АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/8850/13-ц 22-ц/774/860/К/14
Справа № 214/8850/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/860/К/14
суддя Попов В.В.
Категорія - 51 ( ІІІ )
Суддя-доповідач - Турік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.,

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія» на
рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 03 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія»
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник відповідача
Комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія» -
Герасименко Олена Валентинівна,

позивач ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до комунального
підприємства «Криворізька
муніципальна гвардія» (КП «Криворізька
муніципальна гвардія») про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні. Уточнивши
позовні вимоги, в останній їх редакції
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за період затримки
розрахунку при звільненні з 05
листопада 2013 року по 30 грудня 2013 року у
сумі 3 680,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилається на те, що наказом №449-к від
04.11.2013 року він був звільнений з КП
«Криворізька муніципальна гвардія» з
посади охоронця за ст.39 КЗпП України.
Відповідачем, в порушення вимог
чинного законодавства, при звільненні
ОСОБА_2 не були сплачені належні при
звільненні суми.

Рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 03
березня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Стягнуто з КП «Криворізька
муніципальна гвардія» на користь
ОСОБА_2 3 680,00 грн. середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнуто з КП «Криворізька
муніципальна гвардія» на користь
держави 229,40 грн. в рахунок сплати
судового збору.

В апеляційній скарзі КП
«Криворізька муніципальна гвардія»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Зокрема, відповідач посилається на
те, що судом не взято до уваги, що
відповідачем не було виплачено
позивачу 04.11.2013 року всі належні при
звільненні суми з огляду на
відсутність грошових коштів на
рахунках підприємства, що свідчить про
відсутність вини КП «Криворізька
муніципальна гвардія» у несвоєчасному
розрахунку. Зазначені суми були
перераховані ОСОБА_2 на картковий
рахунок банківської установи 27.12.2013
року та 30.12.2013 року.

Крім того, судом першої інстанції
при ухваленні рішення не зменшено
розмір суми середнього заробітку, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, на відповідний
податок, який при виплаті підприємство,
як податковий агент, повинно
перерахувати до бюджету.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача КП
«Криворізька муніципальна гвардія» -
Герасименко О.В., яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити, позивача ОСОБА_2, який
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив її відхилити,
залишивши без змін рішення суду першої
інстанції, як законне та обґрунтоване,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу
№ 11-к від 10.01.2013 року ОСОБА_2 було
прийнято на роботу на посаду охоронця
КП «Криворізька муніципальна гвардія».

Наказом № 449-к від 04.11.2013 року
ОСОБА_2 з 04.11.2013 року звільнено у зв'язку
з порушенням роботодавцем
законодавства про працю згідно ст.39
КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_2 посилався на те, що 04.11.2013 року в
день його звільнення з роботи
відповідачем не було проведено з ним
повний розрахунок належних при
звільненні сум.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем при звільненні позивача,
в порушення ст.116 КЗпП України, не було
виплачено належні при звільненні суми.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
стягнення з позивача на користь
відповідача середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу.

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації кошти у
визначені ст. 116 КЗпП України строки,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а в разі непроведення його
до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Згідно статті 27 ЗУ «Про оплату праці»
порядок обчислення середньої
заробітної плати працівника у
випадках, передбачених законодавством,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 8
лютого 1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» нарахування виплат,
що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів
справи, наказом № 449-к від 04.11.2013 року з
04.11.2013 року позивача ОСОБА_2 звільнено з
КП «Криворізька муніципальна гвардія»
у зв'язку з порушенням роботодавцем
законодавства про працю згідно ст.39
КЗпП України.

Згідно витягу з відомості нарахування
вихідної допомоги за листопад 2013 року
ОСОБА_2 на день звільнення належить до
сплати 5 414,18 грн. (а.с.27).

Відповідно до витягу з відомості
нарахування заробітної плати за
листопад 2013 року ОСОБА_2 належить до
сплати 1 454,19 грн. (а.с.26).

Згідно витягу з відомості нарахування
заробітної плати за жовтень 2013 року
ОСОБА_2 належить до сплати 1 410,64 грн.
(а.с.25).

Матеріалами справи встановлено, що
позивач у день звільнення 04.11.2013 року
перебував на роботі, однак, у день
звільнення та наступний за ним день
відповідач з позивачем ОСОБА_2
розрахунок належних при звільненні сум
не здійснив.

Згідно виписок з рахунків позивача у
ПАТ «ПУМБ» і АТ «Укрсиббанк» 27.12.2013 року
та 30.12.2013 року відповідачем було
виплачено позивачу належні йому при
звільненні суми.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
вини підприємства у затримці
розрахунку з позивачем при звільненні.

Період затримки розрахунку з позивачем
при звільненні слід рахувати з 05.11.2013
року по 29.12.2013 року включно, що
становить 55 днів.

Згідно довідки КП «Криворізька
муніципальна гвардія» середньоденний
заробіток позивача складає 80,13 грн.

На підставі положень п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 8
лютого 1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» шляхом множення
середньоденного заробітку на число
календарних днів (55 х 80,13 = 4 407,15 грн.)
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні позивача
становить 4 407,15 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі наведеної норми права,
колегія суддів в межах позовних вимог
ОСОБА_2 вважає правильним стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні у сумі 3 680,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини відповідача у
несвоєчасній виплаті позивачу сум при
звільненні у зв'язку з відсутністю
грошових коштів на рахунках
підприємства, не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів, оскільки
спростовуються положеннями п.20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
згідно яких сама по собі відсутність
коштів у роботодавця не виключає його
відповідальності.

Посилання КП «Криворізька
муніципальна гвардія» на те, що станом
на 16.09.2013 року на підприємстві склалася
заборгованість за надані послуги
охорони у розмірі 2 499 833,47 грн. не
можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки не
спростовують вини підприємства у
несвоєчасному розрахунку з позивачем
при звільненні.

Однак, заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
того, що судом першої інстанції при
ухваленні рішення не зменшено розмір
суми середнього заробітку, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, на відповідний
податок, який при виплаті підприємство,
як податковий агент, повинно
перерахувати до бюджету з наступних
підстав.

Положеннями статті 164.6 Податкового
кодексу України під час нарахування
доходів у формі заробітної плати база
оподаткування визначається як
нарахована заробітна плата, зменшена
на суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

У зв'язку з чим, апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, рішення суду - зміні на
підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, із
зазначенням, що середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні у
сумі 3 680,00 грн. підлягає стягненню з КП
«Криворізька муніципальна гвардія» на
користь ОСОБА_2 без урахування
обов'язкових податків та платежів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Криворізька
муніципальна гвардія» задовольнити
частково.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 03 березня 2014 року
змінити.

Зазначити в резолютивній частині
рішення, що середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні у
сумі 3 680,00 грн. підлягає стягненню з
комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія» на
користь ОСОБА_2 без урахування
обов'язкових податків та платежів.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: