АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача:
Стрижеуса А.М.,

суддів: Шкоріної
О.І., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ШалаєваО.В.

представника третьої
особи ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5 та
представника Комунальної організації
«Київмедспецтранс» - Надорака
Володимира Володимировича на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»,
Комунальна організація
«Київмедспецтранс», третя особа:
ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідачів та третьої особи про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В позовних вимогах позивач просить
стягнути з відповідача Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» на
користь позивача суму в розмірі 35 572
гривні та моральну шкоду у розмірі 5 000,
00 гривень і стягнути з відповідача
Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 145 000,
00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 20 лютого 2012 року
приблизно об 11 годині 00 хвилин у дворі
будинку № 14 по вулиці Шамрила у м. Києві
ОСОБА_9 керуючи автомобілем «Фенікс»,
державний номер НОМЕР_1, який належить
на праві власності Державній
організації медичного автотранспорту
м. Києва «Київмедавтотранс» здійснив
наїзд на пішохода ОСОБА_5 під час руху
автомобілем заднім ходом внаслідок
чого позивач отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Справа № 761/2053/2014 № апеляційного
провадження:22-ц-796/8908/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М.Як убачається з
матеріалів справи вироком
Шевченківського районного суду м.Києва
від 21 листопада 2013 року ОСОБА_9 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та
засуджено до покарання у вигляді двох
років обмеження волі без позбавлення
права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України Олійник В.М.
був звільнений від відбування
покарання з випробуванням та
встановлено іспитовий строк терміном в
один рік.

В період часу з 20 лютого по 22 березня 2012
року позивач перебувала в
стаціонарному лікуванні та в цей же
період проведено операцію.

З 23 березня 2012 року по 23 жовтня 2012 року
позивач перебувала на амбулаторному
лікуванні з приводу ушкодження
здоров'я.

Як вказано у позовній заяві, за цей
період часу ОСОБА_5 витратила на
лікування та придбання ліків 17 570, 00
гривень, посилене харчування 1 955
гривень, сторонній догляд 7 250, 00
гривень.

Виходячи з норм статті 1195 ЦК України,
позивач просить Страхове товариство з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» відшкодувати з 20 лютого 2012
року по 23 жовтня 2012 року (за вісім
місяців) мінімальну заробітну плату в
розмірі 8 797, 00 гривень.

Крім того, позивач зазначила, що їй була
спричинена моральна шкода, яка
обґрунтовується тим, що вона зазнала
значного фізичного болю та страждань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, її
звичний спосіб життя був порушений,
самостійно вона не могла пересуватись
і весь час потребувала сторонньої
допомоги; позивачу встановлена друга
група інвалідності, а тому моральну
шкоду оцінила в розмірі 150 000, 00 гривень.

На момент вчинення ДТП цивільна
відповідальність Державної
організації медичного автотранспорту
м. Києва «Київмедавтотранс», як
власника автомобіля «Фенікс»,
державний номер НОМЕР_1 була
застрахована у Страховому товаристві з
додатковою відповідальністю
«Гарантія». А тому в межах
відповідальності, що передбачена
полісом страхова компанія повинна
сплатити 5 000, 00 гривень моральної шкоди,
а власник автомобіля 145 000, 00 на підставі
статті 1194 ЦК України.

Під час розгляду справи протокольною
ухвалою від 30 травня 2014 року було
змінено відповідача державну
організацію медичного автотранспорту
м. Києва «Київмедавтотранс» на
Комунальну організацію
«Київмедспецтранс» в зв'язку з
перетворенням.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»,
Комунальна організація
«Київмедспецтранс», третя особа:
ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_5 суму в
розмірі 11 640 (одинадцять тисяч шістсот
сорок) гривень 19 копійок.

Стягнути з Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь ОСОБА_5
моральну шкоду в розмірі 15 000
(п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь держави судовий
збір в розмірі 116, 40 гривень.

Стягнути з Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь держави
судовий збір в розмірі 150,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду
представником позивача ОСОБА_2, який
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_5 подано апеляційну
скаргу в якій він просить скасувати
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Зокрема представник позивача ОСОБА_2
посилається на те, що при ухваленні
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року, суд
не в повному обсязі з'ясував усі
обставини, що мають значення до справи,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи призвели до
неправильного вирішення справи,
внаслідок чого рішення суду не
відповідає чинному законодавству
України і підлягає скасуванню.

Крім того, не погоджуючись з рішенням
суду представником Комунальної
організації «Київмедспецтранс» -
Надорак В.В. подано апеляційну скаргу в
якій він просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 травня 2014 року змінити в
частині стягнення з Комунальної
організації «Київмедспецтранс» на
користь позивача заподіяну моральну
шкоду у розмірі 15 000 гривень та ухвалити
рішення, яким зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди, з
врахуванням вимог розумності,
виваженості та справедливості.

Зокрема представник Комунальної
організації «Київмедспецтранс» -
Надорак В.В. посилається на те, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5,
підтримав доводи своєї апеляційної
скарги та заперечував проти доводів
апеляційної скарги представника КО
«Київмедспецтранс».

Представник відповідача Шалаєв О.В.,
який діє на підставі довіреності в
інтересах КО «Київмедспецтранс»
заперечував проти доводів апеляційної
скарги представника позивача та
підтримав доводи апеляційної скарги
представника КО «Київмедспецтранс»
Надорака В.В.

Представник третьої особи ОСОБА_4, який
діє на підставі угоди про надання
правової допомоги в інтересах ОСОБА_9,
заперечував проти доводів апеляційної
скарги представника позивача ОСОБА_2 та
підтримав доводи апеляційної скарги
представника відповідача КО
«Київмедспецтранс» Надорака В.В.

Відповідач СТзДВ «Гарантія» в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином (а.с.171), а тому колегія суддів у
відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України, вважає можливим розглянути
справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
вироком Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 листопада 2013 року
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні
злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України та призначено покарання у
вигляді 2 (двох) років обмеження волі
без обмеження права керувати
транспортним засобом. На підставі ст. 75
КК України звільнено ОСОБА_9 від
відбування призначеного покарання з
випробуванням, встановивши іспитовий
строк терміном в 1 (один) рік.

Встановлено, що ОСОБА_9 20 лютого 2012 року
приблизно об 11 годині керуючи
транспортним засобом «Фенікс»,
державний номерний знак НОМЕР_1 приїхав
у двір будинку № 14 по вулиці Шамрила у
місті Києві та зупинив автомобіль. В
подальшому з метою виїзду з вказаного
двору, грубо порушуючи вимоги пунктів
2.3 «б», 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху,
ОСОБА_9 проявив неуважність до
дорожньої обстановки і не
переконавшись в безпеці, розпочав рух
автомобілем заднім ходом і при цьому
під час руху не забезпечив безпеки
дорожнього руху.

У зв'язку з тим, що водієм ОСОБА_9 грубо
було порушено правила дорожнього руху
він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5,
яка в результаті ДТП отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Згідно висновку експерта № 69/е, про що
зазначено у вироку суду, ОСОБА_5
внаслідок ДТП отримала ушкодження
середньої тяжкості.

Як убачається з матеріалів справи та не
заперечувалося сторонами по справі, що
за лікування ОСОБА_5, ОСОБА_9 було
сплачено 8000 гривень.

З виписки із медичної картки № 231, яка
видана Київською міською клінічною
лікарнею № 17 (відділення полі травми), з
20 лютого 2012 року по 22 березня 2012 року
ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному
лікуванні з діагнозом: поєднана травма
ЗТГК (закрита травма грудної клітини)
перелом 2-3-4-5-6-7-8-9 ребер зліва (4-5-6-7-
фрагментарні), забій лівої легені,
малий гемоторакс зліва; перелом тіла
лівої лопатки; перелом лівої сідничної
кістки; адгезивний плеврит зліва;
цукровий діабет, 2-й тип, стадія
компенсації.

Крім того, як убачається, з виписки,
ОСОБА_5 була доставлена в лікарню по
швидкій допомозі, стан її був середньої
тяжкості. 24 лютого 2012 їй було виконано
операцію МОЗ ребер зліва.

При виписці ОСОБА_5 було рекомендовано:
спостереження хірургом, травматологом
за місцем проживання, обстеження
фізнавантажень протягом 1,5 місяця;
знеболюючі при болях; дихальна
гімнастика; ЛФК; видалення метало
фіксаторів ребер після ренгенконтролю
через 4 місяці; санітарно-курортне
лікування.

Крім того, як убачається з матеріалів
справи, судом першої інстанції в
судовому засіданні було оглянуто
оригінал медичної картки з якої
убачається, що позивачу ОСОБА_5
рекомендований був сторонній догляд.
Проте, представником позивача медична
картка в повному обсязі суду для
приєднання до матеріалів справи не
надавалася.

Як убачається з довідки від 23 жовтня 2012
року, яка видана ОСОБА_5 лікарем
поліклініки № 4 Шевченківського району
м. Києва ЗверевимО.М., що в період з 23
березня 2012 року по 23 жовтня 2012 року
ОСОБА_5 знаходилася на амбулаторному
лікуванні в тому числі і з приводу
консолідованих переломів ІІ - ІХ ребер
зліва

В той же час при огляді судом першої
інстанції оригіналу медичної карки
було встановлено, що останній запис в
ній датований квітнем 2012 року.

27 грудня 2012 року лікарем поліклініки №
4 Шевченківського району м. Києва
Зверевим О.В. в довідці було зазначено,
що за період часу з 23 березня 2012 року
позивач ОСОБА_5 потребувала посиленого
харчування та стороннього догляду.

Після чого, 22 березня 2013 року позивачу
ОСОБА_5 була встановлена друга група
інвалідності з 11 березня 2013 року на
підставі загального захворіння. група
інвалідності встановлена до 01 квітня
2014 року. Рекомендованими заходами по
відновленню працездатності зазначено:
відповідне лікування «Д» облік у
невропатолога.

25 березня 2014 року позивачу ОСОБА_5
повторно було встановлено другу групу
інвалідності внаслідок загального
захворювання до 01 квітня 2016 року.

Суд першої інстанції вивчивши всі
надані матеріали справи, прийшов до
обґрунтованого висновку, що
представником позивача не було надано
належних та допустимих доказів того, що
друга група інвалідності у позивача
ОСОБА_5 була встановлена у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, які є наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 20 лютого 2012 року, з вини ОСОБА_9

Відповідно до полісу цивільна
відповідальність власника автомобіля
«Фенікс», державний номер НОМЕР_1 на
момент пригоди 20 лютого 2012 року була
застрахована у Страховому товаристві з
додатковою відповідальністю
«Гарантія». Полісом встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю в сумі 100 000, 00 грн.,
відповідальність за шкоду, заподіяну
майну потерпілих - 50 000,00 грн. Франшиза
полісом не встановлена.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 не зверталася до страхової
компанії про виплату страхових витрат.

Висновком експерта № 30-2013/о, який
складений експертами Київського
міського клінічного бюро
судово-медичної експертизи (в рамках
кримінальної справи), встановлено, що
причиною стаціонарного лікування
позивача ОСОБА_5 у вересні-жовтині 2012
року було загострення перебігу наявних
у неї хронічних соматичних захворювань
судинної системи - цереброваскулярної
хвороби серця, клінічний прояв яких вже
констатується лікарями в 2006 році.
Наявна форма захворіння у позивача
ОСОБА_5 з урахуванням об'єктивних даних
свідчить про те, що виникнення ряду
захворювань у позивача та ступінь їх
важкості обумовлена в першу чергу
віком та особливостями її
життєдіяльності.

Виходячи з норм ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого утворює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників неземних транспортних
засобів» визначає, що шкодою,
заподіянню життю та здоров'ю
потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода),
пов'язана, зокрема: з лікуванням
потерпілого; з тимчасовою втратою
працездатності потерпілим.

Згідно з ст. 24.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників неземних транспортних
засобів», у зв'язку з лікуванням
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
купівлею лікарських препаратів.

Виходячи з висновку експерта в якому
встановлено відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
лікуванням позивача у вересні-жовтні
2012 року та отриманими нею 20 лютого 2012
року тілесними ушкодженнями внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

У зв'язку з чим судом першої інстанції
при ухваленні рішення взято до уваги
чеки, квитанції, рахунки, які сплачені
до 14 вересня 2012 року.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки позивачем надані
докази: чеки, квитанції, рахунки про
придбання ліків та засобів догляду, у
період знаходження її на стаціонарному
лікуванні та амбулаторного лікування у
сумі 7 094 гривні 93 копійки, оплату
медичних обстежень у сумі 665 гривень, а
також посиленого харчування у сумі 409, 76
гривень.

Крім того, позивачем надано розписку
про те, що вона сплатила ОСОБА_10 за
догляд в період часу з 23 березня 2012 року
до 20 травня 2012 року у сумі 7 250 гривень.

Отже, суд першої інстанції правомірно
визначив те, що представником
страхової компанії суду не було надано
доказів які б спростували надані
позивачем докази про придбання ліків,
засобів догляду, продуктів харчування
та сторонній догляд у період
перебування на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, а також
оплачені медичні обстеження.

А тому суд прийшов до правильного
висновку про стягнення із страхової
компанії на користь позивача витрати
сторонній догляд у сумі 7 250, 00 гривень
та 665, 00 гривень витрати на медичне
обстеження.

Крім того, правомірно було відмовлено
позивачу у стягненні суми на купівлю
ліків у сумі 7 759,93 гривні, оскільки
ОСОБА_9 позивачу було сплачено 8 000, 00
гривень на лікування, що перевищує ту
суму яка доведена позивачем у судовому
засіданні.

Задовольняючи позов частково у частині
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та
стягуючи з відповідача 15000 гривень,
районний суд виходив із того, що ОСОБА_5
перенесла фізичний біль і моральні
страждання у зв'язку з ушкодженням
здоров'я інвалідом і достатньо
врахував роз'яснення, що містяться в п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року
№4, згідно з якими розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
про наявність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_5 є правильним, розмір
відшкодування, 15000 гривень, з
урахуванням стану здоров'я та
вимушених змін у житті, відповідає
вимогам розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції дана належна
оцінка обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5 та
представника Комунальної організації
«Київмедспецтранс» - Надорака
Володимира Володимировича - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: