Справа № 504/4219/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді -
Барвенка В.К.,

при секретарі -
Мельниковій В.М.,

за участі позивача -
ОСОБА_1,

представника третьої
особи - Баковської І.І., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, позовну заяву ОСОБА_1
до Любопільської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, третя особа - Садівниче
товариство «Мрія» Любопільської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області,
Комінтернівська районна державна
адміністрація Одеської області,
Управління Держземагенства у
Комінтернівському районі Одеської
області про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
до відповідача, і просила визнати за
нею право приватної власності на
земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, з
підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте голова
Любопільської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області подав письмову заяву, просив
розглядати справу за своєї
відсутності, і не заперечував проти
задоволення заявленого позову.

Представники Садівничого
товариства «Мрія» Любопільської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області повторно в
судове засідання не з'явився,
сповіщався про дату, час та місце
судового засідання, про причини своєї
відсутності суду не повідомив.

Представник Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив у їх
задоволенні відмовити.

Представник Управління
Держкомзему у Комінтернівському
районі Одеської області не з'явився,
сповіщався про дату, час та місце
судового засідання, про причини своєї
відсутності суду не повідомив.

Розглянувши доводи та пояснення
позивача, доводи представника
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні правовідносини:

За життя, у 1989 ОСОБА_3, як члену
садівничого товариства «Мрія», садовий
масив «Южне», на території
Любопільської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, було відведено у користування
земельну ділянку АДРЕСА_1, і рішенням
виконкому Комінтернівської районної
ради Комінтернівського району
Одеської області від 20.07.1989 року № 221,
ОСОБА_3 дозволено забудову цієї
земельної ділянку.

Зі змісту листа Управління
Держземагенства у Комінтернівському
районі Одеської області від 31.01.2012 року
№ Т-12/29 вбачається, що технічна
документація (землевпорядна) не була
розроблена ДП «Центр державного
земельного кадастру», тобто за життя
процедура приватизації ОСОБА_3 не була
завершена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
встановлено судом згідно свідоцтва
про смерть, серії НОМЕР_1, виданого
29.08.2012 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Южненського міського управління
юстиції м. Одеси, актовий запис про
смерть № 129.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, яку прийняла ОСОБА_1, що є
донькою ОСОБА_3 (св-во про народження
від 23.08.1975 року НОМЕР_2, видане
Фонтанською сільрадою
Комінтернівського району Одеської
області. а/з № 140.

Постановою від 18.01.2014 року державним
нотаріусом Комінтернівської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
(спірну земельну ділянку), за
відсутності належного
правовстановлюючого документу.

В силу положення ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Оскільки, Законом України «Про
нотаріат» не передбачена можливість
видачі спадкоємцям свідоцтва про право
на спадщину за законом чи за заповітом
за відсутності правовстановлюючого
документу, суд вважає, що тільки в
судовому порядку позивач має
можливість захисту свого права та
законного інтересу.

Встановивши дійсні виниклі
правовідносини, суд звертається до
законодавства, яким вони врегульовані.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України
визначений перелік прав та обов'язків,
які не входять до складу спадщини. Цей
перелік складають ті права і обов'язки,
які нерозривно пов'язані з особою.

Відповідно до ст. 19 ЗК УРСР (в редакції
1970 року) колгоспи, радгоспи, інші
підприємства, організації і установи у
встановлених законом випадках можуть
надавати з закріплених за ними земель
земельні ділянки у вторинне
користування.

Отже, відведення в 1989 році ОСОБА_3
земельної ділянки у користування, як
члену садівничого товариства, в повній
мірі відповідало наведеній нормі
матеріального закону.

Зі смертю ОСОБА_3 не припинилось його
право на відведену йому у користування
земельну ділянку.

Пізніше, законодавцем прийнято
Земельний Кодекс України від 18 грудня
1990 року № 561-ХІІ, де згідно ст. 6 цього
Кодексу громадяни України мають право
на отримання у власність земельних
ділянок, в тому числі для ведення
садівництва.

Аналогічна за змістом норма містилась
в ЗК УРСР 1970 року.

В силу положення ч.1 ст. 22
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені ст. 23
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ.

Проте дію ст. 23 Земельного Кодексу
України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ
зупинено відносно власників земельних
ділянок, визначених Декретом Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок» (далі -Декрет).

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
а саме: ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Отже, суд дійшов висновку, що п. 3
Декрету визначено порядок посвідчення
права приватної власності громадян на
земельні ділянки та документи, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Таким документом може бути відповідний
запис у земельно-кадастрових
документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень
Земельного Кодексу України 2001 року
громадяни, що одержали у власність
земельні ділянки у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Суд враховує, що позивач не подав
доказів реєстрації відповідною Радою
народних депутатів, органів
держкомзему права власності на
земельну ділянку за спадкодавцем у
земельно-кадастрових документах, чи
відповідної державної реєстрації
речового права на нерухоме майно.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що за життя право власності на
земельну ділянку за ОСОБА_3 не було
зареєстровано в установленому законом
порядку, отже не виникло, в зв'язку із
чим суд погоджується з думкою
представника Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області про необхідність
відмови у позовних вимогах.

З тих же підстав суд не приймає
визнання відповідачем позову, оскільки
зазначене процесуальне право
відповідача суперечить вищенаведеним
нормам матеріального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1217, 1218, 1219, 1220, ч.3 ст.1268, 1270, ч. 1 ст. 1297
ЦК України, ст. 19 ЗК УРСР (в редакції 1970
року), ст. ст. 6, ч.1 ст. 22, 23 Земельного
Кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-ХІІ, п. 7 Перехідних положень
Земельного Кодексу України 2001 року
Декретом Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок», ст.
ст. 10, 11, 15, 57, 60, 208, 212, 215, 218, 223, 293, 294, 296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням
за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко