Єдиний унікальний номер 220/70/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4733/2014
Головуючий у 1 інстанції: Тахтарова Н.П.
Доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Космачевської Т.В., Могутової
Н.Г.

при секретарі: Хохулі Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах
та в інтересах неповнолітньої особи
ОСОБА_2 на рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 25 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2,
третя особа - управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом та
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку за зустрічними позовами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Великоновосілківської районної
державної адміністрації Донецької
області про усунення перешкод у
користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 25
квітня 2014 р. позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1
залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_2
вона просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
первісному позові ОСОБА_3 та
задоволенні зустрічного позову,
поданого нею в інтересах дитини про
заборону ОСОБА_3 здійснювати дії щодо
переоформлення майнових прав на
будинок та вчиняти інші дії, що
перешкоджають дитині реалізувати
право користування ним. Посилається
на те, що суд неправильно вважав, що
вимоги її власного зустрічного позову
та зустрічного позову, поданого нею в
інтересах дитини, є тотожними. Суд не
дослідив вимог, заявлених в інтересах
сина та ухвалив рішення не в межах
позовних вимог, а Головне управління
Державної міграційної служби України
в Донецькій області не залучив до
справи у якості учасника процесу.

У апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_1 у
власних інтересах, вона просить
скасувати рішення та задовольнити її
вимоги про зобов'язання ОСОБА_3
припинити чинити дії, які
перешкоджають їй та її малолітній
дитині реалізувати своє право
користування жилим приміщенням у
спірному будинку. Зазначає, що суд
безпідставно не прийняв до уваги
надані нею докази щодо поважних причин
не проживання у спірному будинку,
зокрема її звернення до правоохоронних
органів у березні 2013р. та у лютому 2014р.,
не досліджено наявність чи відсутність
обставин, визначених ст. ст. 116, 157 ЖК
України. Не враховано, що представники
третіх осіб були проти задоволення
позову про визнання її такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення виходив із наступних
встановлених ним обставин.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 14.06.2004р. в будинку була
зареєстрована його дружина ОСОБА_1, а
20.06.2004р. їх син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
Після розірвання шлюбу з позивачем
відповідачка з сином залишились
проживати в належному позивачу
будинку, з пропозицією позивача
знятись з реєстрації не погодилась, в
результаті чого між ними склались
неприязні відносини, які вони
намагались вирішити через судові та
правоохоронні органи. З 16 грудня 2013р.
відповідачка з сином, забравши речі,
перейшла проживати до близьких
родичів у тому ж населеному пункті,
тобто більше року не проживала у
спірному будинку без поважних причин.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
підтримувала апеляційну скаргу та
наполягала на її задоволенні, ОСОБА_3
проти скарги заперечував та просив
рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд вважає, що
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням у обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що позивач є
власником житлового будинку АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від
15.10.2003р.

З 21 серпня 1999р. по 17 лютого 2011р. ОСОБА_3
та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

14 червня 2004р. ОСОБА_1 із згоди позивача
була зареєстрована у належному йому
будинку, 20 червня 2004р. в будинку був
зареєстрований син сторін.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
зверталась до суду з позовом про
визнання права спільної сумісної
власності на спірний будинок, рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 26 червня 2012р. у задоволенні позову
їй відмовлено.

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 9
листопада 2012р. задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_1, усунено перешкоди у
здійсненні ОСОБА_5 права власності на
спірний будинок шляхом його вселення.

В ході примусового виконання
вказаного рішення актом від 10 січня
2013р. встановлено, що рішення виконано
ОСОБА_1 у добровільному порядку, вона в
будинку не мешкає.

Встановлено, що ОСОБА_1 у грудні 2012р.
забрала речі та переїхала проживати
до свого родича у тому ж населеному
пункті.

Факт не проживання ОСОБА_1 у спірному
будинку з грудня 2012р. підтверджений
актами комісії сільської ради села
Старомлинівка від 19.03.2013р., 15.01.2014р.,
актом державного виконавця від 16.01.2013р.,
постановою про закриття кримінальної
справи від 29.01.2013р. та по суті цей факт
ОСОБА_1 не заперечується. Однак, вона
посилалась на те, що не проживає в
будинку з поважних причин, на
підтвердження чого посилалась на її
звернення до правоохоронних органів у
березні 2013р. з приводу протиправних дій
працівника міліції ОСОБА_6 відносно неї
та дитини та у лютому 2014р. про
перешкоджання їй та її малолітній
дитині проживати за місцем прописки.

Згідно з висновком по матеріалам
перевірки за повідомленням ОСОБА_1,
затвердженим начальником
Великоновосілківського РВ ГУМВС
України в Донецькій області 4.03.2013р.
предметом перевірки була заява ОСОБА_1
про те, що до неї на роботу прийшов
працівник міліції ОСОБА_6, який пояснив
їй, що він купив спірний будинок у
ОСОБА_3 та збирається у ньому
проживати, а її у вказаний будинок не
впустить. Опитаний ОСОБА_6 пояснив, що
за пропозицією ОСОБА_3 вирішив купити
належний тому будинок в с.
Старомлинівка і дав завдаток. 1.03.2013р.
він знаходився у
Великоновосілківській лікарні, де
зустрів ОСОБА_1, яка запросила його в
свій кабінет і повідомила, що в
будинку, який він збирається купити,
зареєстрована вона з дитиною і має
намір у ньому проживати, на що ОСОБА_6
пояснив, що не має наміру вмішуватись
у спір, що виник між ОСОБА_1, при цьому
він не казав, що не впустить ОСОБА_1,
оскільки він не являється власником
будинку. За результатом розгляду заяви
ОСОБА_1 роз'яснено порядок звернення до
суду для вирішення цивільно - правового
спору.

Зазначений висновок не підтверджує
поважності причин не проживання
ОСОБА_1 у спірному будинку, адже не
спростовує встановленого факту про те,
що вона добровільно виїхала із
спірного будинку у грудні 2012р., до суду
із позовом про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням
звернулась 12 березня 2014р., після
закінчення річного строку, протягом
якого за нею зберігалось право
користування жилим приміщенням та
після звернення ОСОБА_3 з позовом про
визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Згідно з актом, затвердженим 7 лютого
2014р. сільським головою с.
Старомлинівка щодо подання усної заяви
ОСОБА_1 відносно бажання проживати за
місцем реєстрації разом із своїм сином
по АДРЕСА_1 комісія у складі секретаря
сільської ради, депутата цієї ради та
члена виконкому ради склали цей акт у
тому, що ОСОБА_1 зробила усну заяву
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які мешкають за
вищевказаною адресою без реєстрації
про те, що вона з неповнолітнім сином
бажає проживати за місцем реєстрації.

Позивач звернувся із позовом про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням у
спірному будинку 22 січня 2014р., тобто
акт від 7.02.2014р. складено після подання
позивачем даного позову.

Таким чином, суд обґрунтовано прийшов
до висновку про те, що відповідачка не
проживала понад 1 рік у спірному
будинку без поважних причин, а доводи
скарги щодо неврахування судом
вказаних висновку та акту
безпідставні, оскільки не
підтверджують поважності причин не
проживання понад 1 рік.

Відповідно, суд обґрунтовано відмовив
у задоволенні зустрічного позову про
зобов'язання ОСОБА_3 припинити чинити
дії, які перешкоджають їй та дитині
реалізувати її право користування
жилим приміщенням у спірному будинку.

Доводи апеляційних скарг щодо
порушення прав дитини безпідставні.
Син сторін ОСОБА_2 зареєстрований у
спірному будинку 20.06.2004р., позивач у
позові просив визнати такою, що
втратила право користування житлом
лише ОСОБА_1, вимог щодо втрати права
користування житлом дитиною не
заявляв, навпаки, у письмових
запереченнях проти зустрічного позову
та у письмових поясненнях зазначав, що
син має право користуватись належним
йому будинком.

При цьому не можуть бути задоволені
позовні вимоги щодо заборони ОСОБА_3
до досягнення дитиною повноліття або
до надання альтернативного житла
здійснювати дії щодо переоформлення
майнових прав на будинок, а також
вчиняти інші дії, які перешкоджають
дитині реалізувати своє право
користування будинком, оскільки
захисту підлягає порушене право,
заборона вчинення дій на майбутнє не є
належним способом захисту права.

Також безпідставні доводи скарги щодо
незалучення до участі у справі
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Донецькій області, це управління було
учасником процесу, оскільки було
зазначено третьою особою у позові
ОСОБА_3, представник управління подав
письмові заперечення та суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
вимог ОСОБА_3 про зобов'язання
управління зняти відповідачку з
реєстрації у спірному будинку,
оскільки згідно з законом зняття з
реєстрації здійснюється на підставі
остаточного рішення суду.

Виходячи з наведеного, рішення суду
першої інстанції відповідає
встановленим у справі фактичним
обставинам, вимогам матеріального та
процесуального закону, тому воно
підлягає залишенню без змін на
підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312 - 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, яка діє в
свої інтересах та в інтересах
неповнолітньої особи ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 25
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: