Справа № 368/1941/13ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/2502/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» про визнання
недійсними договорів та додатку до
публічної пропозиції,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом про визнання
недійсними договорів та додатку до
публічної пропозиції, мотивуючи вимоги
тим, що на початку серпня 2013 року його
знайомий запропонував допомогти йому у
влаштуванні на роботу і повідомив, що
для цього необхідно підписати деякі
документи в банку, а також оформити
кредит. Як виявилося згодом, він
підписав кредитні договори від 05
серпня 2013 року на суму 10291,88 грн. та 10428,85
грн. Вказує, що в момент підписання
договорів не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними,
оскільки перебуває на «Д» обліку в
психіатричному кабінеті Кагарлицької
ЦРЛ № 339 з діагнозом «Легка розумова
відсталість (в степені вираженої
дебільності) з емоційно-волевою
нестійкістю, трудовою дезадаптацією»,
та має ІІ групу інвалідності з
дитинства. Посилаючись на вимоги ст. 225
ЦК України, просив визнати недійсними
кредитний договір № 401491257 від 05 серпня
2013 року, укладений між ним та ПАТ
«Альфа-Банк», та договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 05
серпня 2013 року, укладений між ним та ПАТ
«Укрсиббанк».

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неповне встановлення
обставин, які мають істотне значення
для справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання недійсними
договорів, суд першої інстанції
виходив із того, що всупереч ст. 60 ЦПК
України позивач не довів, що оспорювані
правочини були вчинені ним у момент,
коли він не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що згідно довідки № 339, виданої
поліклінікою Кагарлицької ЦРЛ, позивач
ОСОБА_1 перебуває на «Д» обліку в
психіатричному кабінеті Кагарлицької
ЦРЛ з 1993 року та має діагноз легка
розумова відсталість (в степені
вираженої дебільності) з
емоційно-волевою нестійкістю, трудової
дезадаптацією.

05 серпня 2013 року між ТОВ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
401491257, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 10291,88 грн. до
06 квітня 2015 року під 0,01 % річних.

Також 05 серпня 2013 року на підставі
анкети-заяви про акцепт публічної
пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на
укладення договору про комплексне
банківське обслуговування фізичних
осіб в рамках продукту «Картка
комфорту», наданої Клієнтом, банк
відкрив рахунок у валюті гривня та
випустив міжнародну платіжну картку
MasterCard Standart строком на три роки з
моменту її випуску та лімітом
відновлювальної кредитної лінії 75000
грн., що оформлено додатком до
Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк»,
підписаним ОСОБА_1

Крім того, 05 серпня 2013 року між ТОВ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 0, за умовами
якого банк надає позичальнику кредит в
сумі 8676,80 грн. до 05 серпня 2014 року під 0,01
% річних.

Із матеріалів справи також вбачається,
що згідно акту амбулаторної
комплексної судово-психіатричної
експертизи № 305ц, проведеної
відділенням амбулаторних
судово-психіатричних експертиз
Комсунального закладу Київської
обласної ради «Обласне
психіатрично-наркологічне медичне
об'єднання», ОСОБА_1 страждав станом на
05 серпня 2013 року на психічну хворобу -
легку розумову відсталість у ступені
легкої дебільності з
емоційно-вольовими розладами (МСХ-10;
F70.1). За своїм психічним станом ОСОБА_1
міг, але не повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час підписання кредитного договору №
401491257 від 05 серпня 2013 року, укладеного
між ним та ПАТ «Альфа-Банк» та під час
підписання додатку до публічної
пропозиції на оформлення договору про
комплексне банківське обслуговування
фізичних осіб від 05 серпня 2013 року між
цими з особами. За своїм психічним
станом ОСОБА_1 міг, але не повною мірою,
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними під час підписання
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 05 серпня 2013 року,
укладеного між ним та ПАТ «Укрсиббанк».

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», правила статті 225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала у такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦК зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї із сторін. Справа про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішується з врахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

З висновку амбулаторної комплексної
судово-психіатричної експертизи, яка
проведена відділенням амбулаторних
судово-психіатричних експертиз
Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне
психіатрично-наркологічне медичне
об'єднання» вбачається, що експертами
не наданий категоричний висновок про
те, що ОСОБА_1 під час укладення
спірного договору не розумів значення
своїх дій, а зроблений висновок про те,
що він на момент укладення правочину
міг, але не повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Отже, оскільки у висновку проведеної у
справі експертизи не вказано про
абсолютну неспроможність учасника
правочину в момент укладення
правочинів розуміти значення своїх дій
та керувати ними, а лише зазначено, що
існуючі на той час порушення його
психічної діяльності істотно впливали
на його здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, що
саме по собі не є підставою для
визнання укладених в такому стані
договорів недійсними із підстав,
передбачених частиною першою статті 225
ЦК України.

Оскільки по справі не встановлені
підстави передбачені ст. 225 ЦК України
для визнання правочину недійсним, суд
першої інстанції правильно відмовив у
задоволенні позову.

Надуманими і безпідставними є доводи
апеляційної скарги, що волевиявлення
позивача як учасника правочину не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі, оскільки вони
спростовуються доказами, наявними в
матеріалах справи.

Довідка про діагноз позивача сама по
собі не є доказом його неможливості
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а інших доказів, які б
спростовували або підтверджували
висновок амбулаторної комплексної
судово-психіатричної експертизи,
позивачем надано не було; обмежено
дієздатним або недієздатним в
передбаченому законом порядку позивач
не визнавався.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.