Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1141/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - судді Мурашко С.І.

суддів - Сукач Т.О., Бубличенко В.П.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про захист
прав споживачів, за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від 03
березня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та з
урахуванням уточнень позовних вимог
просила розірвати укладений між ними
21.09.2013 року договір ВG-310 на виготовлення
виробів з ПВХ, стягнути на її користь
пеню в розмірі 6687,03 грн. та 159,22 грн., а
також 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Зазначала, що 21.09.2013 року між нею та
відповідачкою укладено договір,
відповідно до якого остання взяла на
себе зобов'язання виконати роботи по
виготовленню та поставленню ПВХ
конструкції по розцінкам виконавця.
Вартість конструкції складала 4549 грн.

З метою проведення розрахунку з
відповідачкою за виконану роботу вона
отримала в ПАТ «ОТП Банк» 21.09.2013 року
кредит у сумі 10530,61 коп., які ПАТ «ОТП
Банк» перерахував на користь
відповідачки.

Однак, відповідачка у визначений
умовами договору строк пластикові
вікна з ПВХ їй не передала.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 03 березня 2014 року
позов задоволено частково.

Розірвано договір підряду №ВG-310 від 21
вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_2
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
та стягнуто з відповідачки на користь
позивачки пеню за прострочення
виконання умов договору в сумі 6846,25 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
не оскаржувалось.

В судовому засіданні апеляційного суду
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
підтримала апеляційну скаргу з
посилання на викладені в ній обставини,
представники ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заперечували проти доводів
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, відповідно до
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.09.2013 року між сторонами по справі
укладено договір № ВG-310, відповідно до
якого відповідачка взяла на себе
зобов'язання виконати роботи по
виготовленню та поставленню ПВХ
конструкції по розцінкам виконавця
протягом 21 робочого дня з моменту
укладення Договору. Вартість виробу
складала 4549 грн.

Для розрахунку з відповідачкою 21.09.2013
року ОСОБА_2 отримала в ПАТ «ОТП Банк»
кредит у сумі 10530,61 грн., які ПАТ «ОТП
Банк» перерахував фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3

Проте, пластикові вікна з ПВХ
(полівінілхлорид) - профіль
відповідачкою позивачці не передані,
чим порушені обумовлені в договорі
строки поставки товару.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідачка своєчасно не
приступила до виконання зобов'язань за
договором, а тому є достатні підстави
розірвати договір та задовольнити
позовні вимоги про стягнення пені.

При цьому суд першої інстанції виходив
з п.4.2 договору, що в разі невиконання
умов договору, виконавець зобов'язаний
сплатити замовнику неустойку в розмірі
0,1 % від вартості договору за кожний
день прострочення, а також з вимог ч.5
ст.10 Закону України « Про захист прав
споживачів».

Проте, повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до ст.865 ЦК України за
договором побутового підряду
підрядник, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну
роботу, призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового
підряду, не врегульованих цим Кодексом,
застосовується законодавство про
захист прав споживачів.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що
21.09.2013 року сторони уклали договір №
ВG-310, відповідно до умов якого
відповідачка взяла на себе
зобов'язання організувати роботи по
виготовленню і передачі у власність
ПВХ конструкції, а позивачка
зобов'язалася оплатити та прийняти
готові вироби, вартість яких становить
4549 грн., і роботу згідно умов договору.

За умовами договору, п.3.2, після
виконання пункту 3.1 (замовник
зобов'язується оплатити вартість
виробу, яка становить 4549 грн.)
виконавець зобов'язується передати у
власність замовника виготовлені
вироби протягом 21 робочого дня з
моменту укладання договору.

Згідно п.3.9 договору зобов'язання
виконавця по договору вважаються
виконаними в повному обсязі після
підписання замовником акта
прийому-передачі виробу.

Замовник підписує акт прийому-передачі
виробу або надає мотивовану відмову
від підписання з зазначенням
недоробок. В разі не підписання
замовником акта прийому-передачі і
ненадання мотивованої відмови
виконавець має право не передавати
вироби у власність замовника (п.3.10
Договору).

На підтвердження виконання
зобов'язання, відповідно до п.3.9
договору, відповідачкою не надано акту
прийому-передачі виробу підписаного
замовником чи мотивованої відмови
позивачкою від підписання.

Не надала відповідачка і належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх доводів, що виготовлені ПВХ вікна
доставлялися на адресу відповідачки,
якої не було вдома, про що повідомив
водій, який доставляв замовлення.

З огляду на викладене, відповідно до
умов договору вважається, що
відповідачка зобов'язання не виконала.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу згідно з
договором, за кожний день прострочення
споживачеві сплачується пеня у розмірі
трьох відсотків вартості роботи.

Частиною 2 статті 6 ЦК України сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Зі змісту договору вбачається, що
сторони відступили від положень ч.5 ст.10
Закону України «Про захист прав
споживачів» і в п.4.2 договору обумовили,
що в разі невиконання п.3.2 виконавець
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі 0,1 вартості дійсного договору
за кожен день прострочення.

Дане відступлення сторін відповідає
положенням ч.2 ст.6 ЦК України та не
суперечить Закону України «Про захист
прав споживачів».

За таких обставин, з відповідачки на
користь позивачки належить стягнути
пеню обумовлену сторонами в п.4.2
договору, а в стягненні пені у розмірі
трьох відсотків вартості робіт,
визначених ч.5 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів» необхідно
відмовити.

Визначаючи кількість прострочених
робочих днів, для стягнення неустойки з
підстав визначених п.4.2 договору, суд
першої інстанції погодився з
розрахунком позивачки, але не взяв до
уваги, що відповідно до п.3.2 договору
виконавець зобов'язався передати у
власність замовника виготовлені
вироби протягом 21 робочого дня після
виконання пункту 3.1 договору, тобто
після оплати позивачкою вартості
виробів яка становить 4549 грн.

Згідно наданої відповідачкою в
апеляційному суді виписки з її
банківського рахунку, кошти від
позивачки, які та отримала в кредит від
ПАТ «ОТП Банк», надійшли 24.09.2013 року, а
тому кількість прострочених робочих
днів визначених в позовній заяві та
рішенні суду першої інстанції
становить не 35, а 32 робочих дня і
відповідно сума пені 0,1 % за 32 дні при
вартості 4549 грн. становить 145 грн. 57
коп., яка і підлягає стягненню з
відповідачки на користь позивачки.

Частиною 1 ст.10 Закону України « Про
захист прав споживачів» споживач має
право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у встановлений строк стає
неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи
робіт (понад сімдесят відсотків
загального обсягу) вже було виконано,
споживач має право розірвати договір
лише стосовно частини послуги або
робіт, що залишилася.

З наданого відповідачкою договору №33
від 22 квітня 2013 року вбачається, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(покупець), перебуває у договірних
відносинах ТОВ «Статус груп»
(поставщик), за умовами якого
товариство зобов'язалось поставити та
передати у власність покупцю
металопластикові конструкції.

З наданого відповідачкою листа за
підписом директора ТОВ «Статус Групп»
(а.с.80) оплата по замовленню ВG-310
отримана на розрахунковий рахунок ТОВ
«Статус Групп»» 26.09.2013 року. Зазначене
замовлення виготовлено 03.10.2013 року,
відвантаження зі складу готових
виробів здійснено 16.10.2013 року.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що замовлення позивачки
було виготовлено в повному обсязі
03.10.2013 року, у встановлені в договорі
строки, ще до звернення позивачки 06.12.2013
року з листом-вимогою до відповідачки
та звернення 13.12.2013 року позивачки з
позовом до суду.

Враховуючи викладене, що замовлені
вироби були виготовлені у строки
визначені в договорі, відповідно до
положень ч.1 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів» укладений між
сторонами 21.09. 2013 року договір № ВG-310 не
може бути розірваний.

За умовами договору від 21.09. 2013 року №
ВG-310 також немає підстав для його
розірвання.

Оскільки суд першої інстанції прийшов
до висновків, які не відповідають
обставинам справи при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а також допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, відповідно до п.п.1,3
та п.4 ч.1ст.309 ЦПК України є підставами
для скасування та зміни рішення з
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 03 березня 2014
року:

- в частині розірвання договору підряду
№ВЄ-310 від 21 вересня 2013 року, укладеного
між ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в цій частині;

- в частині стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 пені за прострочення виконання
умов договору підряду змінити,
зменшивши суму пені, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з
6846, 25 грн. до 145 (сто сорок п'ять) 57 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: