Єдиний унікальний номер 259/2182/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5019/2014
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Хейло Я.В.,

суддів Прокопчук
Л.М., Корчистої О.І.

при секретарі:
Попченко В.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в
Куйбишевському районі м. Донецька на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 30 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Куйбишевському районі м.
Донецька про встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання права на
отримання страхових виплат, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ВДФСС у Куйбишевському районі м.
Донецька про встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання її права
на отримання страхових виплат. Свої
вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її чоловік ОСОБА_2, з яким вона
знаходилась у зареєстрованому шлюбі та
фактично мешкала з ним однією сім'єю, за
адресою: АДРЕСА_1. З 16.09.2002 року ОСОБА_1
перебувала на утриманні свого чоловіка
який працював в якості гірничого
робітника підземного на ВП «Шахта
«Жовтневий» ДП «ДВЕК». У зв'язку з
професійним захворюванням ОСОБА_2 з 19
квітня 2011 року його було звільнено з
роботи за станом здоров'я та за
висновком МСЕК від 16.05.2011 року визнано
інвалідом другої групи, встановлено 80
відсотків стійкої втрати
працездатності. За місцем проживання
ОСОБА_1 вона не була зареєстрована, хоча
постійно з ним мешкала. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2 помер. Просила суд визнати
факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2
та знаходження на його утриманні;
визнати право на отримання страхових
виплат.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 30 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знаходження
ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 на час його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за
ОСОБА_1 право на отримання соціальних
виплат у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» після смерті ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ВДФСС у
Куйбишевському районі м. Донецька
оспорює обґрунтованість судового
рішення, ставить питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд неповно з'ясував всі
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення спору.
Зазначає, що згідно матеріалів
особової справи ОСОБА_2, потерпілий був
зареєстрований та мешкав за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до матеріалів, що
надала позивач до відділення ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.
Таким чином, вважають, що суд не взяв до
уваги, що позивач з чоловіком спільно
не мешкала, спільним побутом пов'язана
не була, взаємних прав та обов'язків не
мала та права на одержання страхових
виплат не має.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник ВВДФСС в
Куйбишевському районі м. Донецька
доводи апеляційної скарги підтримав та
просив її задовольнити, рішення суду
скасувати.

Позивач ОСОБА_1 в засіданні
апеляційного суду просила у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, рішення суду залишити без
змін.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, сторони, вивчив матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пунктом 6.1.4 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, який затверджено постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 27 квітня 2007
року N 24, передбачено, що право на
страхові виплати в разі смерті
потерпілого мають особи, визначені
статтею 33 Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 підлягав
обов'язковому страхуванню від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання відповідно
до Закону України від 23 вересня 1999 року
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно копії свідоцтва про укладення
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 липня 1989 року
зареєстрували шлюб в Відділі
реєстрації актів цивільного стану
Куйбишевського району міста Донецька,
актовий запис номер 459.

ОСОБА_3 працював гірничим робітником
підземним на ВП «Шахта «Жовтневий
рудник» Державного підприємства
«ДВЕК». У зв'язку з професійним
захворюванням ОСОБА_3 з 19 квітня 2011 року
був звільнений з роботи за станом
здоров'я та йому висновком МСЕК від 16
травня 2011 року встановлено другу групу
інвалідності за професійним
захворюванням та встановлено 80
відсотків втрати працездатності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2.

Згідно довідки МСЕК від 28.11.2013 року
підтверджено причинний зв'язок між
смертю ОСОБА_2 та наявним у нього
професійним захворюванням.

Як встановлено у судовому засіданні,
на час смерті ОСОБА_3 позивач мешкала
разом з ним за місцем реєстрації
останнього за адресою: АДРЕСА_1 без
реєстрації.

Постановою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі міста Донецька номер 1618/04 від 09
червня 2011 року ОСОБА_2 був взятий на
облік потерпілого на виробництві.
Відповідно до вказаної постанови
ОСОБА_3 призначені страхові виплати,
які за дорученням від його імені
отримувала саме ОСОБА_1

Відповідно до довідки Управління
Пенсійного фонду у Будьонівському
районі міста Донецькі від 14 квітня 2014
року ОСОБА_1 призначена пенсія у зв'язку
з втратою годувальника, померлого
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання на одного
утриманця та замість мінімального
розміру пенсії, які позивачка
отримувала, їй нарахована та
сплачується пенсія у розмірі 1898,00
гривень.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_1 посилалась на те, що проживала з
ОСОБА_2 однією родиною та знаходилася
на його утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, суд, першої
інстанції, всупереч доводів
апеляційної скарги, обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
отримання страхових виплат після
смерті свого чоловіка відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання розмір
одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні, а також
на його дитину, яка народилася протягом
не більш як десятимісячного строку
після смерті потерпілого.

Згідно роз'яснення Верховного
Суду України від 01.01.2012 року повне
утримання означає відсутність у члена
сім'ї інших джерел доходів, окрім
допомоги померлого. Якщо, крім
допомоги, що надавалася померлим, особа
мала інші джерела доходів, то слід
встановити, чи була допомога
годувальника постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги
означає, що вона була не одноразовою, а
надавалася систематично, протягом
певного періоду часу, і що померлий
взяв на себе обов'язок щодо утримання
цього члена сім'ї. Основне значення
допомоги слід з'ясовувати шляхом
порівняння розміру допомоги з боку
померлого та інших доходів. Вирішення
питання залежить від співвідношення
розмірів допомоги та інших одержуваних
доходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час
смерті чоловіка була непрацездатною,
отримувала пенсію у розмірі 1049грн.99
грн.

ОСОБА_2 отримував пенсію,страхові
виплати та його загальний доход на
місяць складав 8378,31 грн.

Враховуючи співвідношення доходів
померлого та позивача , а також ті
обставини, що позивач ОСОБА_1 не
працювала , мешкала разом з ОСОБА_2,
доглядала його, апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що ОСОБА_1 знаходилася на
повному утриманні померлого ОСОБА_2 та
допомога з боку померлого була для неї
основним та постійним джерелом для
існування.

Суд не може прийняти до уваги доводи
апеляційної скарги відповідача в тієї
частині, що ОСОБА_1 не має право на
одержання страхових виплат як дружина
померлого, оскільки вона не була
зареєстрована з ним за однією адресою,
так як вони не відповідають вимогам
чинного законодавства.

Відповідно до ст.33 Закону України
від 23 вересня 1999 року «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності » у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат мають
непрацездатні особи, які перебувають
на утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років , які не працюють або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами денної форми навчання, - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років ; 2) жінки, які
досягли 55 років. І чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють;
3)інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти;5)непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат
у разі смерті мають також дружина
(чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
онуків потерпілого, які не досягли
восьмирічного віку.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді,
коли дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
дружиною ОСОБА_4, мешкала з ним на день
його смерті за однією адресою та
відсутність у неї реєстрації за цією
адресою не впливає на її право на
отримання страхових виплат після
смерті ОСОБА_2, як члена його родини.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачем не надано і в суді
апеляційної інстанції.

За таких обставин, на підставі ст. 308
ЦПК України апеляційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Куйбишевському районі м.
Донецька відхилити.

Рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 30 квітня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: