Справа №590/65/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Оснач С. В.Номер провадження
22-ц/788/1137/14 Суддя-доповідач - Білецький О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ямпільського районного суду
Сумської області від 13 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6,

про визнання права власності на
нерухоме майно,

в с т а
н о в и л а :

22 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов укладеного з ним
договору позики від 07 листопада 2008
року, за умовами якого він надав ОСОБА_5
160000 грн. на умовах їх повернення
протягом місяця після отримання
вимоги, а у разі відсутності коштів
зобов'язувався передати у його
власність придбане приміщення
магазину промислових товарів по
АДРЕСА_1 у м.Дружба Ямпільського району
Сумської області, позивач просив
визнати за ним право власності на
вказане нерухоме майно.

Рішенням Ямпільського районного суду
Сумської області від 13 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на неповноту
з'ясування обставин, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вказує, що судом не взято до уваги факт
надання ним позики відповідачу саме
для придбання спірного нерухомого
майна, а тому договором позики було
передбачено можливість
альтернативного виконання
зобов'язання шляхом повернення майна, а
не як помилково вказав суд,
забезпечення у такий спосіб виконання
зобов'язання. Вважає безпідставним
залучення до участі у справі в якості
третьої особи колишньої дружини
відповідача - ОСОБА_6, оскільки спірні
правовідносини стосуються майна
фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, яке
не є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. Зазначає, що
відповідач повністю визнав позов,
однак всупереч вимогам ч.3, 4 ст.174 ЦПК
України суд справу не закрив та не
постановив ухвалу щодо прийняття
визнання позову.

Представник позивача і відповідач у
письмових заявах просили суд
апеляційної інстанції розглянути
справу в їх відсутність (а.с.98, 100).

Заслухавши заперечення третьої особи
та її представника, дослідивши
матеріали справи і перевіривши рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
з 07 липня 2003 року ОСОБА_5 зареєстрований
як фізична особа - підприємець (а.с.13).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 12 січня 2001 року по 02
жовтня 2013 року перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.26).

Відповідно до складеної у простій
письмовій формі розписки від 07
листопада 2008 року, ОСОБА_3 позичив
ОСОБА_5 160000 грн. для купівлі нерухомого
майна по АДРЕСА_1 у м.Дружба
Ямпільського району Сумської області.
Ці кошти останній зобов'язався
повернути за першою позикодавця
вимогою протягом місяця, а у разі їх
неповернення у вказаний строк -
погасити заборгованість шляхом
переоформлення вказаної придбаної
нерухомості (а.с.5).

За договором купівлі-продажу від 14
листопада 2008 року, посвідченим
приватним нотаріусом Ямпільського
районного нотаріального округу за
реєстровим №1841, ОСОБА_5 за 145285 грн.
купив нежитлове приміщення магазину
промислових товарів по АДРЕСА_1 у
м.Дружба Ямпільського району Сумської
області (а.с.12).

Згідно з висновком дослідження
експерта ПП «Оцінка і Право» Бєляєвої
Л.І. від 04 жовтня 2013 року №139, ринкова
вартість магазину становить 104800 грн.
(а.с.6-10).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірні правовідносини виникли між
сторонами з приводу виконання умов
договору позики та забезпечення його
виконання шляхом іпотеки нерухомого
майна.

Так, згідно зі ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Факт укладення такого договору визнали
сторони, крім того він встановлений
судом з розписки, що відповідає ст.1047 ЦК
України.

В силу положень ст.ст.629, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Системний аналіз зазначених норм
вказує, що на вимогу позикодавця
позичальник зобов'язаний повернути
йому таку ж суму грошових коштів (суму
позики).

Однак позову про стягнення грошей
позивач не заявляв, а в силу ч.1 ст.11 ЦПК
України суд зобов'язаний вирішувати
спір в межах позовних вимог.

Позовні вимоги про визнання права
власності на нерухоме майно
обґрунтовано відхилені місцевим судом
як безпідставні.

Посилання представника позивача на
альтернативність форми виконання
зобов'язання за договором позики
колегія суддів до уваги не приймає з
огляду на ст.539 ЦК України, оскільки
боржник має право вибору предмета
зобов'язання тільки, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

У той же час за змістом ст.328, ч.3, 4 ст.334,
ч.3 ст.640 ЦК України право власності на
нерухоме майно набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема з правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, та виникає з моменту такого
посвідчення та реєстрації.

Згідно з розпискою, відповідач
зобов'язувався передати у власність
позивачу спірне приміщення магазину
лише у випадку неповернення ним
грошових коштів протягом місяця після
одержання вимоги.

Вказане зобов'язання суд першої
інстанції правильно розцінив як спробу
забезпечити виконання договору позики
заставою нерухомого майна та у зв'язку
з недотриманням сторонами положень
ст.ст. 574, 577 ЦК України та ст.3, 4, 18, 36
Закону України «Про іпотеку» щодо
обов'язкової нотаріальної форми такого
правочину, вірно зазначив про його
нікчемність відповідно до ч.1 ст.220 ЦК
України.

Відповідно у суду не було законних
підстав для звернення стягнення на цей
предмет застави.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують.

Процесуальних порушень, про які
йдеться в апеляційній скарзі також не
вбачається.

У розписці та в договорі
купівлі-продажу ОСОБА_5 зазначено як
громадянина фізичну особу, а тому
посилання на те, що стороною договору
позики є фізична особа - підприємець,
колегія суддів вважає безпідставними.

Договір позики укладався
відповідачем у період шлюбу, отримані
за ним кошти могли бути використані на
придбання нерухомості в інтересах
сім'ї, між колишнім подружжям існує
судовий спір щодо розподілу майна
(справа №590/1056/13-ц), а тому залучення
судом першої інстанції до участі у
справі у якості третьої особи
колишньої дружини відповідача, права
якої може зачіпати це рішення суду, не
суперечить ст.ст.35, 36 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ЦПК України визнання
відповідачем позову не передбачає
закриття провадження у справі, а не
ухвалення судом окремого
процесуального документу при відмові у
прийнятті визнання відповідачем
позову, не призвело до неправильного
вирішення справи, а тому в силу ч.2 ст.308,
ч.3 ст.309 ЦПК України не може бути
підставою для скасування правильного
по суті рішення.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду
Сумської області від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -