АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5170/2014
в 1 інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 січня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3,.
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», третя особа:
ОСОБА_3 про припинення поруки, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідачів , в якому просив про
солідарне стягнення заборгованості на
загальну суму 497 978,71 гривень за
кредитним договором від 21.08.2007 р. №
33-52407-А, укладеним між позивачем та
ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду
зустрічний позов про припинення
поруки. Просила визнати поруку
припиненою та відмовити позивачу за
первісним позовом в задоволенні вимог
про стягнення заборгованості з
поручителя.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.01.2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3.
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
суму заборгованості за кредитним
договором в розмірі 296906 гривень 04
копійки, судовий збір в сумі 2050 гривень
84 копійки.

В іншій частині позовних вимог за
первісним позовом - відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», третя особа:
ОСОБА_3 про припинення договору поруки -
відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 27.02.2014 року виправлено
арифметичні помилки в рішенні
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24.01.2014 року, а саме: У резолютивній
частині рішення зазначено суму
заборгованості, що підлягає стягненню
з відповідачів «197817гривні 62 копійки»
замість «296906 гривні 04 копійки» та суму
судового збору в розмірі «1366 гривень 08
копійок» замість « 2050 гривень 84
копійки».

Не погодившись з таким рішенням суду,
представник ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» в особі Філії «Центральне
регіональне управління» Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В поданій апеляційній скарзі банк
просив рішення в частині вимог, в
задоволенні яких було відмовлено
змінити та ухвалити рішення про
задоволення позову в повному обсязі, а
саме про стягнення заборгованості в
сумі 118 019 грн. 59 коп. по тілу кредиту та
337 319 грн. 18 коп. пені.

В скарзі посилались на порушення судом
норм матеріального права, та
безпідставну відмову в задоволенні
частини вимог про стягнення тіла
кредиту через пропуск позивачем строку
позовної давності. Також скарга
містить доводи про безпідставне
зменшення неустойки , яка правомірно
була нарахована в розмірах
передбачених умовами договору. Суд не
зазначив в рішенні про наявність
істотних обставин, які могли б бути
підставою для зменшення пені на
підставі ст. 551 ЦК України.

В поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1, просила рішення в
частині відмови їй в задоволенні
зустрічного позову скасувати, ухвалити
нове рішення яким визнати поруку
припиненою, та звільнити її від
обов'язку повернення кредиту у зв'язку
з припиненням поруки. При цьому в
скарзі скаржник посилалась на те, що
банк в односторонньому порядку
збільшив обсяг її відповідальності
збільшивши відсоткову ставку до 15 % не
повідомивши її про таке збільшення та
не укладаючи з нею жодних додаткових
угод. Скарга також містить доводи з
приводу не вірного визначення судом
розміру заборгованості в межах строку
позовної давності, так як суд не навів
розрахунку в рішенні, не зрозумілою є
методика з якої виходив суд визначаючи
розмір заборгованості. Крім того
резолютивна частина судового рішення
не відповідає мотивувальній його
частині, оскільки загальний розмір
заборгованості, що підлягає стягненню
не вірно визначений судом.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга банку підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором, або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між ВАТ Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне РУ» ВАТ Банк «Фінанси та
Кредит» і ОСОБА_3 21.08.2007 року був
укладений Кредитний договір № 33-52407-А.

Відповідно до положень п.2.1 Кредитного
договору предметом договору є надання
Позичальнику в тимчасове користування
на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
Кредитних ресурсів в сумі 18170 доларів
США з оплатою за процентними ставками,
встановленими п. 4.1 Кредитного
договору.

Позичальник згідно з п.п.3.2, 3.3
Кредитного договору зобов'язався
повністю повернути Кредитні ресурси,
отримані за цим Договором до 21.08.2014 року
і щомісячно, в термін з 1 по 10 число
кожного місяця згідно з Графіком
зниження розміру заборгованості, що є
Додатком № 1 до цього Договору,
здійснювати погашення заборгованості
за Кредитними ресурсами у складі
щомісячних ануїтетних платежів. У
складі ануїтетних платежів також
сплачуються проценти за користування
Кредитними ресурсами. Останню сплату
ануїтетного платежу Позичальник
зобов'язався здійснити не пізніше
21.08.2014 р.

В силу положень п.4.7 Кредитного
договору сторони підписанням цього
Договору домовились, що у випадку
непогашення» несвоєчасного погашення
або погашення не в повному обсязі трьох
поспіль щомісячних ануїтетних
платежів, за користування кредитними
ресурсами застосовується процента
ставка у розмірі 15% річних. Подальше
нарахування процентів проводиться за
вказаною новою процентною ставкою та
розмір щомісячного ануїтетного
платежу становить 351 долар США,
починаючи з одинадцятого числа кожного
місяця, в якому Позичальник не сплатив
або несвоєчасно сплатив або сплатив не
в повному обсязі третій поспіль платіж.

При цьому Позичальник підписанням
цього Договору підтверджує, що для
вказаного вище застосування нової
процентної ставки та нового розміру
щомісячного ануїтетного платежу не
вимагається підписання Сторонами
будь-яких інших додаткових документів,
крім цього Договору.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання, надавши відповідачу
ОСОБА_3 Кредитні ресурси в розмірі 18170
доларів США з цільовим призначенням на
придбання автомобіля.

Сторони погодили Графік погашення
заборгованості за Кредитним договором,
що є Додатком № 1 до Договору.

Однак, ОСОБА_3. не виконав своїх
зобов'язань і, починаючи з листопада 2008
р. не в повному обсязі вносить платежі у
визначені Кредитним договором строки з
метою погашення заборгованості за
Кредитними ресурсами.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості з березня 2009 року на
підставі п.4.7 Кредитного договору
Банком застосовується процентна
ставка за користування Кредитними
ресурсами в розмірі 15% річних, оскільки
з листопада 2008 року протягом З місяців
поспіль відповідач ОСОБА_3 не вносив
платежі в рахунок погашення
заборгованості.

Судом встановлено, що станом на 22.03.2013
року розмір заборгованості
позичальника перед банком становить:

строкова заборгованість по кредиту -
6198,45 доларів США;

строкова прострочена заборгованість
по кредиту - 8566,91 доларів США;

строкова заборгованість по процентам -
135,3 5 доларів США;

прострочена заборгованість по
процентам 5199,32 доларів США.

Відповідно до п.3.5 Кредитного договору,
Банк має право зупинити видачу
Кредитних ресурсів, відмовити
Позичальнику в продовженні строку дії
цього Договору, а також вимагати
дострокового повернення Кредитних
ресурсів, сплати нарахованих процентів
по них, неустойки відповідно до умов
цього Договору у тому числі у разі якщо
Позичальник несвоєчасно або не в
повному обсязі здійснював зарахування
грошових коштів на погашення
заборгованості за кредитом або
процентами, відповідно до п.п.3.2, 3.3, 4.3, 4.4
цього Договору.

У випадку вимоги Банку про дострокове
повернення Кредитних ресурсів та
сплату процентів Позичальник
зобов'язаний зробити повне погашення
заборгованості за цим Договором, тобто
повернути отримані Кредитні ресурси та
сплатити всі проценти, протягом 10
банківських днів з моменту одержання
вимоги Банку, Банк може повідомляти
Позичальника по телеграфу, шляхом
відправлення рекомендованого листа з
повідомленням або шляхом доставки
нарочним Позичальнику за вказаною
адресою.

Судом встановлено, що 13.11.2008 р., 21.08.2009 р.,
15.04.2013 р. позичальнику направлялись
повідомлення про існування
заборгованості та усунення порушень
умов Кредитного договору щодо
погашення заборгованості з вимогою про
виконання зобов'язань.

Позивач звернувся до суду з позовом
03.05.2013 р.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку заборгованості,
позичальником вносились платежі в
рахунок погашення заборгованості за
користування кредитними ресурсами
29.04.2009 р., 21.10.2009 р., 11.11.2009, 23.12.2009 р., 12.01.2010
р., 07.06.2010 р., 22.07.2010 р., 13.04.2011 р., 26.09.2011 р. в
сумах, що перевищують розмір чергового
платежу, а отже Позичальник визнавав
свої зобов`язання, в зв'язку з чим строк
позовної давності переривався.

Задовольняючи первісний позов
частково суд першої інстанції виходив
з того, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, підлягають задоволенню лише
за три роки, що передували зверненню
позивача до суду, а щодо стягнення
відсотків в повному обсязі, так як
позивач кошти, які відповідач
сплачував у вересні 2011 року
зараховував лише на погашення
відсотків, а тому суд дійшов висновку,
що переривання позовної давності має
місце лише, щодо заборгованості за
відсотками.

Колегія суддів з такими висновками не
погоджується, виходячи з наступного.

Норми ст. 256 ЦК України визначають, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 530, 631 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
згідно з положеннями ч.4 ст.267 ЦК
України.

На підставі ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що сплачуючи у вересні 2011
року платіж в сумі більшій ніж
визначена була за графіком, відповідач
тим самим погашав заборгованість,
тобто визнавав свої обов`язки по
договору. Проте висновок суду щодо
визнання відповідачем лише
заборгованості за відсотками є
недоведений, тому, що за умовами
договору боржник щомісячно сплачував
ануїтетний платіж, визначений графік,
до складової якого входив як борг по
кредиту так і борг за відсотками.
Оскільки відповідач в жодному
документі не зазначав, що він у вересні
2011 року платить лише відсотки,
відповідно останній погашав
заборгованість в цілому по кредиту. Та
обставина, що банк зарахування сум
проводив у відповідністю з черговістю,
а саме зарахував їх на погашення
відсотків, не свідчить про те, що
позовна давність переривалась лише
щодо відсотків, а не в цілому за
зобов`язаннями, які взяв на себе
боржник. Факт перерахування в вересні
2011 року платежу не оспорювався
представником поручителя в
апеляційному суді та підтверджений
виписками по банківському рахунку,
оглянутими в судовому засіданні
апеляційного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості по тілу
кредиту за період до травня 2010 року.

Рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог банку в частині
стягнення заборгованості по тілу
кредиту та відсоткам в повному обсязі,
що був заявлений в суді першої
інстанції станом на 22 березня 2013 року, а
саме:

строкова заборгованість по кредиту -
6198,45 доларів США, що в еквіваленті за
курсом НБУ становить 49544,21 грн.;

строкова прострочена заборгованість
по кредиту - 8566,91 доларів США , що в
еквіваленті за курсом НБУ становить
68475,31 грн.;

строкова заборгованість по процентам -
135,3 5 доларів США , що в еквіваленті за
курсом НБУ становить 1081,85 грн.;

прострочена заборгованість по
процентам 5199,32 доларів США , що в
еквіваленті за курсом НБУ становить
41558,16 грн.;

Загальна сума заборгованості по тілу
кредиту та відсоткам в гривнях складає
суму 160 659 грн. 53 коп.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що позивач за рік з 22
березня 2012 року до 22.03.2013 року нарахував
пеню в сумі 219893,16 гривень за
прострочення погашення кредиту та пеню
за прострочення сплати процентів в
розмірі 117426,02 гривень.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. При
цьому закон дозволяє сторонами
домовитись про зміну розміру неустойки
у бік її зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Конституційний Суд України, у пункті 3
Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013,
аналізуючи правовідносини зі сплати
пені, що виникають між фізичними
особами - споживачами та банками і
іншими фінансовими установами у
правовідносинах споживчого
кредитування, дійшов висновку, що умови
договору споживчого кредиту, його
укладання та виконання повинні
підпорядковуватися таким засадам,
згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності. Виконання державою
конституційно-правового обов'язку щодо
захисту прав споживачів вимагає від
неї спеціального законодавчого
врегулювання питань, пов'язаних із
забезпеченням дії зазначених
принципів у відносинах споживчого
кредитування, зокрема щодо
встановлення справедливого розміру
неустойки за прострочення виконання
грошових зобов'язань позичальниками -
фізичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи
розмір неустойки, яку просив стягнути
банк вдвічі перевищує суму основної
заборгованості, а тому суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про можливість застосування
ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення
розміру неустойки до 98 908 грн. 81 коп.

Доводи апеляційної скарги банку в
частині вирішення цих вимог
апеляційний суд не приймає, так як
окрім того, що неустойка значно
перевищує розмір основної
заборгованості судом також
встановлено, що на утриманні ОСОБА_2
знаходиться двоє неповнолітніх дітей
2005 та ІНФОРМАЦІЯ_1, розмір заробітної
плати в середньому 5000 грн. на місяць, не
дозволяє останній утримувати двох
дітей та погашати неустойку в розмірі
обрахованому банком за договором.

Тобто, колегія приходить до висновку,
що ці позовні вимоги суд розглянув без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування рішення в цій частині
відсутні.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд
першої інстанції встановив, що
підстави передбачені ст. 559 ЦК України
для визнання поруки припиненою
відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
доказів, ці обставини справи які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про відсутність підстав
для визнання поруки припиненою
відповідає цим обставинам та вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги
представника поручителя про те, що банк
в односторонньому порядку збільшив
обсяг її відповідальності збільшивши
відсоткову ставку до 15 %, а тому порука є
припиненою колегія суддів не приймає
виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку,
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель-відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя;
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (частина друга
статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також уразі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що умовами
кредитного договору п. 4.7, у випадку
непогашення, чи несвоєчасного
погашення або погашення не в повному
обсязі трьох поспіль щомісячних
Ануїтетних платежів, за Користування
кредитними ресурсами застосовується
процентна ставка у розмірі 15
(п'ятнадцять) процентів річних.

Під час укладання Договору поруки
Поручитель був ознайомлений в повному
обсязі з умовами Кредитного договору
(що відображено в п.1.3. Договору поруки),
в тому числі і з Інформацією про умови
кредитування та підтвердила власну
згоду на укладення договору своїми
підписами на кожній сторінці, що є
повним дотриманням положень ст.11
Закону «Про внесення змін до Закону
України «Про захист прав споживачів»
№3161, зокрема пункту 4 даної статті.

Також, пунктом 2.2 Договору поруки
передбачено, що «Поручитель відповідає
перед Кредитором в тому ж обсязі, що і
Боржник, в т.ч. по основному боргу,
сплаті щомісячних відсотків та
підвищених відсотків, щомісячної
комісії, неустойки по основному боргу
та Відсоткам, а також по відшкодуванню
всіх збитків».

Крім того, поручитель ОСОБА_2 поставила
свій підпис і на кредитному договорі,
чим засвідчила згоду з умовами
останнього, а тому правові підстави
вважати поруку припиненою у зв'язку з
збільшенням обсягу відповідальності
спростовуються умовами кредитного
договору та договору поруки.

Так як , відсоткова ставка 15 % була
передбачена первинним кредитним
договором і будь-які зміни до нього в
подальшому не вносились, її
застосування банком не може вважатись
зміною основного зобов`язання в
сторону збільшення, та не може бути
правовою підставою для припинення
поруки.

Інші доводи апеляційної скарги
представника відповідача колегія
суддів не приймає, оскільки рішення
суду в частині солідарного стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором змінене
апеляційним судом з наведенням
відповідних правових підстав такої
зміни.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Так як з відповідачів солідарно
стягується сума 160 659, 53 (заборгованість
по кредиту та відсоткам) + пеня 98 908 грн.
81 коп. = 259 568 грн. 34 коп., з них також на
користь позивача необхідно стягнути
судові витрати в сумі 2 595 грн. 68 коп.
пропорційно до суми задоволених
позовних вимог .

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014 року в частині
вирішення вимог банку про стягнення
заборгованості скасувати та ухвалити
нове, яким:

Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
суму заборгованості за кредитним
договором в розмірі:

строкову заборгованість по кредиту -
6198,45 доларів США, що в еквіваленті за
курсом НБУ становить 49544,21 грн.;

строкову прострочену заборгованість
по кредиту - 8566,91 доларів США , що в
еквіваленті за курсом НБУ становить
68475,31 грн.;

строкову заборгованість по процентам -
135,3 5 доларів США , що в еквіваленті за
курсом НБУ становить 1081,85 грн.;

прострочену заборгованість по
процентам 5199,32 доларів США , що в
еквіваленті за курсом НБУ становить
41558,16 грн.;

пеню 98 908 грн. 81 коп., а всього 259 568 грн. 34
коп. (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч
п`ятсот шістдесят вісім грн. 34 коп. та
судові витрати 2 595 грн. 68 коп.

В решті позовних вимог банку відмовити.

Рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову про
припинення поруки залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий :
Судді: