Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина
М. М.,

суддів: БисагаТ.Ю,Фазикош
Г.В.,

при секретарі: Чучка Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Ужгородської міської ради на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
7 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради,
Комунального підприємства
„Ужгородська міська друкарня", ОСОБА_4,
Управління майном міста Ужгородської
міської ради про визнання незаконним
та скасування розпорядження міського
голови, про поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного
заробітку, коштів за листками
непрацездатності та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Ужгородської
міської ради, Комунального
підприємства „Ужгородська міська
друкарня", ОСОБА_4, Управління майном
міста Ужгородської міської ради про
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови, про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку, коштів за
листками непрацездатності та
моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що
розпорядженням міського голови м.
Ужгорода №30 від 01.02.2011 року його
звільнено з посади директора
комунального підприємства
«Ужгородська міська друкарня» на
підставі п.8 ст.36 КЗпП України та ст.42
Закону України «Про місцеве
самоврядування» у зв'язку із
закінченням терміну дії контракту.

Позивач вважає своє звільнення
незаконним з наступних підстав.

12.03.2003 року між ним та управлінням
майнової політики м. Ужгорода
укладено контракт з керівником
підприємства, що є у власності м.
Ужгорода, відповідно до якого він
призначений директором комунального
підприємства «Ужгородська міська
друкарня» на термін з 12.03.2003 року по
12.03.2004 року. Даний контракт 12 березня 2003
року погоджений Ужгородським міським
головою .

Додатковими угодами до контракту його
термін дії було продовжено до 12.03.2009
року, а потім до 31 березня 2010 року .

Додатковою угодою від 22 жовтня 2010 року
до контракту від 12 березня 2003 року
внесено зміни в підпункт „а" п. 17 і
викладено в новій редакції пп. "а„ п.17
контракту, який стосується розміру
посадового окладу та щомісячної
надбавки за інтенсивність праці й
особливий характер роботи.

Строк дії контракту закінчився 31
березня 2010 року, однак трудовий договір
не було припинено, трудові відносини
фактично тривали.

Позивач вважає, що, відповідно до ст.39-1
КЗпП України, дію контракту, укладеного
між ним та відповідачем, слід вважати
продовженою на невизначений строк.

Крім того, позивача звільнено з
порушенням вимог ст.40 ч.3 КЗпП України.

Він є інвалідом 3-ї групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС, і змушений щорічно
проходити курс лікування.

Позивач у період з 20.01.2011 року по 18.04.2011
року знаходився на лікуванні, про що
відповідачу було відомо.

Однак, під час перебування на
лікарняному його звільнено, а
лікарняний лист оплачено до 11.02.2011 року.

З розпорядженням про звільнення від
01.02.2011 року він ознайомився 19.04.2011 року,
вийшовши на роботу після проходження
курсу лікування.

Розрахунок із ним не проведено,
лікарняні листи з 10.02.2011 року по 18.04.2011
року не оплачені, трудова книжка
знаходиться у відповідача.

Діями відповідача щодо незаконного
звільнення йому заподіяно моральну
шкоду, яка полягала у переживаннях
через вказані події, у душевних
стражданнях, приниженні.

Позивач оцінює моральну шкоду у сумі в
10000 грн..

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст.
36,39,40,233,234,235, 237-1 КЗпП України, просив у
суді першої інстанції визнати
незаконним та скасувати розпорядження
міського голови Ужгородської міської
ради за №30 від 1 лютого 2011 року „ Про
звільнення з посади директора КП
„Ужгородська міська друкарня" та
поновити його на роботі; стягнути з КП
„Ужгородська міська друкарня" на
користь позивача середню заробітну
платню за час вимушеного прогулу з 19
квітня 2011 року по день постановлення
рішення в сумі 242452.80 гривень, та
виплатити позивачеві 21.456 гривень по
листкам непрацездатності за період з 20
січня 2011 року по 18 квітня 2011 року ,
стягнути з Ужгородської міської ради
на користь позивача 10 тис. гривень
моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 7 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження міського голови
Ужгородської міської ради №30 від 1
лютого 2011 року. Поновлено ОСОБА_3 на
посаді директора КП „Ужгородська
міська друкарня". Зобов'язано КП „
Ужгородська міська друкарня" виплатити
ОСОБА_3 грошові кошти по листкам
непрацездатності за період з 20 січня 2011
року по 18 квітня 2011 року в сумі 21456
гривень. Стягнуто з КП „ Ужгородська
міська друкарня" на користь ОСОБА_5
середньомісячну зарплату за час
вимушеного прогулу з 19 квітня 2011 року
по 22 липня 2013 року в сумі 242.452.80 гривень.
Стягнуто з Ужгородської міської ради
на користь ОСОБА_3 10 тис. гривень
моральної шкоди. Допущено негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення позивача на роботі та
стягнуто заробітну плату за один
місяць. Вирішено питання про судові
витрати.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, представник
відповідача Ужгородської міської ради
оскаржив його в апеляційному порядку з
тих підстав, що таке рішення є
незаконним та помилковим, оскільки
судом було невірно застосовано норми
процесуального та матеріального права,
просив рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

У суді апеляційної інстанції
представники відповідачів апеляційну
скаргу підтримали у повному обсязі.

Позивач та його представник в суді
апеляційної інстанції вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов та визнаючи
незаконним звільнення ОСОБА_5 з посади
директора КП "Ужгородська міська
друкарня", місцевий суд виходив з того,
що після закінчення строку трудового
контракту 31 березня 2010 року трудові
відносини з позивачем по справі на
посаді директора КП „ Ужгородська
міська друкарня" не припинились, отже
між сторонами був укладений трудовий
договір на невизначений строк,
оскільки міський голова не здійснював
жодних дій по припиненню трудових
відносин з ОСОБА_3 .

Також, місцевий суд прийшов до
висновку, що звільнення позивача
відбулося з порушенням трудових прав,
передбачених частиною 3 ст. 40 КЗпП
України, в період його тимчасової
непрацездатності, після звільнення
йому не виплачені грошові кошти за
період тимчасової непрацездатності, не
видано трудову книжку.

Проте судова колегія не може
погодитися з висновком місцевого суду,
оскільки суд дійшов його без повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, прав сторін та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 та ст.214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні факти.

Матеріалам справи стверджено, що 12
березня 2003 року між ОСОБА_3 та
управлінням майнової політики м.
Ужгорода Ужгородської міської ради
укладено контракт, згідно з яким ОСОБА_3
був прийнятий на посаду директора КП
„Ужгородська міська друкарня" на
термін до 12 березня 2004 року. В
подальшому строк дії контракту
неодноразово продовжувався, останнім
разом його було продовжено до 31 березня
2010 року.

Додатковою угодою від 22 жовтня 2010 року
до контракту від 12 березня 2003 року
внесено зміни в підпункт „а" п. „ 17" і
викладено в новій редакції пп. «а» п.17
контракту, який стосується розміру
посадового окладу та щомісячної
надбавки за інтенсивність праці та
особливий характер роботи, зокрема
встановлено останньому посадовий
оклад в розмірі 4353.00 гривень та
щомісячну надбавку в розмірі 50%
посадового окладу

Розпорядженням міського голови
Ужгородської міської ради від 1 лютого
2011 року за №30 на підставі п.8 ст. 36 КЗпП
України та ст. 42 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні "
звільнено ОСОБА_3 з посади директора КП
„Ужгородська міська друкарня" (
закінчення терміну дії контракту).

Відповідно до п.6.1 та п. 6.3.1 статуту КП „
Ужгородська міська друкарня" від 13
лютого 2003 року ( затвердженого
розпорядженням міського голови
Ужгородської міської ради від 3 лютого
2003 року та зареєстрованого рішенням
виконкому Ужгородської міської ради
від 17 лютого 2003 року) наймання
керівника здійснюється шляхом
укладення з ним контракту, умови
контракту передбачають термін дії
контракту ( т.1 а. с. 221-230).

Згідно з п. 25 контракту від 12 березня 2003
року , цей контракт припиняється після
закінчення дії контракту ( т.1 а. с. 15-16).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України,
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», зокрема,
статтею 42 передбачено, що сільський,
селищний, міський голова має право
призначати на посади та звільняти з
посад керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради,
підприємств, установ та організацій, що
належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад,
крім керівників дошкільних,
загальноосвітніх та позашкільних
навчальних закладів.

Розпорядженням міського голови
Ужгородської міської ради від 1 лютого
2011 року за №30 на підставі п.8 ст. 36 КЗпП
України та ст. 42 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні "
звільнено ОСОБА_3 з посади директора КП
„Ужгородська міська друкарня" (
закінчення терміну дії контракту).

Із заяви ОСОБА_3 до Ужгородської
міської ради від 9 лютого 2011 року
вбачається, що позивач просив його
звільнити із займаної посади в зв'язку
з виходом на пенсію.

Факт написання даної заяви визнається
в суді апеляційної інстанції
позивачем.

Дане звільнення позивача відбулося під
час його тимчасової непрацездатності.

Згідно з доданими до справи листів
непрацездатності №002081, №002088, №083632,
№028906, №239865, №004452 ОСОБА_3 в період з
20.01.2011 року по 11.02.2011 року перебував на
стаціонарному, а в період з 11.02.2011 року
по 13.03.2011 року на амбулаторному
лікуванні, з 14.03.2011 року по 04.04.2011 року на
стаціонарному лікуванні; із 04.04.2011 року
по 18.04.2011 року на амбулаторному
лікуванні.

Твердження позивача про те, що його
звільнення з роботи відбулося в період
його тимчасової непрацездатності, не
ґрунтується на законові, оскільки
положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України
встановлює таку заборону лише у
випадках звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, тобто з
підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП
України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а
позивача звільнено за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Звільнення позивача в період його
тимчасової непрацездатності у зв'язку
із закінченням строку дії контракту не
поширюється на правила ч.3 ст.40 КЗпП
України, на звільнення з підстав,
передбачених контрактом згідно з п. 8
ст. 36 КЗпП України, і не суперечить
закону.

Таким чином, виходячи з нормативного
тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст.
41, ст. ст. 40,41 КЗпП України, та враховуючи
те, що між сторонами виник спір із
приводу припинення трудового договору
з працівником з підстав, передбачених
контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не
із звільненням працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на
ці правовідносини не поширюються.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що обмеження,
передбачене ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не
поширюється на випадки припинення
трудового договору з підстав п. 8 ст. 36
КЗпП України.

Відповідно до акту комісії від 18 лютого
2011 року позивачем ОСОБА_3 передані
товаро - матеріальні цінності. Даний
факт визнається ним у суді апеляційної
інстанції ( т.1 а. с.200).

Із акту „ Про відмову від ознайомлення
з розпорядженням" від 18 лютого 2011 року
вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від
ознайомлення та отримання
розпорядження міського голови м.
Ужгород від 1 лютого 2011 року №30 про його
звільнення з посади директора КП „
Ужгородська міська друкарня".

Із письмового повідомлення
Ужгородської міської ради Управління
майном міста за №01-12/65 від 27 січня 2011
року за №01-12/65, надісланого позивачеві
рекомендованим листом з врученням
його ОСОБА_3 31 січня 2011 року,
вбачається, що його повідомлено про те,
що відповідно до п.25 контракту з
керівником КП "Ужгородська міська
друкарня„ від 12 березня 2003 року та
додатковою угодою до даного контракту
від 14 вересня 2009 року його дію
припинено у зв'язку з закінченням
терміну дії контракту та без
продовження. Також, йому необхідно
з'явитися за отриманням трудової
книжки .

Твердження позивача, що після
закінчення дії контракту 31 березня 2010
року його не було звільнено і він і
надалі продовжував працювати на
вищезазначений посаді, а тому з ним був
укладений трудовий договір на
невизначений строк, передбачений
правилами п.2 ч.2 ст.23 КЗпП України, не
ґрунтується на законові.

Відповідно до п.6.1 та п. 6.3.1 статуту КП „
Ужгородська міська друкарня" від 13
лютого 2003 року (затвердженого
розпорядженням міського голови
Ужгородської міської ради від 3 лютого
2003 року та зареєстрованого рішення
виконкому Ужгородської міської ради
від 17 лютого 2003 року), наймання
керівника здійснюється шляхом
укладення з ним контракту, умови
контракту передбачають термін дії
контракту ( т.1 а. с.221-230).

Оскільки приймання ( наймання) на
посаду і звільнення з посади директора
КП „Ужгородська міська друкарня„
здійснюється шляхом укладення з ним
контракту з конкретним терміном дії, то
на ці контрактні трудові відносини не
поширюється дія правил п.2 ч.1 ст.23 КЗпП
України.

Отже, укладення трудового договору на
невизначений строк з позивачем
суперечить чинному законодавству, так
як директор КП „ Ужгородська
міська друкарня „ може працювати
тільки за контрактною формою трудового
договору.

Таким чином, Ужгородська міська рада
вправі була звільнити позивача з
підстав п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України,
зокрема у зв'язку із закінченням дії
контракту 31 березня 2010 року у будь -
який строк після цієї дати.

З огляду на наведене, судова колегія
приходить до висновку, що звільнення
позивача з посади директора КП „
Ужгородська міська друкарня" відбулося
на підставі укладеного з ним контракту
та з дотриманням трудового
законодавства, а тому відсутні правові
підставі для визнання звільнення
незаконним.

Факт пропуску позивачем без поважних
причин місячного терміну,
встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України,
стверджується наступними доказами.

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом про поновлення на
роботі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 12 квітня 2012 року позов ОСОБА_3
задоволено частково , поновлено його
на роботі.

Рішенням колегії суддів у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області від 6 липня 2012
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду було скасовано, а у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з
підстав того, що Комунальне
підприємство „ Ужгородська міська
друкарня" залучено до справи у якості
третьої особи. Дане рішення набрало
законної сили ( т.1а. с. 197).

5 лютого 2013 року ОСОБА_3 повторно
звернувся з аналогічним позовом, і
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 7 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено.

Зібраними доказами стверджено, що
позивача звільнено з посади директора
КП „ Ужгородська міська друкарня" 2
лютого 2011 року, а 18 лютого 2011 року він
відмовився від ознайомлення та
отримання даного розпорядження, а
звернувся він до суду у травні 2011 року,
тобто з пропуском без поважних причин
одномісячного строку звернення до
суду, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП
України.

З врахування наведеного, суду колегія
вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_3
слід відмовити за безпідставністю
позовних вимог та з підстав,
передбачених ч. 1 ст.233 КЗпП України, у
зв'язку з пропуском одномісячного
строку звернення до суду.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з підстав ч. 1 ст.233 КЗПП
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню, оскільки
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з ухваленням нового рішення, на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ужгородської
міської ради - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 7 лютого 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його постановлення і може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді: