У х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на дитину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його
представника за довіреністю ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, який уточнила
у процесі розгляду справи, і остаточно
просила:

- стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у
розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше
30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подачі позовної заяви і до досягнення
дитиною повноліття;

- допустити негайне виконання рішення
суду у межах суми платежу за один
місяць;

- стягнути з відповідача на її користь
додаткові витрати на лікування дитини
у розмірі 500 грн щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з 16 грудня 2006 року
вона з відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що на час подачі позову вона з
відповідачем проживають окремо, з
лютого 2013 року ОСОБА_4 перешкоджає їй та
доньці користуватися житловим
будинком, у якому вони проживали однією
сім'єю.

Зазначила, що їх донька проживає разом
з нею та перебуває на її повному
утриманні, вона є приватним
підприємцем та має нерегулярний дохід,
у зв'язку з чим просила стягнути з
відповідача аліменти у твердій
грошовій сумі.

Також зазначила, що донька постійно
хворіє та потребує, крім звичайного
утримання, додаткових витрат на
лікування, тому просила стягнути з
відповідача також додаткові витрати на
лікування дитини у розмірі 500 грн
щомісячно.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 грудня 2013 року з
урахуванням ухвали цього ж суду про
виправлення арифметичної помилки від 03
березня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання малолітньої
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі у розмірі 1 300 грн
щомісячно, починаючи з дня подання
позову 22 квітня 2013 року і до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах платежу за один
місяць піддано негайному виконанню.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 08 квітня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволено, рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 грудня 2013 року в частині
розміру стягнутих з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліментів на малолітню дитину
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено, збільшено
їх розмір з 1 300 грн до 5 000 грн на місяць,
починаючи з дня подачі позову 22 квітня
2013 року до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовної
вимоги про стягнення додаткових витрат
на дитину скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, згідно з яким
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
додаткові витрати у розмірі 500 грн на
малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
щомісячно, починаючи з дня подачі
позову 22 квітня 2013 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині рішення місцевого суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його
представник за довіреністю ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
малолітньої доньки у розмірі 1 300 грн,
дійшов висновку, врахувавши інтереси
малолітньої дитини та отримання
сторонами доходів від здійснення
підприємницької діяльності, про
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі, оскільки відповідач є фізичною
особою-підприємцем, тому має мінливий
або нерегулярний дохід.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення додаткових витрат
на утримання дитини, місцевий суд
дійшов висновку про недоведеність
позовних вимог у цій частині.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками місцевого суду про
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі, проте збільшив розмір стягнутих
судом з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання малолітньої
дитини з 1 300 грн до 5 000 грн, зазначивши,
що місцевий суд при визначенні розміру
аліментів взяв за основу лише чистий
прибуток відповідача, проте не
врахував при ухваленні рішення його
матеріальний стан.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення додаткових витрат на дитину
та ухвалюючи в цій частині нове рішення
про їх задоволення, апеляційний суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
доведеність заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає, що зазначеним вимогам рішення
суду апеляційної інстанції не
відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що сторони з 16
грудня 2006 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2, 3).

Згідно із довідкою Обслуговуючого
кооперативу «№ 50» м.
Мелітополя Запорізької області від 26
березня 2013 року № 04 позивачка та її
малолітня донька ОСОБА_6 проживають у
квартирі АДРЕСА_1 разом із її батьками
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 11).

Із змісту заявлених позовних вимог
встановлено, що малолітня донька
проживає із позивачкою та потребує
щомісячного матеріального утримання,
незважаючи на те що відповідач
добровільно надає таку допомогу,
просила стягнути аліменти на підставі
рішення суду.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
дружини, батьків, дочки, сина, інші
обставини, що мають істотне значення
для вирішення справи (ч. 1 ст. 182 СК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про держаний
бюджет України на 2013 рік»
визначено, що прожитковий мінімум для
дітей віком до 6 років: з 01 січня -
972 грн, з 01 грудня - 1 032 грн.

Із долученого до матеріалів справи
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців встановлено, що
ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем
(а. с. 81).

Згідно з повідомленням
Мелітопольської ОДПІ від 15 серпня 2013
року обсяг виручки ОСОБА_4 складає за 2011
рік - 444 699 грн 16 коп., а за 2012 рік - 567
483 грн (а. с. 90).

Крім того, відповідно до повідомлення
Мелітопольської ОДПІ від 16
вересня 2013 року позивачка є також
фізичною особою-підприємцем і обсяг її
виручки за VI квартал 2010 року склав 404 500
грн, VI квартал 2011 року - 356 000 грн, а
за 2012 рік сума доходу за звітний
податковий період склала 168 500 грн (а. с.
92).

Відповідно до п. п. 1, 16 Переліку видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 лютого 1993 року
№ 146 (далі - Перелік), утримання
аліментів з працівників провадиться з
усіх видів заробітку і додаткової
винагороди як за основною роботою, так
і за роботою за сумісництвом, в тому
числі з доходів від підприємницької
діяльності, селянських (фермерських)
господарств, кооперативів, об'єднань
громадян, а також доходів, що
припадають на частку платника
аліментів від присадибної ділянки або
підсобного господарства.

Згідно з п. 13 зазначеного Переліку
утримання аліментів провадиться з суми
заробітку (доходу), що належить особі,
яка сплачує аліменти, після утримання з
цього заробітку (доходу) податків.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції,
проаналізувавши матеріали справи,
встановлені судами обставини спору та
надану оцінку дослідженим доказам у
справі, вважає, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання малолітньої доньки у розмірі
1 300 грн, дійшов обґрунтованого
висновку, що при визначенні розміру
аліментів слід враховувати не обсяг
виручки ОСОБА_4, а його чистий прибуток,
колегія вважає такий висновок
правильним, оскільки поняття обсягу
виручки приватного підприємця та його
середній заробіток (дохід) не є
аналогічними за змістом.

Крім того, відповідно до ст. 185 СК
України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК
участі в додаткових витратах на
утримання дитини, викликаних
особливими обставинами (розвитком її
здібностей, хворобою, каліцтвом тощо),
можна притягати лише батьків. У цих
випадках ідеться про фактично зазнані
або передбачувані витрати, тому їх
необхідно визначити у твердій грошовій
сумі.

Місцевим судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачка надала суду лише копію
медичної картки дитини та виписку із
медичної картки амбулаторного хворого,
доказів витрат на лікування дитини
(чеки, квитанції тощо), а також
направлення на лікування, що
потребуватиме в майбутньому
додаткових витрат, не надано; крім того,
суд першої інстанції правильно
зазначив, що надані позивачкою докази
на підтвердження додаткових витрат на
утримання доньки, а саме: відвідування
нею гуртків та дитячого садка не
підтверджені відповідними доказами
(квитанціями).

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
місцевий суд, ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позовних про
стягнення додаткових витрат на
утримання малолітньої дитини, дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність заявлених позовних
вимог.

Суд апеляційної інстанції, збільшуючи
розмір стягнутих місцевим судом з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання малолітньої дитини з 1 300 грн
до 5 000 грн, а також скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення додаткових витрат на
дитину та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про їх задоволення, не
встановивши жодних порушень норм
процесуального права при дослідженні
доказів у справі, вдався до переоцінки
письмових доказів, які були досліджені
місцевим судом з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК
України, установивши, що апеляційним
судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і
залишає в силі рішення суду першої
інстанції.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника за довіреністю ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Запорізької області від 08 квітня
2014 року скасувати, а рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк