Справа № 161/6467/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/1124/14 Категорія: 59 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Луцьку -
Авраменко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Луцьку,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Відкрите акціонерне
товариство "Луцький комбінат молочних
продуктів", про визнання акту про
нещасний випадок на виробництві
дійсним за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 28.04.2014 року звернувся до суду з
даним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що 13
вересня 1979 року під час виконання
трудових обов'язків наладчика на
Луцькому міському молокозаводі з ним
трапився нещасний випадок на
виробництві.

За наслідками вказаної виробничої
травми підприємством складено акт про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1, який затверджений 14.11.1979
року. 28.02.1980 року у зв'язку з виробничою
травмою Луцькою міською ЛТЕК йому
встановлено 10% втрати професійної
працездатності довічно. 17 березня 2014
року він звернувся до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луцьку із
заявою, в якій просив призначити
страхові виплати у зв'язку із
вищевказаним нещасним випадком.
Відповідач листом № 2962 від 27.03.2014р.
відмовив йому у призначенні страхових
виплат, мотивуючи тим, що акт про
нещасний випадок на виробництві форми
Н-1 не є легітимним, так як не відповідає
вимогам нормативних актів, які діяли на
той час.

Розслідування даного нещасного
випадку проводилось відповідно до
діючого на той час Положення про
розслідування і облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президіуму ВЦРПС від 20.05.1966
року. Відповідно до п.4 Положення
результати розслідування нещасного
випадку на виробництві, що викликало
втрату працездатності не менше одного
робочого дня, оформляється актом за
формою Н-1. Згідно п.12 Положення
начальник цеху керівник відповідної
дільниці, де стався нещасний випадок,
зобов'язаний протягом 24 годин спільно
із старшим громадським інспектором по
охороні праці та інженером по техніці
безпеки розслідувати нещасний випадок,
виявити його обставини і причини, а
також визначити заходи по попередженню
повторення подібних випадків, скласти
акт про нещасний випадок за формою Н-1 і
направити його головному інженеру
(керівнику) організації. Пунктом 13
Положення зазначено, що головний
інженер організації зобов'язаний
розглянути та затвердити акт. В
спірному акті про нещасний випадок на
виробництві зазначено всі обставини
нещасного випадку, причини його
виникнення, заходи щодо усунення
причин та умов настання нещасного
випадку. Відсутні лише підписи деяких
членів комісії по розслідуванню
нещасного випадку. Аналізуючи
вищевказані норми законодавства та
підзаконних актів, вважав, що зміст
акта за формою Н-1 не суперечить і
повністю відповідає вимогам Положенню
про розслідування і облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966р.

Посилаючись на наведене, просив суд
визнати акт за формою Н-1, який
затверджений 14.11.1979 року, про нещасний
випадок на виробництві, що стався з ним
під час виконання трудових обов'язків
на Луцькому міському молокозаводі
дійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 травня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луцьку, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Відкрите акціонерне
товариство "Луцький комбінат молочних
продуктів", про визнання акту про
нещасний випадок на виробництві
дійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу в якій просить
вказане рішення суду скасувати у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, в той час як представник
відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Луцьку
Авраменко Г.В. апеляційну скаргу не
визнав та просив її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
представника позивача слід відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем помилково обрано саме такий
спосіб захисту своїх прав, оскільки
відповідно до чинного законодавства,
зокрема, статті 218 ЦК України, визнати
дійсним в судовому порядку можна лише
правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме із записів12-15 в трудовій книжці,
позивач ОСОБА_1 з 05 вересня 1979 року по 09
жовтня 1995 року працював на Луцькому
міському молокозаводі (а.с. 6-8).

Судом встановлено, що підприємством
Луцьким міськмолокозаводом складено
акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1, який
затверджений 14 листопада 1979 року, за
наслідками виробничої травми -
ампутації нігтьової фаланги ІІ пальця
правої кисті, яку позивач отримав під
час роботи (а.с. 4-5).

28.02.1980 року, у зв'язку з виробничою
травмою, Луцькою міською ЛТЕК позивачу
встановлено 10% втрати професійної
працездатності (а.с. 9).

17 березня 2014 року позивач звернувся до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Луцьку Волинської
області із заявою про призначення
страхових виплат у зв'язку з
вищевказаним нещасним випадком (а.с. 10).

Відповідачем Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Луцьку Волинської
області на звернення позивача 27.03.2014
року останньому відмовлено у
призначенні страхової виплати як
потерпілому від нещасного випадку на
виробництві у зв'язку з тим, що акт від
14.11.1979 року про нещасний випадок на
виробництві є нелегітимним оскільки
він не відповідає вимогам Положення
про розслідування і облік нещасних
випадків на виробництві, яке діяло на
момент настання нещасного випадку.

Як вбачається із наданого позивачем
акту про нещасний випадок в пункті 8
акту не вказано найменування цеху на
якому стався нещасний випадок, в
пункті 16 не виконано будь-яких відміток
про виконання заходів інженером з
техніки безпеки після перевірки
виконання спільно з начальником цеха
та старшим громадським інспектором,
акт не підписаний зазначеними
посадовими особами, як це було
передбачено Положенням про
розслідування і облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженим
Постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966
року, що діяло на час, коли позивач
отримав травму (а.с. 4,5).

У відповідності до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності.

Стаття 171 КЗпП УРСР (в редакції станом
на час настання нещасного випадку),
визначає, що адміністрація
підприємств, установ, організацій за
участю представників профспілкового
комітету підприємства, установи,
організації, а у встановлених випадках
- за участю представників й інших
органів повинна вчасно і правильно
проводити розслідування і облік
нещасних випадків на виробництві.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" спори щодо визначення
класу професійного ризику виробництва,
а також щодо розміру шкоди та прав на її
відшкодування, накладення штрафів та з
інших питань вирішуються в судовому
порядку.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем обрано
неправильний спосіб захисту його
цивільних прав та інтересів, що
передбачені ст. 16 Цивільного кодексу
України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 травня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: