АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» про визнання
дій неправомірними та компенсацію
шкоди, завданої такими діями, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
05 травня 2014 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому з
урахуванням уточнень від 05 травня 2014
року просила суд визнати дії
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (надалі - ПАТ
«Київенерго») щодо позивача
неправомірними. зобов'язати ПАТ
«Київенерго» в подальшому утриматись
від неправомірних дій, стягнути з
відповідача на її користь 245 грн.66 коп.
незаконно стягнутих коштів за повторне
підключення до електричної мережі, 106
грн. 50 коп. компенсації за умовами
договору про користування електричною
енергією, 100 000 грн. в якості
компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ПАТ «Київенерго»,
безпідставно припинивши постачання
електроенергії до її квартири,
порушило її права.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 24 грудня 2013 року, позов
задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року рішення Печерського районного
суду м.Києва від 10 жовтня 2013 р. та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24
грудня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 05 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано дії Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» щодо
відключення енергопостачання в
квартиру АДРЕСА_1, в якій проживає
ОСОБА_1, неправомірними. Стягнуто з ПАТ
«Київенерго» на користь ОСОБА_1 245 грн. 66
коп. витрат на повторне підключення
енергопостачання, 106 грн. 50 коп.
компенсації за тимчасове припинення
електропостачання. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, принципу
законності та обґрунтованості, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що на
правовідносини, що виникли між
сторонами, поширюються норми ст.1167 ЦК
України, а висновок суду в цій частині
є необґрунтованим.

Незаконним є висновок суду першої
інстанції в частині того, що
Правилами користування електричною
енергією для населення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1999 року №1375 не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, оскільки Цивільний кодекс
України, який це передбачає, має вищу
юридичну силу.

Посилання суду на п.5 статті 4 Закону
України «Про захист прав споживачів» в
іншій редакції, ніж зазначено в
законі, є незрозумілим та свідчить про
намагання вигадати правові норми для
спрямування рішення у необхідний для
суду бік.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Київенерго» Жовтун
О.В. просила апеляційну відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2005 року
між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» було
укладено договір про користування
електричною енергією .

16 травня 2013 року, у зв'язку з наявністю
заборгованості за постачання
електричної енергії в розмірі 369 грн. 95
коп., ПАТ «Київенерго» попередила
ОСОБА_1 про можливість припинення
постачання електроенергії у разі
несплати заборгованості 09 липня 2013
року.

09 липня 2013 року квартира АДРЕСА_1, в
якій проживає позивач, була відключена
від енергопостачання.

В цей же день ОСОБА_1 було сплачено
кошти в розмірі 245 грн. 66 коп. за
повторне підключення енергопостачання
до її квартири, яке фактично
відбулось 17 липня 2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про визнання дій відповідача по
відключенню енергопостачання до
вказаної квартири неправомірними,
стягнення 245 грн. 66 коп. незаконно
отриманих коштів за повторне
підключення до електричної мережі, 106
грн. 50 коп. в якості компенсації за
умовами договору про користування
електричною енергією, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що відповідач не з'ясував факт сплати
позивачем заборгованості 06 липня 2013
року, незаконно відключив квартиру
позивача від енергопостачання,
здійснив відновлення
енергопостачання з порушенням вимог
ст. 36 Правил користування електричною
енергією для населення, затверджених
Постановою КМ України № 1357 від 26 липня
1999 року, а тому повинен нести
відповідальність відповідно до п.44 цих
Правил та умов укладеного між
сторонами договору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Є обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в частині зобов'язання
відповідача в подальшому утримуватись
від неправомірних дій щодо позивача.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст. 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Можливості вирішення спору на
майбутнє законом не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що між сторонами існують
договірні правовідносини, які не
передбачають можливості
відшкодування моральної шкоди за
порушення їх умов. Не передбачено
такої можливості й Законом України
«Про електроенергетику», Правилами
користування електричною енергією для
населення, затверджених Постановою КМ
України № 1357 від 26 липня 1999 року,
нормами Цивільного кодексу України,
які регулюють відносини постачання
енергетичних та інших ресурсів через
приєднану мережу.

Доказів заподіяння шкоди незалежно
від існуючих договірних відносин
суду не надано.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги про можливість
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 1167 ЦК України, яка регулює
позадоговірні (деліктні)
правовідносини, є необґрунтованими.

Згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» в редакції
Закону №3390-VІ від 19.05.2011 р. споживачі
під час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих
потреб мають право на відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок недоліків продукції
(дефекту в продукції), відповідно до
закону.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.1 ст.5 Закону
України «Про відповідальність за
шкоду, завдану внаслідок дефекту в
продукції» від 19 травня 2011 р.,
продукція - будь-яке рухоме майно,
включаючи готову продукцію, сировину
та комплектувальний виріб, у тому
числі майно, що є складовою частиною
іншого рухомого або нерухомого
майна. Термін «продукція» включає
також електроенергію.

Продукція є такою, що має дефект, у
разі, коли вона не відповідає рівню
безпеки, на яку споживач або користувач
має право розраховувати виходячи з
усіх обставин, зокрема пов'язаних з
розробленням, виробництвом, обігом,
транспортуванням, зберіганням,
встановленням, технічним
обслуговуванням, споживанням,
використанням, знищенням (утилізацією,
переробкою) цієї продукції, а також
наданням застережень та іншої
інформації про таку продукцію, у тому
числі: 1) представлення продукції
споживачеві, або користувачеві,
включаючи її вигляд, склад,
упаковку, маркування та іншу
інформацію про продукцію, її
споживання, використання та знищення
(утилізацію, переробку); 2) використання
продукції, яке обґрунтовано можна
передбачити; 3) час, коли продукцію було
введено в обіг.

З урахуванням того, що доказів
заподіяння моральної шкоди внаслідок
недоліків продукції ( дефекту в
продукції) суду не надано, підстави для
її відшкодування відсутні.

Посилання суду першої інстанції на
п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав
споживачів» в попередній редакції,
без урахування подальших змін,
внесених відповідно до Закону № 2290-VI
від 19.05.2011 року, не призвело до
неправильного вирішення спору в
цілому.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 травня 2014 рокузалишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7998/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Мельник А.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.