Справа №592/3486/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/1099/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 30
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Криворотенка
В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 28 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе"

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням суду від 28 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе" на користь ОСОБА_3 6000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе" судовий збір в дохід держави в
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах
із відповідачем з 03 травня 1989 року по 06
грудня 2010 року та працював значну
частину трудової діяльності ковалем на
молотах та пресах (а.с.3-4).

Стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу
шкідливих факторів складає 21 рік, його
умови праці відповідали ІІІ класу 3
ступеню шкідливих та небезпечних умов
праці (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
втратив працездатність у зв'язку з
професійним захворюванням, яке виникло
в результаті негативних виробничих
факторів під час виконання ним
трудових обов'язків внаслідок та
незабезпечення роботодавцем безпечних
умов праці, в зв'язку з чим позивачу
була заподіяна моральна шкода, на
відшкодування якої судом визначена
грошова сума в розмірі 6000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками місцевого суду, оскільки
вони ґрунтуються на повному і
всебічному з'ясуванні всіх обставини
справи та зроблені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

24 листопада 2010 року складене
повідомлення про професійне
захворювання ОСОБА_3 за формою П-3. З
названого повідомлення вбачається, що
під час обстеження ОСОБА_3 був
встановлений:

- основний діагноз: Хронічне
обструктивне захворювання легень
першої стадії змішаної етиології
(токсико-пилової + інфекційний) у фазі
нерізко вираженого загострення.
Емфізема легень другого ст. Легенева
недостатність першого ступеню.
Захворювання професійне (вперше
встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24
листопада 2010 року). Нейросенсорна
туговухість з помірним ступенем
зниження слуху (третій ступінь)
професійного характеру від впливу шуму
на виробництві. Захворювання
професійне (вперше встановлене ППЛЕК
НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24 листопада 2010 року) ;

- супутній діагноз: НЦД по змішаному
типу. Розповсюджений остеохондроз
хребта з переважним ураженням шийного
та грудного відділу з полірадикулярним
синдромом та двостороннім
плечево-лопатковим периатрозом.
Пресбіопія (а.с.7).

Відповідно до Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 108 від 15 грудня 2010 року професійне
захворювання виникло у зв'язку з
недосконалістю технологій,
неефективного використання засобів
індивідуального захисту, тривалої
роботи в шкідливих та важких умовах
праці. Причиною професійного
захворювання стало проведення робіт в
умовах підвищеного рівня шуму,
загазованого мікроклімату, тяжкості
праці, а також, що адміністрація цеху
№19 не в повній мірі виконала вимоги :

ГОСТу 12.1.005-88 "Санітарно гігієнічні
вимоги до повітря робочої зони" п.п.1.11,
3.1., 4.2.5;

ДСН 3.3.6-037-99 "Державні санітарні норми
виробничого шуму, ультразвуку і
інфразвуку" п.1.3-1,4;

ГОСТу 12.1.003-83 "ССБТ. Шум. Загальні вимоги
до повітря робочої зони" п.2.3;

"Інструкцію по утриманню виробничих
приміщень" № 658-66 п.66, 78 (а.с.8).

Висновком Фтизіатричної МСЕК м. Суми
від 26 січня 2011 року ОСОБА_3 встановлено
30 відсотків втрати професійної
працездатності, в т.ч. 15%-ХОЗЛ,
15%-туговухість, на 1 рік (а.с.24-27).

З виписки із історії хвороби ОСОБА_3 під
час його знаходження на обстеженні в
Харківському науково-дослідному
інституті гігієни праці і
профзахворювань в період часу з 18
жовтня 2011 року по 15 листопада 2011 року
вбачається, що за наслідками
обстеження у нього був встановлений
наступний діагноз:

- клінічний діагноз: Хронічне
обструктивне захворювання легень
першої-другої стадії змішаної
етиології (токсико-пилової +
інфекційний) у фазі загострення.
Емфізема легень другого ст. Легенева
недостатність першого-другого ступеню.
Захворювання професійне (вперше
встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24
листопада 2010 року). Нейросенсорна
туговухість з помірним ступенем
зниження слуху (третій ступінь)
професійного характеру від впливу шуму
на виробництві. Захворювання
професійне (вперше встановлене ППЛЕК
НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24 листопада 2010 року) ;

- супутній діагноз: НЦД по змішаному
типу. Вегетативно-сенсорна
поліневропатія верхніх кінцівок з
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях. Двохсторонній
плечеволопатковий периатроз.
Пресбіопія. Хронічний кон'юнктивіт
(а.с.10).

