УХВАЛА

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Іваненко
Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до
Дніпропетровського державного
аграрного університету, Виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, третя особа - ректор
Дніпропетровського державного
аграрного університету Кобець
Анатолій Степанович, про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
компенсаційних виплат та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Дніпропетровського
державного аграрного університету,
виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, третя особа - ректор
Дніпропетровського державного
аграрного університету Кобець А.С., про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсаційних
виплат та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог
вказував про те, що з 16 лютого 2004
року по 28 травня 2013 року працював у
санаторії-профілакторії
Дніпропетровського державного
аграрного університету на посаді
головного лікаря.

Посилаючись на те, що при звільненні
йому не виплачено всіх належних сум,
уточнивши позовні вимоги, просив
стягнути з Дніпропетровського
державного аграрного університету на
його користь заробітну плату за січень
2013 року в розмірі 2 895 грн 48 коп., за
квітень 2013 року в розмірі 3 033 грн. 36 коп.,
за травень 2013 року в розмірі 2 343 грн 96
коп., 2 964 грн 66 коп. невиплаченої
вихідної допомоги, 2 332 грн 84 коп.
компенсації за невикористану
відпустку та 11 761 грн 20 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04
листопада 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.
Стягнуто з Дніпропетровського
державного аграрного університету на
користь ОСОБА_4 2 436 грн вихідної
допомоги при звільненні та компенсацію
за невикористану відпустку в розмірі 2
923 грн 20 коп., а в решті вимог
відмовлено. Стягнуто з
Дніпропетровського державного
аграрного університету в дохід держави
243 грн 60 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та ухвалити
нове рішення, яким позов в цій частині
задовольнити, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що
Дніпропетровський державний аграрний
університет відповідно до ст.
116 КЗпП України повинен був при
звільненні ОСОБА_4 виплатити всі суми,
що належать йому та зазначені в наказі
про звільнення; заробітна плата
позивачу за спірні періоди не
нараховувалася; відсутня вина
Дніпропетровського державного
аграрного університету у невиплаті
ОСОБА_4 всіх сум при звільненні.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 16 лютого
2004 року був прийнятий на посаду
головного лікаря
санаторію-профілакторію
Дніпропетровського державного
аграрного університету.

Наказом Дніпропетровського державного
аграрного університету від 28
травня 2013 року позивача звільнено з
роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України, з виплатою вихідної допомоги у
розмірі середньомісячної заробітної
плати та грошової компенсації за 24
календарних дні невикористаної
щорічної відпустки.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що із позивачем не
проведено розрахунок за зазначеними
вище виплатами.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України апеляційний суд, вирішуючи
справу, дійшов суперечливих за своїм
змістом, взаємовиключних та зроблених
з порушенням норм матеріального й
процесуального права висновків у
рішенні, оскільки встановив, що
Дніпропетровський державний аграрний
університет повинен був виплатити
ОСОБА_4 всі кошти при звільненні, але
одночасно відмовив в позові про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
вважаючи, що вина відповідача у
невиплаті коштів позивачу відсутня,
оскільки ОСОБА_4, як головний лікар
санаторію-профілакторію, що є
відокремленим структурним підрозділом
Дніпропетровського державного
аграрного університету, повинен був
здійснити контроль за своєчасним
нарахуванням та виплатою належних йому
сум, не з'ясувавши, на якій правовій
підставі позивач, будучи вже
звільненим із займаної посади
головного лікаря
санаторію-профілакторію, на підставі
наказу ректора, повинен був
здійснювати контроль проведення з ним
розрахунку, обов'язок по своєчасному
здійсненню якого за змістом
ст. ст. 116, 117 КЗпП України покладено
саме на підприємство, установу,
організацію (роботодавець), а не їх
структурні підрозділи.

Крім того, апеляційний суд не врахував,
що норми трудового законодавства не
містять обов'язку проведення
звільненим працівником перевірки
своєчасності нарахування та виплати
належних йому сум роботодавцем і такої
підстави для відмови в позові про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
не звільняють власника або
уповноваженого ним органу від
обов'язків, визначених ст. 116 КЗпП
України і наслідків їх невиконання,
передбачених ст. 117 КЗпП України.

Водночас, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_4
в частині стягнення заробітної плати
за січень, квітень і травень 2013 року,
оскільки в матеріалах справи відсутні
підтвердження про її нарахування
позивачу відповідно до вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України.

У решті рішення в касаційному порядку
не оскаржується, відтак, відповідно до
ст. 335 ЦПК України судом касаційної
інстанції не перевіряється.

З огляду на викладене ухвалене у справі
рішення суду апеляційної інстанції в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні не
можна визнати законним й
обґрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, з передачею справи в цій
частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року в частині вирішення вимог
позову ОСОБА_4 до Дніпропетровського
державного аграрного університету,
Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, третя особа - ректор
Дніпропетровського державного
аграрного університету Кобець
Анатолій Степанович, про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні скасувати,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року в частині вирішення вимог
позову ОСОБА_4 до Дніпропетровського
державного аграрного університету,
Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, третя особа - ректор
Дніпропетровського державного
аграрного університету Кобець
Анатолій Степанович, про стягнення
заборгованості із заробітної плати
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.П. Касьян О.М. Ситнік