Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина
М. М.,

суддів - Бисага Т. Ю.,
Фазикош Г.В.,

при секретарі: Чучка Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю „І. Т. В. Сервіс Плюс"
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 21 січня 2014
року по справі за позовом скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю „І. Т. В. Сервіс Плюс"
до ОСОБА_3 про визнання договору
укладеним та стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю „І. Т. В.
Сервіс Плюс" звернулося з позовом до
ОСОБА_3 про визнання договору
укладеним та стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1,
користується послугами з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та відповідно до ст. 1 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги" є
споживачем послуг. Позивач надає такі
послуги з 1 березня 2012 року, проте
відповідач ухиляється від укладення
письмового договору із позивачем, що
суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630
ЦК України та ст.ст. 19, 20 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги", пункту ч.1
"Правил користування приміщеннями
житлових будинків".

Позивач посилаючись на зазначені
у позовній заяві обставини справи та з
підстав передбачених ст. ст.6,19,20, 627, 630,
640, 643 ЦК України , ст. ст.19,20 Закону
України „ Про житлово- комунальні
послуги", пункту 7.1 „ Правил
користування приміщеннями житлових
будинків" постанови КМУ від 20 травня 2009
року №529, просило визнати укладеним
договір про надання послуг із
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на основі
типового договору між ТОВ "І.Т.В. Сервіс
Плюс" та ОСОБА_3 з 01 березня 2012 року, та
стягнути з відповідача на користь ТОВ
"І.Т.В. Сервіс" заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за період з 1 березня 2012 по
листопад 2013 року в сумі 908 грн. 77 коп..

Також позивач просив стягнути з
відповідача 229 грн. 40 коп. судового
збору, що був сплачений за подання
позовної заяви майнового характеру, та
229 грн. 40 коп. витрат на правову
допомогу, що був сплачений за подання
позовної заяви немайнового характеру,
та витрати, пов'язані із наданням
товариству правової допомоги, в сумі 286
грн.75 коп..

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 21 січня 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто з
відповідача суму заборгованості за
надані послуги в сумі 908,77 грн., судовий
збір, що був сплачений за подання
позовної заяви майнового характеру в
сумі 229, 40 грн. та витрати на правову
допомогу в сумі 286,75 грн.. У решті
позовних вимог відмовлено.

Представник позивача оскаржив це
рішення місцевого суду у апеляційному
порядку, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального
права, просив скасувати рішення
місцевого суду у частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
визнання укладеним договору на
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкової території між
ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" та ОСОБА_3 з 01
березня 2012 року та просив в цій частині
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення , яким задовольнити дану
позовну вимогу. В іншій частині
рішення суду не оскаржено.

Відповідач рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку не
оскаржив.

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції вимоги,
викуладені в апеляційній скарзі
підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання у
визначений час не з'явилась, про час і
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином. Судова колегія,
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
розглянула справу за відсутності
відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

Місцевий суд задовольняючи позов у
частині вирішення позовної вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 908.77 гривень заборгованості
за надані житлово- комунальні послуги з
утримання будинку і послуг по
утриманню прибудинкової території за
період з 1 березня 2012 року по
листопад 2013 року в сумі 908.77 гривень,
виходив з того, що Товариство з
обмеженою відповідальністю „І. Т. В.
Сервіс Плюс є виконавцем робіт з
утримання будинку АДРЕСА_1 в цьому
будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині вирішення позовної вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „І. Т. В. Сервіс Плюс"
до ОСОБА_3 про визнання договору
укладеним суд першої інстанції вважав,
що від врегулювання переддоговірного
спору ухилявся саме позивач, оскільки
саме він повинен включити в текст
договору істотні умови відповідно до
ст. 26 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", а вже
потім настає обов'язок споживача
укласти договір. Також суд вважав, що
житлове законодавство не передбачає
визнання договору укладеним.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду у частині
вирішення позовної вимоги про
стягнення з відповідача 908.77 гривень
комунальних послуг, оскільки
розглядаючи спір, у зазначеній частині
позову суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин.

Проте, судова колегія не може
погодитися з висновком місцевого суду
у частині вирішення позовної вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „І. Т. В. Сервіс Плюс"
до ОСОБА_3 про визнання договору
укладеним, оскільки суд у цій частині
позову дійшов його без повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, прав сторін та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
рішення місцевого суду у зазначеній
частині позову не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, рішенням
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради №28 від 24 січня 2012
року "Про визначення виконавців
послуг з управління будинками" ТОВ
"І.Т.В. Сервіс" взято на баланс житлові
будинки, зазначені в конкурсній
документації, згідно з актами
прийому-передачі для управління,
надання послуг з утримання будинків та
прибудинкових територій, проведення
ремонту та (а.с.11). На підставі акту
прийому-передачі будинок за адресою:
вул. Осипенко,39В, м. Мукачево, переданий
в управління та обслуговування ТОВ
"І.Т.В. Сервіс" (а.с.13). Рішенням
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради №19 від 29.01.2013 року "Про
погодження виконавця послуг з
управління будинком, спорудою,
житловим комплексом, групою будинків;
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій" ТОВ "І.Т.В.
Сервіс Плюс" визначено виконавцем
послуг з управління будинком, спорудою,
житловим комплексом, групою будинків;
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій, яке є
правонаступником ТОВ "І.Т.В. Сервіс"
(а.с.12).

Той факт, що ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1, ним не оспорюється.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку за послуги, надані
відповідачу за березень 2012 року -
листопад 2013 року, включно, було
нараховано 908,77 грн. (а.с.14). Позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 908,77 грн. -
вартість послуг за березень 2012 -
листопад 2013 року.

Позивачем було запропоновано ОСОБА_3
укласти Типовий договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, проте такий
договір відповідачем підписано не
було.

Обґрунтовуючи позов ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» посилалось, в тому числі, на
положення Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Правові позиції щодо застосування
цього закону викладені у постанові
Верховного Суду України від 10 жовтня 2012
року, справа № 6-110цс12, які,
відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковими для всіх судів
України.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі Закон) визначає основні
засади організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, та є актом
спеціальної дії, який регулює такі
відносини. Також Законом визначено
права та обов'язки виконавців та
споживачів послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України,
свобода договору полягає в праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Проте, закріпивши принцип свободи
договору, ЦК України разом з тим
визначив, що свобода договору не є
безмежною, оскільки відповідно до абз. 2
ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України, відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України „ Про
житлово- комунальні послуги",
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах, а статті 20, 21 визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-команальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України „ Про
житлово- комунальні послуги",
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі
постанова № 529).

Зі змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України,
ст. ст. 19, 21 Закону України„ Про житлово-
комунальні послуги", постанови КМУ за
№ 529 вбачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК
України та ст. ст. 19, 20 Закону.

Як було зазначено вище, позивачем було
запропоновано ОСОБА_3 укласти
Типовий договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, форма якого
затверджена Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 року
№ 529 (а.с.16).

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, меж здійснення особою
цивільних прав і виконання цивільних
обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 15, 20 ЦК України,
ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти
висновку про те, що в разі невизнання
споживачем права виробника, (виконавця)
послуг на укладення договору про
надання житлово-комунальних послуг,
який відповідає вимогам типового
договору, таке право підлягає захисту
судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України шляхом визнання договору,
укладеного на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії.

Таким чином, судом першої інстанції
було безпідставно відмовлено у
задоволенні позову в частині визнання
договору укладеним.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку за послуги, надані
відповідачем за березень 2012 року -
листопад 2013 року, включно, було
нараховано 908,77 грн. (а.с.14). Позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 908,77 грн. -
вартість послуг за березень 2012 -
листопад 2013 року.

Зважаючи на викладене судова колегія
вважає, що відповідно до п.п. 3,4 ст.309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції у частині вирішення позовної
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю „І. Т. В. Сервіс
Плюс" до ОСОБА_3 про визнання договору
укладеним - слід скасувати та у цій
частині позовної вимоги у хвалити
нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати. При поданні позовної
заяви ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» було
сплачено судовий збір в сумі 229,40 грн. (
а. с.3), а при поданні апеляційної скарги
було сплачено. судового збору 121.80
(а.с.60).

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ст. 309,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „І. Т.
В. Сервіс Плюс" - задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 21 січня 2014
року - скасувати у частині вирішення
позовної вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю „І. Т. В.
Сервіс Плюс" до ОСОБА_3 про визнання
договору укладеним , та у цій частині
позовної вимоги у хвалити нове рішення
про задоволення позову.

Визнати договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на основі
типового договору між Товариством з
обмеженою відповідальністю „І. Т. В.
Сервіс Плюс" та ОСОБА_3, АДРЕСА_1,
укладеним з 01.03.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» судові витрати у
сумі 121.80 гривень

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції.

Судді: