АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц/7003/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:Фролова І.В.
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

12 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача Публічного акціонерного
товариства « Банк « Фінанси та кредит»
Требіна Ігоря Андрійовича на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 04 квітня 2014 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості та за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» про визнання договорів
поруки припиненими,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 04 квітня 2014 року
позов Публічного акціонерного
товариства Банк «Фінанси та кредит» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» 1 472 374, 86 ( один
мільйон чотириста сімдесят дві тисячі
триста сімдесят чотири гривні 86
копійки) - основної суми боргу, 949 537, 39
(дев»ятсот сорок дев»ять тисяч п»ятсот
тридцять сім гривень 39 копійок)-
заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами, 346 333, 44 ( триста сорок шість
тисяч триста тридцять три гривні 44
копійки) пені за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків з користування
кредитними коштами, а усього 2 768 245, 69 (
два мільйони сімсот шістдесят вісім
двісті сорок п»ять гривень 69 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» суму судового
збору в розмірі 3441 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» про визнання
договорів поруки припиненими
задоволено.

Визнано припиненими правовідносини
поруки за договором поруки від 3 липня
2007 р у № 38-07-П1/02, укладеним між ПАТ «БАНК
Фінанси та кредит» та ОСОБА_6.

Визнано припиненими правовідносини
поруки за договором поруки від 3 липня
2007 року № 38-07-П2/02 укладеним між ПАТ
«БАНК Фінанси та кредит» та ОСОБА_7.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача Публічного
акціонерного товариства « Банк «
Фінанси та кредит» Требін Ігор
Андрійович звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення Шевченківського районного
суду від 04 квітня 2014 року змінити та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору при поданні
апеляційної скарги в сумі 1 827,00
гривень.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є
незаконним, необґрунтованим,
постановлено з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.
Суд неналежним чином дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази та не врахував доводи та
заперечення сторін у справі. Так, в
мотивувальній частині рішення суду не
зазначено підстави відмови у стягненні
з відповідачів заборгованості по
щомісячній комісії, так як сплата
комісії передбачена умовами п. 4.7
договору кредиту, відповідно до якого
позичальник щомісяця сплачує
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 2 275,03 грн.
Рішенням суду неправомірно зменшено
розмір пені за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків за користування
кредитними коштами до 346 333,44 грн. з
посиланням на Закон України « Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань, так як
суб»єктами правовідносин, що
регулюються вказаним законом є
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи-
суб»єкти підприємницької діяльності.
Відповідачі не є фізичними
особами-суб»єктами підприємницької
діяльності, а тому дія зазначеного
Закону на правовідносини, що виникли
між сторонами у даній справі не
поширюється. Не ґрунтується на вимогах
закону і рішення суду в частині
задоволення зустрічного позову про
визнання договорів поруки припиненими,
так як внаслідок укладення 26 липня 2012
року додаткової угоди № 2 до
кредитного договору обсяг
відповідальності поручителів не
збільшився і підстав для припинення
поруки немає.

В судовому засіданні представник
позивача Публічного акціонерного
товариства « Банк « Фінанси та кредит»
Лапшикова ОленаГригорівна повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на те, що рішення суду
постановлено з дотриманням вимог
закону і підстав для його скасування
немає.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в
судове засідання не з»явились, про день
та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомили, в судовому засіданні
присутній їх повноважний представник,
а тому, колегія суддів вважає можливим
слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 03 липня 2007 року
між Публічним акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір №
38-07-И/02, на підставі якого позивачем
надано відповідачу ОСОБА_5 кредитні
ресурси у розмірі 265 000 доларів США зі
строком повернення їх до 02 липня 2027
року під 11 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №38-07-И/02 від
03.07.2007 року між Публічним акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та кредит»
та ОСОБА_6 було укладено договір поруки
№38-07-П1/02.

03 липня 2007 року між Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_7 було
укладено договір поруки № 38-07-П2/02 .

Також 03 липня 2007 року між Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_7 було
укладено іпотечний договір, відповідно
до умов якого в іпотеку було передано
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_7

Зобов»язання за кредитним договором №
38-07-И/02 від 03 липня 2007 року боржником не
виконувались, що призвело до
виникнення заборгованості. З метою
часткової сплати заборгованості за
кредитним договором за домовленістю
між кредитором та поручителем 26 липня
2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та кредит»
та ОСОБА_7 було укладено договір про
розірвання до іпотечного договору
від 03 липня 2007 року відповідно до якого
укладений між сторонами іпотечний
договір було розірвано з 26 липня 2012
року, що призвело до припинення всіх
прав та обов»язків сторін по вказаному
договору.

Після розірвання договору іпотеки від
03 липня 2007 року предмет іпотеки-
квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_7, була продана, а
отримані від продажу грошові кошти в
розмірі 76 000,00 доларів США були
сплачені майновим поручителем на
погашення заборгованості за кредитним
договором і зараховані банком на
погашення тіла кредиту.

26 липня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_5 була укладена
додаткова угода № 2 до кредитного
договору № 38-07-И/02 від 03.07.2007 року, за
якою п. 3.2, 4.3, 4.7, 5.1 кредитного договору
викладено у новій редакції, а саме:
позичальник зобов'язується щомісяця, в
термін з «1» по «10» число кожного місяця
здійснювати погашення позичкової
заборгованості за виданими кредитними
ресурсами, у складі щомісячного
ануїтентного платежу, розмір якого за
цим договором становить 2 114 доларів
США 00 центів, у складі ануїтентного
платежу також сплачуються проценти за
користування кредитними ресурсами.
Додатково із щомісячним ануїтентним
платежем позичальником сплачуються
щомісячні платежі по погашенню
нарахованих та несплачених відсотків
рівними частинами до кінця терміну дії
кредитного договору , починаючи з
липня 2012 року у розмірі, вказаному у
графіку зниження розміру
заборгованості; позичальник щомісяця
у строк з «1» по «10» число кожного
місяця сплачує комісійну нагороду за
надання кредитних ресурсів у розмірі 2
275,03 грн. згідно графіка зниження
розміру заборгованості. Вказана угода
була укладена без згоди поручителів.

Проте і після цього боржник не
виконував умови кредитного договору,
що призвело до виникнення
заборгованості по тілу кредиту, яка за
розрахунком позивача станом на 14
грудня 2012 року становить 184 208,04 долари
США, що по курсу НБУ становить 1 472 374,86
грн.; заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами в сумі 118 796,12 доларів США, що по
курсу НБУ становить 949 537,39 грн.; по
нарахованій щомісячній комісії в сумі
113 751,50 грн. та пені за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків за
користування кредитними коштами в сумі
4 614 961,97 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» 1 472 374, 86
гривень основної суми боргу, 949 537, 39
гривень - заборгованості по
нарахованих відсотках за користування
кредитними коштами, за договором
кредиту договір № 38-07-И/02 від 03.07.2007
року, суд 1-ї інстанції посилався на те,
що відповідач, як боржник, свої
зобов'язання за вказаним кредитним
договором не виконує, заборгованість
по кредитному договору не погашає, а
тому позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» до ОСОБА_5 є обґрунтованими.

Вказану заборгованість по тілу кредиту
та по відсотках за користування
кредитом сторони не оскаржували.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, стягуючи з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» 346 333, 44 гривні
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків за користування
кредитними коштами, суд першої
інстанції посилався на те, що з
урахуванням вимог ч.2 ст. 258 та ст. 3
Закону України « Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов»язань», пеня підлягає стягненню
з ОСОБА_5 на користь позивача в межах
річного строку і її розмір
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. В
частині відмови у стягненні комісії
за користування кредитними коштами в
сумі 113 751,50 грн. свої висновки суд
першої інстанції не обґрунтував.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки вони не відповідають
встановленим обставинам справи,
дослідженим доказам та вимогам закону
з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом: сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 8 ст. 47 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»
комерційні банки самостійно
встановлюють процентні ставки та
комісійну винагороду по своїх
операціях.

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»
встановлено, що на підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати такі банківські операції:
приймання вкладів (депозитів) від
юридичних і фізичних осіб; відкриття та
ведення поточних рахунків клієнтів і
банків-кореспондентів, у тому числі
переказ грошових коштів з них рахунків
за допомогою платіжних інструментів та
зарахування коштів на них: розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» як
кредитні розглядаються операції,
зазначені у пункті 3 частини першої га у
пунктах 3-7 частини другої статті 47
цього Закону.

Отже, Законом України «Про банки та
банківську діяльність» комерційним
банкам надано право самостійно
встановлювати процентні ставки та
комісійну винагороду по своїх
операціях, при цьому не встановлено
обмеження щодо операцій по яким
встановлювати процентні ставки, а по
яким комісійну винагороду.

Пункт 4.7 кредитного договору
передбачає умову сплати позичальником
щомісяця комісійної винагороди за
надання кредитних ресурсів у розмірі 2
275,03 гривні за весь період до моменту
повного виконання зобов»язань по
договору.

Враховуючи вказані умови договору та
вимоги закону, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги в цій
частині є обґрунтованими, суд першої
інстанції безпідставно відмовив
Публічному акціонерному товариству
Банк «Фінанси та кредит» в задоволенні
позовних вимог про стягнення
комісійної винагороди в сумі 113 751,50
гривень за період користування
кредитними ресурсами і вказана сума
комісійної винагороди підлягає
стягненню на користь позивача.

Згідно пункту 6.1. кредитного договору,
за прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадках порушення
позичальником строків платежів,
передбачених п.п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6
кредитного договору, а також будь-яких
строків інших строків платежів,
передбачених кредитним договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 258 ЦК України,
до вимог про стягнення неустойки (
штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік.

Частина 3 статі 267 ЦК України
передбачає, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
ним рішення.

Відповідачі просили застосувати до
позовних вимог про стягнення пені
спеціальний строк позовної давності, а
тому з урахуванням заявлених позивачем
позовних вимог та із застосуванням
річного строку позовної давності до
вимог про стягнення пені з
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
солідарно на користь позивача
підлягає стягненню пеня за період з
21.02.2012 року по 21.02 .2013 року за
несвоєчасне погашення заборгованості
по основному боргу в сумі 501 657,22
гривні, пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по нарахованих
відсотках в сумі 343 497,84 гривні, а всього
пеня в сумі 845 155,06 гривні.

Висновок суду першої інстанції про те,
що розмір пені необхідно обчислювати,
виходячи з вимог ст. З Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов 'язань»,
відповідно до якої розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, не
ґрунтуються на вимогах закону з
наступних підстав.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», цей
закон регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.
Дія цього закону не поширюється на
порядок нарахування та сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій за
несвоєчасну сплату податків,
податкового кредиту та інших платежів
до бюджетів усіх рівнів і
позабюджетних фондів, передбачених
чинним законодавством України, а також
на відносини, що стосуються
відповідальності суб'єктів переказу
грошей через платіжні системи. Таким
чином, дія цього закону не може
поширюватися на кредитні
правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку щодо солідарного стягнення
суми боргу з поручителів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» про визнання договорів
поруки припиненими, визнаючи
припиненими правовідносини поруки за
договором поруки від 3 липня 2007 р у №
38-07-П1/02, укладеним між ПАТ «БАНК Фінанси
та кредит» та ОСОБА_6 та правовідносини
поруки за договором поруки від 3 липня
2007 року № 38-07-П2/02 укладеним між ПАТ
«БАНК Фінанси та кредит» та ОСОБА_7, суд
першої інстанції посилався на те, що
внаслідок укладення між банком та
боржником додаткової угоди до
кредитного договору від 26 липня 2012
року збільшився обсяг
відповідальності поручителів, вказані
зміни були внесені в кредитний
договір без згоди поручителів, що
відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України
є підставою для припинення поруки.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись
не може, так як вони не відповідають
фактичним обставинам справи,
дослідженим судом доказам та вимогам
закону.

Так, згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Однією з підстав припинення поруки,
передбаченою ч.1 ст.559 ЦК України, є
зміна зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
судам роз'яснено, що відповідно до
частини першої статті 559 ЦК припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до п.4.4. договорів поруки №
38-07-П1/02 від 03 липня 2007 року та № 38-07-П2/02
від 03 липня 2007 року, укладених між
позивачем та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесення
змін і доповнень у кредитний договір,
внаслідок яких збільшується
відповідальність поручителя, не
допускається без узгодження з
поручителем.

З матеріалів справи вбачається, що 26
липня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_5 була укладена
додаткова угода № 2 до кредитного
договору № 38-07-И/02 від 03.07.2007 року, за
якою п. 3.2, 4.3, 4.7, 5.1 кредитного договору
викладено у новій редакції, а саме:
позичальник зобов'язується щомісяця, в
термін з «1» по «10» число кожного місяця
здійснювати погашення позичкової
заборгованості за виданими кредитними
ресурсами, у складі щомісячного
ануїтентного платежу, розмір якого за
цим договором становить 2 114 доларів
США 00 центів, у складі ануїтентного
платежу також сплачуються проценти за
користування кредитними ресурсами.
Додатково із щомісячним ануїтентним
платежем позичальником сплачуються
щомісячні платежі по погашенню
нарахованих та несплачених відсотків
рівними частинами до кінця терміну дії
кредитного договору, починаючи з липня
2012 року у розмірі, вказаному у графіку
зниження розміру заборгованості;
позичальник щомісяця у строк з «1» по
«10» число кожного місяця сплачує
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 2 275,03 грн.
згідно графіка зниження розміру
заборгованості.

Вказана угода дійсно була укладена
без згоди поручителів. Проте внаслідок
укладення цієї додаткової угоди
відповідальність поручителів не
збільшилась з огляду на таке.

Передумовою укладення 26 липня 2012 року
додаткової угоди була добровільна
реалізація позичальником іпотечного
майна - квартири АДРЕСА_1. При цьому, з
метою зменшення фінансової
навантаженості позичальника, за
погодженням з кредитним комітетом
банку, сума від реалізації цього майна
у розмірі 76 000 (сімдесят шість тисяч)
доларів США була спрямована банком на
погашення кредитної заборгованості по
основному боргу. Незважаючи на те, що п.
3.6 кредитного договору чітко
передбачено черговість погашення
поточної заборгованості по кредитному
договору, з якого слідує, що при
наявності простроченої
заборгованості, тіло кредиту (основний
борг) погашається позичальником лише
після сплати ним прострочених
відсотків, відсотків, простроченої
комісії та комісії. Після зарахування
вказаної суми коштів, отриманих від
реалізації іпотечного майна, банком
було перераховано графік погашення
кредитної заборгованості до кінця
строку погашення (проведено
реструктуризацію кредитної
заборгованості). Таким чином, укладення
додаткової угоди до кредитного
договору не тягне за собою збільшення
обсягу відповідальності в подальшому.
Отже, щомісячні платежі по погашенню
заборгованості по кредиту зменшились,
а саме: ануїтентний платіж з 2 769 (дві
тисячі сімсот шістдесят дев'ять)
доларів США 49 центів зменшився до - 2 114
(дві тисячі сто чотирнадцять) доларів
США 00 центів, а строк погашення
залишився той же.

Натомість вимоги статті 559 Цивільного
кодексу України, в частині припинення
поруки без згоди поручителя на зміну
умов зобов'язання, чітко передбачають
необхідність умови - збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 04 квітня
2014 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» 1 472 374, 86 ( один мільйон
чотириста сімдесят дві тисячі триста
сімдесят чотири гривні 86 копійки) -
основної суми боргу, 949 537, 39 (дев»ятсот
сорок дев»ять тисяч п»ятсот тридцять
сім гривень 39 копійок)- заборгованості
по нарахованих відсотках за
користування кредитними коштами, 113
751,50 гривень комісійної винагороди за
користування кредитними ресурсами, 845
155,06 гривень ( вісімсот сорок п»ять
тисяч сто п»ятдесят п»ять гривень 06
копю) триста сорок шість тисяч триста
тридцять три гривні 44 копійки) пені за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків за користування
кредитними коштами, а всього 3267 067, 31
(три мільйони двісті шістдесят сім
тисяч шістдесят сім гривень 31 копійку
та про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» про визнання
договорів поруки припиненими.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» підлягають
стягненню понесені витрати по сплаті
судового збору в сумі 1756,00 гривень з
кожного.

Керуючись ст.ст. 258, 267, 526, 530, 554, 559, 611 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства « Банк « Фінанси та кредит»
Требіна Ігоря Андрійовича
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 04 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та
ОСОБА_7( ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» ( ) 1 472 374, 86 (
один мільйон чотириста сімдесят дві
тисячі триста сімдесят чотири гривні 86
копійки) - основної суми боргу, 949 537, 39
(дев»ятсот сорок дев»ять тисяч п»ятсот
тридцять сім гривень 39 копійок)-
заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами, 113 751,50 гривень комісійної
винагороди за користування кредитними
ресурсами, 845 155,06 гривень ( вісімсот
сорок п»ять тисяч сто п»ятдесят п»ять
гривень 06 копю) триста сорок шість
тисяч триста тридцять три гривні 44
копійки) пені за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків за користування
кредитними коштами, а всього 3267 067, 31
(три мільйони двісті шістдесят сім
тисяч шістдесят сім гривень 31 копійку.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та кредит» про визнання договорів
поруки припиненими відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та
ОСОБА_7( ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
на користь Публічного акціонерного
товариства Банк «Фінанси та кредит» (
) понесені витрати по
сплаті судового збору в сумі 1756,00
гривень з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: