Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/609/14-ц

Провадження №2/377/256/14

18 червня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Прядко Н.М., за відсутності
сторін, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Славутичі цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

29 травня 2014 року до
суду надійшла позовна заява, у якій
позивачка просить розірвати шлюб з
відповідачем.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що сімейне життя
між позивачкою та відповідачем не
склалося в силу різних поглядів на
життя та на права і обов'язки подружжя.
За час шлюбу відповідач мало уваги
приділяв родині і жив, як йому хотілося.
Саме така поведінка відповідача
призвела до того, що позивачка
втратила до нього повагу і почуття
любові. Фактично вони стали чужими
людьми і в них немає спільних інтересів
та планів на спільне майбутнє, тому
позивачка вважає, що за таких обставин
збереження шлюбу стало неможливим.

У судове засідання
позивачка та відповідач не з'явилися,
подавши заяви про розгляд справи за їх
відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши
матеріали справи, підстави позовних
вимог та враховуючи їх визнання
відповідачем, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи
встановлено, що згідно свідоцтва про
одруження, виданого 15 червня 1996 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Славутицького
міськвиконкому Київської області,
Україна, копія якого долучена до
справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 червня 1996
року зареєстрували шлюб, про що був
здійснений актовий запис № 73. Після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народився син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
відповідач, що підтверджується
свідоцтвом про народження, копія якого
долучена до матеріалів справи, і який
залишається проживати разом з
позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
в силу психологічної несумісності
характерів, сторони так і не змогли
побудувати міцну родину. Як виявилося з
часом, у позивачки з відповідачем
зовсім різні погляди на сімейне життя,
права та обов'язки подружжя. За час
шлюбу відповідач мало приділяв уваги
родині, і фактично жив як йому хотілося.
Свій вільний від роботи час відповідач
зазвичай проводить окремо від сім'ї.
Поведінка відповідача призвела до
того, що позивачка втратила повагу та
почуття любові і вважає, що за таких
обставин збереження шлюбу стало
неможливим.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного
життя у сторін склалася обстановка, що
виключає можливість спільного
проживання, почуття любові один до
одного між сторонами втрачено.
Примирення між подружжям та збереження
сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а шлюб існує формально, подальше
спільне життя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивачки та
відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Спірних питань на час розгляду справи в
суді по розподілу сумісного майна
немає.

Питання матеріального утримання
неповнолітнього сина відповідачем
вирішено в судовому порядку.

У відповідності до ст.113
СК України особа, яка змінила своє
прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви
позивачки після розірвання шлюбу вона
бажає залишити за собою право на
прізвище ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 - 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15
червня 1996 року у відділі
реєстрації актів громадянського стану
Славутицького міськвиконкому
Київської області, актовий запис № 73.

Прізвище дружини після
розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду
Київської області через Славутицький
міський суд. Апеляційна скарга може
бути подана протягом десяти днів.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
на апеляційне оскарження, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька