АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа 216/7469/13-ц
Провадження 22ц/774/1135/К/14
суддя Мазурчак В.М
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Остапенко
В.О.,

суддів:
Митрофанової Л.В., Савіної Г.О.

при секретарі:
Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 28 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, -

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5.

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до відповідачів
про захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що під час проведення
28 серпня 2013 року, батьківських зборів в
Криворізькій загальноосвітній школі
І-ІІІ ступенів №22, мати одного із
учнів ОСОБА_4 виступила перед усіма
батьками учнів 1а і 16 класу і публічно
сказала, що позивач не має вищої освіти,
не вміє навчати дітей, що вона психічно
хвора людина, якій небезпечно довіряти
дітей.

Відповідач ОСОБА_3, яка є директором
школи не зупинила дану ситуацію, а
підтримала відповідача ОСОБА_4, чим
допустила розповсюдження неправдивої
інформації з боку ОСОБА_4

Викладена інформація не
відповідає дійсності, ганьбить і
принижує його честь, гідність та ділову
репутацію. У зв'язку з чим позивач
просила суд зобов'язати відповідача
ОСОБА_4 спростувати недостовірну
інформацію, шляхом публічного
вибачення, зобов'язати ОСОБА_3 за
створення конфліктної ситуації і не
зупинення образ зі сторони ОСОБА_4
також публічного вибачення.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 20 000
грн., з відповідача ОСОБА_3 - 5 000 грн.,
стягнути з відповідачів судові
витрати.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 28
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення рішення по суті позовних
вимог з тих підстав, що судом першої
інстанції при ухваленні судового
рішення не надано належної оцінки
поясненням свідків зі сторони
позивача, які підтвердили, в судовому
засіданні, що відповідач ОСОБА_4 в
стверджувальній формі, говорила що:
«позивач немає освіти, не навчить
нічого дітей», що є розповсюдженням
недостовірної інформації. Крім того, не
було допитано свідка позивача ОСОБА_6,
яку двічі запрошували до суду, яка так і
не надала своїх пояснень, але судом
було допитано свідка ОСОБА_7, яка не
була присутня на батьківських зборах.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів позовної заяви та апеляційної
скарги, колегія суддів, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено, що відповідач ОСОБА_4
висловила свою думку у брутальній,
принизливій чи непристойній формі, що
принижує гідність, честь та ділову
репутацію, щодо відповідача ОСОБА_3
позивачем взагалі не зазначено, яку
вона поширювала інформацію проти
позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Статтею 32 Конституції України
передбачено захист права спростувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї.

Разом з тим ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, с
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема: критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, то
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема: гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь - яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації (п.
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № І «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі;фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи»).

Разом з тим, за змістом зазначеного
законодавства, кожному гарантується
право на свободу вираження поглядів, в
тому числі право поширювати інформацію
без втручання органів державної влади,
за умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їх прав.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009р. «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. Під
діловою репутацією юридичної особи, у
тому числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Таким чином, відповідно до ст.. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинних фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст.. 10
Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи 28
серпня 2013 року під час проведення
батьківських зборів в Криворізькій
загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів
№22, мати одного із учнів ОСОБА_4
виступила перед батьками та висловила
свою думку щодо професійності
відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено правильний висновок щодо
відсутності у позивача права на захист
їх інтересів шляхом спростування
інформації, що містилася у висловленні
ОСОБА_4 на батьківських зборах та
підстав для стягнення на її користь
моральної шкоди. Оскільки не вставлено,
що метою висловлення відповідача було
приниження честі гідності та ділової
репутації позивача, колегія суддів
вважає, що доводи позивача в
апеляційній скарзі щодо помилковості
висновків суду безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом не надано належної оцінки
поясненням свідків та не було допитано
свідка ОСОБА_6 не можуть бути підставою
для скасування законного рішення,
оскільки вони не призвели до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивачем недоведені, а тому не
підлягають задоволенню.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)