У х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання державного
акта та договору купівлі-продажу
недійсними,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 02 квітня 2014 року

та касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
його представником за довіреністю
ОСОБА_6, на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 18
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 13 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, який уточнив у процесі розгляду
справи, і остаточно просив:

- визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
(серії АБ № 004746) площею 0,15 га, яка
розташована по АДРЕСА_1,
виданий 18 жовтня 2004 року Луб'янською
сільською радою на ім'я ОСОБА_7;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу вищевказаної
земельної ділянки від 23 лютого 2007 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Бородянського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований у
реєстрі за № 524.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що його матері ОСОБА_9
належала земельна ділянка, розташована
по АДРЕСА_2.

Рішенням Луб'янської сільської ради 10
сесії XXVI скликання від 28
травня 2004 року ОСОБА_7 передано
земельну ділянку площею 0,15 га для
ведення особистого підсобного
господарства, яка розташована по
АДРЕСА_3.

На підставі вищевказаного рішення
ОСОБА_7 отримав державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку серії ЯБ № 004746.

Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_9
померла, а він на підставі заповіту від
07 серпня 2007 року є спадкоємцем Ѕ
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, розташованих по АДРЕСА_2.

Позивач зазначив, що 23 лютого 2007 року
ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу
земельної ділянки продав належну йому
на праві власності земельну ділянку
ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 07 жовтня 2010 року
рішення Луб'янської сільської ради 10
сесії XXVI скликання від 28
травня 2004 року в частині передачі
ОСОБА_7 спірної земельної ділянки
визнано недійсним.

Посилаючись на те, що виділена ОСОБА_7
спірна земельна ділянка була вилучена
у його матері без її згоди, у зв'язку з
чим порушуються його права як
спадкоємця, тому просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Ухвалою Бородянського районного суду
Київської області від 09
квітня 2012 року до участі у справі в
якості відповідача залучено
ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_10

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 17 травня
2012 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2012 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 травня 2012 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року касаційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_11 задоволено частково,
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 травня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 18
лютого 2014 року з урахуванням ухвали
цього ж суду про виправлення описок від
28 лютого 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
суду, ОСОБА_5 у лютому 2014 року звернувся
до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 18
лютого 2014 року визнано неподаною та
повернуто заявнику.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
суду, ОСОБА_3 у березні 2014 року
звернувся до суду із апеляційною
скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 13 травня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду і
направити справу для продовження
розгляду до суду апеляційної
інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційних скарг та
заперечення ОСОБА_5 на касаційну
скаргу ОСОБА_3, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а
касаційна скарга представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Що стосується касаційної скарги ОСОБА_5
на ухвалу апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року, колегія
суддів касаційного суду вважає за
необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням
місцевого суду, 27 лютого 2014 року
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просив змінити рішення суду
першої інстанції шляхом заміни в його
мотивувальній частині посилання на
дійсні (фактичні) обставини справи (а. с.
62-65, т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без
руху та надано строк для усунення
недоліків, зазначених в ухвалі (а. с. 79,
80, т. 2).

На виконання вимог ухвали суду
апеляційної інстанції від 20 березня 2014
року ОСОБА_5 надіслав уточнену редакцію
апеляційної скарги (а. с. 82-85, т.
2).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 визнано неподаною та
повернуто заявнику у зв'язку із
невиконанням скаржником вимог ухвали
від 20 березня 2014 року (а. с. 86, т.
2).

Визнаючи неподаною та повертаючи
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року,
суд апеляційної інстанції керувався
положеннями ст. ст. 121, 297 ЦПК України та
дійшов висновку, що у поданій новій
апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
змінити рішення суду першої інстанції
шляхом виправлення описок в
мотивувальній частині рішення суду, що
в даному випадку відноситься до
компетенції суду першої інстанції.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України
рішення суду складається із
мотивувальної частини із зазначенням,
зокрема, встановлених судом обставин і
визначених відповідно до них
правовідносин.

Звертаючись із апеляційною скаргою,
ОСОБА_5 посилався на положення ч. 1 ст. 309
ЦПК України та просив змінити рішення
суду першої інстанції від 18 лютого 2014
року шляхом саме заміни в його
мотивувальній частині посилання на
дійсні обставини справи, що не можна
здійснити шляхом виправлення описок в
суді першої інстанції.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

За викладених обставин колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
апеляційний суд, визнаючи неподаною та
повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5,
не звернув уваги на вищезазначені
норми процесуального права, у зв'язку з
чим дійшов помилкового висновку, що
ОСОБА_5 фактично просив виправити
описки в рішенні місцевого суду.

Судові процедури повинні бути
справедливими, тому особа безпідставно
не може бути позбавлена права на
апеляційне оскарження рішення суду,
оскільки це буде порушенням права,
передбаченого ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, на справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене та положення
п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів
касаційного суду вважає, що
оскаржувана ухвала апеляційного суду
Київської області від 02 квітня 2014 року
не може вважатись законною та підлягає
скасуванню, а справа підлягає передачі
до суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року.

Що стосується касаційної скарги
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 13 травня 2014 року, колегія
суддів касаційного суду вважає за
необхідне зазначити наступне.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходив із того, що
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку по АДРЕСА_2
відсутні і вказана земельна ділянка
згідно з базою даних Управління
Держземагентства не обліковується.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам ухвала
суду апеляційної інстанції не
відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що матері позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_9 за життя на праві
приватної власності належала Ѕ частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходяться по АДРЕСА_2.

Згідно запису в погосподарській книзі
Луб'янської сільської ради на 01 січня
1996 року за ОСОБА_9 обліковувались
земельні ділянки загальною площею 0,47
га, з яких 0,24 га за межами села, а 0,23 га
для обслуговування житлового будинку.

Рішенням 10 сесії XXVI скликання
Луб'янської сільської ради від
28 травня 2004 року № 7 передано в
приватну власність ОСОБА_7 земельну
ділянку площею 15,2 га, із них 0,12 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_3 (а. с. 77, т.
1).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_7 18
жовтня 2004 року отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 004746 (а. с. 49, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

Рішенням виконавчого комітету
Луб'янської сільської ради
Бородянського району Київської
області від 20 лютого 2007 року № 25
належній ОСОБА_7 на праві власності
земельній ділянці присвоєно № 2-а (а. с.
53, т. 1).

ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
23 лютого 2007 року продав належну йому на
праві земельну ділянку ОСОБА_5 (а. с. 48, т.
1).

07 серпня 2007 року державним нотаріусом
Бородянської районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, згідно із яким він
успадкував після смерті своєї матері Ѕ
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель по АДРЕСА_2 (а. с. 42, т. 1).

Судами також встановлено, що рішенням
апеляційного суду Київської області
від 07 жовтня 2010 року скасовано рішення
суду першої інстанції від 03 грудня 2008
року та ухвалено нове рішення, яким
визнано недійсним рішення 10 сесії XXVI
скликання Луб'янської сільської ради
Бородянського району Київської
області від 28 травня 2004 року в частині
передачі ОСОБА_7 земельної ділянки
площею 0,15 га, яка розташована по
АДРЕСА_2 (а. с. 7-11, т. 1).

Зі змісту вказаного рішення
встановлено, що 28 травня 2004 року
Луб'янська сільська рада без згоди
ОСОБА_9 прийняла рішення про передачу
безкоштовно у приватну власність
земельної ділянки по АДРЕСА_2
площею 0,15 га ОСОБА_7 для ведення
особистого підсобного господарства, що
підтверджується копією протоколу 10
сесії XXVI скликання Луб'янської
сільської ради від 28 травня 2004 року № 6;
вказана земельна ділянка була вилучена
у матері ОСОБА_3 із земельної ділянки
біля житлового будинку, наданої для
його обслуговування та обслуговування
господарських споруд.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, що якої
встановлено ці обставини.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення місцевого суду про відмову в
задоволенні позовних вимог без змін, не
врахував при його перегляді висновки і
мотиви суду касаційної інстанції,
викладені в ухвалі від 25 вересня 2013
року, які відповідно до положень ч. 4 ст.
338 ЦПК України є обов'язковими при
новому розгляді справи, і на порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України не
звернув на встановлені рішенням
апеляційного суду Київської області
від 07 жовтня 2010 року обставини, які
відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню при
розгляді інших справ, а також не
витребував та не дослідив протокол 10
сесії XXVI скликання Луб'янської
сільської ради від 28 травня 2004
року № 6, яким підтверджується факт
передачі ОСОБА_7 земельної ділянки,
вилученої у матері ОСОБА_3

За правилами ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному порядку
за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвали апеляційного суду із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного
суду Київської області від 02 квітня 2014
року скасувати, справу передати до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 18
лютого 2014 року.

Касаційну скаргу
ОСОБА_3, подану його представником за
довіреністю ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду Київської області від 13 травня
2014 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк