не
втратили права користування жилим
приміщенням у спірній кварирі.

Колегія суддів не приймає до уваги як
необгрунтовані посилання апелянта на
те, що позивачка не набула права
користування жилим приміщенням у
спірній квартирі, бо є власником
квартири АДРЕСА_2, а згідно правових
позицій Верховного Суду України за 2001
рік, де вказано, що особа, яка вселилася
до наймача як член його сім'ї, не
набуває права користування жилим
приміщенням, якщо зберігає за собою
право користування іншим жилим
приміщенням у будинку державного чи
громадського житлового фонду. Вказане
роз'яснення стосується виключно жилих
приміщень державного чи громадського
житлового фонду і не стосується жилих
приміщень у будинках (квартирах), які
належать особам на праві власності, а
отже наявність у позивачки іншого
житла не перешкоджає виникненню у неї
права користування іншим жилим
приміщенням у приватному будинку
(квартирі) у встановленому законом
порядку.

Доводи апелянта про те, що спірна
квартира здається в оренду, а вселення
позивачки з донькою буде перешкоджати
його праву розпорядитися належним йому
нерухомим майном безпідставні та
суперечать ст.41 Конституції України,
згідно якої використання власності не
може завдавати шкоди правам, свободам
та гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Твердження апелянта про неповноту
судового розгляду, зокрема недопит
одного свідка з боку відповідача, який
не з'явився з поважних причин,
необгрунтовані, судом повно і
об'єктивно встановлені всі обставини, в
тому числі щодо права позивачки та її
доньки на проживання у спірній
квартирі.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 квітня 2014
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий

Судді :