При огляді 17 січня 2012 року Фтизіатрична
МСЕК встановила позивачу 40 відсотків
втрати професійної працездатності, в
т.ч. 25%-ХОЗЛ, 15%-туговухість, на 2 роки
(а.с.28-31).

З виписки із медичної картки ОСОБА_3 під
час його знаходження на обстеженні в
Харківському науково-дослідному
інституті гігієни праці і
профзахворювань в період часу з 12
листопада 2013 року по 05 грудня 2013 року
вбачається, що за наслідками
обстеження у нього був встановлений
наступний діагноз:

- основний діагноз: ХОЗЛ другої стадії
змішаної етиології (пил + інфекція),
фаза загострення. Емфізема легень
другого ступеню. Легенева
недостатність другого ступеню.
Захворювання професійне (ППЛЕК НДІ ГП
та ПЗ ХНМУ 24 листопада 2010 року).
Нейросенсорна туговухість з помірним
ступенем зниження слуху (третій
ступінь). Захворювання професійне
(ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24 листопада 2010
року) ;

- супутній діагноз: ІБС.
аортокардиосклероз, екстросистолична
аритмія. СН першого ступеню.
Пресбіопія. Вегетативно-сенсорна
поліневропатія верхніх кінцівок з
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях. Двохсторонній
плечеволопатковий периатроз (а.с.11).

При подальшому переогляді з довідки
Фтизіатричної МСЕК м. Суми від 22 січня
2014 року вбачається, що ступінь втрати
працездатності ОСОБА_3 становить 40
відсотків, на 2 роки (а.с. 12, 32-36).

Таким чином зібраними у справі
доказами підтверджуються висновки
суду першої інстанції про те, що ПАТ
"Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" не створило
належних умов праці на робочому місці
позивача, внаслідок чого позивач
тримав професійне захворювання.

У той же час відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Обґрунтовуючи свій позов про стягнення
суми в рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди, позивач
посилався на те, що він втратив
здоров'я, професійні захворювання
спричиняють йому моральні страждання,
порушують його нормальні життєві
зв'язки та звички, що потребує він нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Зокрема, позивач посилався на те, що у
нього значно погіршився стан здоров'я
та загальне самопочуття - його турбують
постійні головні болі, постійний шум у
вухах, у зв'язку з чим він змушений
постійно приймати ліки. З погіршенням
стану здоров'я він втратив можливість
на ведення звичайного способу життя,
значно обмежились його фізичні
можливості, а саме, він не має
можливості займатись фізичною працею,
довго ходити, стан здоров'я перешкоджає
йому у спілкуванні з друзями, ріднею та
ін.

Приймаючи до уваги характер
професійного захворювання позивача,
колегія суддів вважає, що його доводи
про заподіяння моральної шкоди є
переконливими і заслуговують на увагу,
його доводи про обсяг моральних
страждань також заслуговують на увагу,
так як вони узгоджуються з тим
переліком професійних захворювань, які
у нього виявлені.

Ураховуючи характер і обсяг моральних
страждань, які зазнає позивач як
наслідок вищеназваних професійних
захворювань, а також виходячи з
роз'яснень, наданих у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", засад розумності,
виваженості та справедливості, у суду
першої інстанції були підстави для
стягнення з відповідача на користь
позивача 6000 грн. в рахунок
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про невірне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права при вирішенні даної справи. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органу чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноваженого ним
органу чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З названої норми права вбачається, що
моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону № 1105-XIV.

Однак Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
згідно з п.27 ст.77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз.4 ст.1, підп.
«є» п.І ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону №
1105-XIV у частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим особам і членам
їхніх сімей.

Крім того, із Закону № 1105-XIV Законом
України від 23 лютого 2007 року "Про
внесення змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
який набрав чинності з 30 березня 2007
року, виключена ч. 3 ст. 34.

Таким чином, місцевий суд правильно
керувався положеннями ст. 237-1 КЗпП
України та задовольнив позов про
стягнення моральної шкоди, так як
характер професійних захворювань
позивача дає підстави для висновку про
те, що він морально страждає від
наслідків цих захворювань, внаслідок
цих захворювань змінився спосіб життя
позивача, від нього вимагаються
додаткові зусилля для організації
свого життя.

До вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством, дійсно
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП). Однак до
інших вимог про відшкодування
моральної шкоди, як вимог, що
випливають з порушення особистих
немайнових прав, строки позовної
давності не застосовуються. З
набранням чинності ЦК України (2004 р.)
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст. 268 цього
Кодексу).

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування
постановленого рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 28 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -