Справа № 761/6780/14-ц
Провадження №4-с/761/88/2014
У Х В А Л А

іменем України

17 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю представника скаржника:
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
ОСОБА_2 на дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції м. Києва
Мазура Ю.С. щодо винесення постанови
від 13.02.2014 року про арешт майна боржника
та заборони його відчуження та її
скасування, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду зі скаргою на дії та постанову
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції м. Києва Мазура Ю.С.

В своїй скарзі з врахуванням заяви від
11.04.2014 скаржник просить: визнати дії
державного виконавця Мазура Ю.С.в
частині винесення постанови про арешт
майна боржника та заборони на його
відчуження від 13.02.2014 року одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження незаконним;
скасувати постанову про арешт майна
боржника та заборону цого відчуження
№563/18 від 13.02.2014 року.

В своїй скарзі ОСОБА_2 посилається на
те, що 22.02.2014 року він отримав постанову
ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від
13.02.2014 року про відкриття виконавчого
провадження №563/18 (ВП №420302266) на
підставі виконавчого листа №2-3352/11 від
12.11.2012 року, виданого Шевченківським
районним судом м. Києва, разом з тим
заявник отримав постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 13.02.2014 року в
рамках виконавчого провадження №563/18
(ВП №420302266). Зазначені постанови
заявник вважає неправомірними, на тій
підставі, що до моменту розгляду по
суті заяви про перегляд заочного
рішення, рішення не набрало законної
сили, а тому в державного виконавця
були відсутні відомості про набрання
рішенням законної сили.

В судовому засіданні представник
заявника вимоги скарги підтримав та
просив її задовольнити.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, про день час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.386 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються.

Разом з тим, враховуючи те, що державний
виконавець належним чином
повідомлений про час місце розгляду
справи, а матеріали справи містять усі
необхідні документи для її розгляду,
суд прийшов до висновку про розгляд
справи за відсутності державного
виконавця.

Вислухавши представника скаржника,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні скарги за наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
12.11.2013 року Шевченківським районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист по справі № 2-3352/11 про стягнення з
ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно на користь ВАТ
КБ «Надра» борг у сумі 131 328,27 грн.,
судові витрати: судовий збір у розмірі 1
313,29 грн. та витрати на ІТЗ розгляду
цивільних справу розмірі 120,00 грн., а
всього 132 762,01 грн.

В судовому засіданні представник
заявника не надав доказів, що рішення
суду на підставі якого видано
виконавчий лист було скасоване чи
змінене.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.06.2011 року та 26 лютого 2014 року ОСОБА_2
звертався до суду з заявою про перегляд
заочного рішення.

Постановою головного державного
виконавця Мазура Ю.С. ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві від 13.02.2014
року відкрито виконавче провадження за
даним виконавчим листом.

Як вбачається з копії постанови про
відкриття виконавчого провадження,
заява про примусове виконання подана
11.02.2014 року.

Постановою головного державного
виконавця Мазура Ю.С. ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві від 13.02.2014
року накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2

З копії постанови вбачається, що вона
винесена на тій підставі, що з
відповідною заявою до державного
виконавця звернувся стягувач.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження", передбачено, що виконавче
провадження здійснюється на підставах,
у спосіб та в межах повноважень,
визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, виданими
відповідно до цього Закону та інших
законів.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено,
що підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи, що
видаються судами.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Частина 2 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що за
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи (ч.2 ст. 387 ЦПК України).

Отже, оскільки в судовому засіданні
представник скаржника не довів, що
Стягувач не звертався до виконавчої
служби із заявою щодо накладення
арешту на майно боржника, право
державного виконавця одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження накласти
арешт на майно та кошти боржника
передбачено Законом, а тому так як дії
державного виконавця та оскаржувана
постанова відповідають вимогам
чинного законодавства України, тому
суд приходить до висновку, що дії
державного виконавця та постанова про
накладення арешту є правомірними, а
вимоги скарги слід залишити без
задоволення.

На підставі вище викладеного,
керуючись ст.ст.17, 18, 25 Закону України
«Про виконавче провадження»; ст.ст. 3, 57,
58, 60, 383 - 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції м. Києва Мазура Ю.С. щодо
винесення постанови від 13.02.2014 року про
арешт майна боржника та заборони його
відчуження та її скасування - залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Н.Г.Притула