АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №671/2742/13-ц
Провадження №22-ц/792/1033/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю представника відповідача -
ОСОБА_1,

представника позивача - Москалюк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості з
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» на рішення
Волочиського районного суду
Хмельницької області від 20 березня 2014
року, -

встановила:

18 грудня 2013 року ПАТ комерційний банк
«Приватбанк» (далі - Банк) звернулось в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості посилаючись на те, що
відповідно до укладеного кредитного
договору від 18.07.2006 року відповідач
отримав кредит в розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. Підписана
заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає єдиний договір, укладений між
Банком та ОСОБА_3 Пунктом 9.12. вказаних
Умов та Правил передбачено, що цей
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання, і в разі якщо
ні одна із сторін не поінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
термін.

Позичальник станом на 31.08.2013 року має
заборгованість по сплаті отриманих в
кредит коштів в розмірі 26 756 грн. 89 коп.,
а саме: 7 347 грн. 08 коп. - тіло кредиту; 17 659
грн. 48 коп. - заборгованість по
відсотках; 500 грн. - штраф фіксована
частина; 1 250,33 грн. - штраф процентна
складова, яку разом з судовими
витратами позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Волочиського районного суду
від 20 березня 2014 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ПАТ КБ «Приватбанк» подало

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції -
Ніколова С.В. Доповідач -
Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27

апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

На обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що суд допустив порушення
норм матеріального права, прийшов до
необґрунтованого висновку про відмову
в позові в зв'язку з пропуском
позивачем 3-х річного строку звернення
до суду, хоча фактично строк пропущено
не було, оскільки за умовами кредитного
договору строк його дії був
пролонгований у відповідності з його
вимогами, які містяться в п. 9.12. і він є
діючим до цього часу, відповідач своїх
зобов'язань за кредитним договором не
виконав. Судом також порушено ряд вимог
процесуального закону, оскільки
обставини справи були досліджені судом
неповно та необ'єктивно.

В судовому засіданні представник
Банку підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник ОСОБА_3 в суді проти
апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору від 18.07.2006 року
ОСОБА_3 отримав кредит в Банку в розмірі
10 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Підписана позичальником заява разом з
Умовами надання банківських послуг та
Правилами користування платіжною
карткою складають єдиний договір.
Пунктом 9.12. вказаних Умов та Правил
передбачено, що цей договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання, і в разі, якщо ні одна із
сторін не поінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що оскільки позивачем були
пропущені строки позовної давності,
встановлені ст.ст. 257, 258 ЦК України, а
відповідач в судовому засіданні
звернувся до суду із заявою про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, тому в стягненні
спірної суми слід відмовити.

При цьому суд врахував, що за наказом
Волочиського районного суду від 12.06.2006
року кредитна заборгованість за
договором від 18.07.2006 року була стягнута
станом на 01.06.2007 року і фактично
сплачена відповідачем ОСОБА_3 станом на
25.07.2008 року.

Враховуючи строк дії кредитного
договору, встановлений п. 9.12. Умов і
Правил а також фактичні обставини
справи висновок суду про те, що строк
позовної давності в даному випадку
закінчився 26.07.2011 року є правильним.

При цьому посилання апелянта на те, що
договір є діючим, оскільки строк його
дії автоматично продовжувався на
підставі п. 9.12. Умов і Правил є
безпідставним, оскільки такі пояснення
не підтверджуються як безпосередньо
умовами кредитного договору, так і
іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Як вбачається з матеріалів справи
строк дії картки, на яку за умовами
договору Банком були перераховані
кредитні кошти ОСОБА_3 закінчився в
липні місяці 2009 року, її перевипуску не
було, в зв'язку з чим позичальник з того
часу об'єктивно був позбавлений
можливості здійснювати свої права щодо
користування кредитними коштами, а
отже доводи Банку про подальшу дію
кредитного договору від 18.07.2006 року і за
таких обставин є безпідставними.

Посилання апелянта на порушення
судом при розгляді справи норм
процесуального закону, зокрема в
частині дотримання процесуальних прав
Банку, як сторони, диспозитивності
цивільного судочинства, дослідження
доказів, не знайшло свого
підтвердження, доказів про допущення
таких порушень судом матеріали справи
не містять.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції й інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Волочиського районного
суду Хмельницької області від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук