У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_6
про визнання договору поруки
припиненим, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 4 березня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 4 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
припиненим договір поруки від 4 березня
2008 року, укладений між нею та ПАТ
«Універсал Банк» в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором від 4 березня
2008 року.

Позов мотивовано тим, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 4 березня 2008
року укладеного між відповідачем та
ОСОБА_6, між ОСОБА_5 та банком був
укладений договір поруки. Позивачу
стало відомо, що 25 червня 2008 року банк
без її згоди, змінив розмір підвищеної
процентної ставки у разі прострочення
платежу з 72% до 90% внаслідок чого було
суттєво збільшено обсяг зобов'язань
позивача, як поручителя. Крім того,
позивач посилалася на те, що внаслідок
спливу 6 місячного строку пред'явлення
вимог до поручителя укладений договір
поруки, відповідно до ст. 559 ЦК України є
припиненим.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 4 березня, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року, позов
задоволено. Визнано таким, що припинив
свою дію договір поруки від 4 березня 2008
року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ
«Універсал Банк». Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Відповідач - ПАТ «Універсал Банк», не
погоджуючись з даними рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати з направленням справи до
місцевого суду на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов виходив з того, що
внаслідок зміни розміру підвищеної
процентної ставки у разі прострочення
платежу з 72% до 90% відбулося збільшення
обсягу відповідальності поручителя.
Підвищення процентної ставки (без
згоди поручителя) в разі прострочення
платежу, з 72% до 90% умовами кредитного
договору передбачено не було. Вказані
обставини, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК
України є підставою для припинення
поруки.

Згідно висновків попередніх
інстанцій у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Вказані висновки судів попередніх
інстанцій відповідають фактичним
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 4 березня 2008 року між
ОСОБА_5 та ПАТ «Універсал Банк» був
укладений договір поруки, згідно п. 1.1.
якого поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за невиконання
ОСОБА_6 усіх зобов'язань, що виникли з
кредитного договору від 4 березня 2008
року, а саме: повернути кредит в розмірі
основного боргу 8100 доларів США,
сплатити проценти у розмірі 24% за
користування кредитом без порушення
термінів сплати платежів або 72% річних
підвищеної процентної ставки за
користування кредитом понад
встановлені строки/терміни сплати
платежів. Вказаним договором
встановлено, що термін повного
виконання зобов'язань боржника - не
пізніше 25 січня 2015 року.

25 червня 2008 року банк без згоди
поручителя, змінив розмір підвищеної
процентної ставки у разі прострочення
платежу з 72% до 90%.

При цьому, додаткова угода між
поручителем та банком у зв'язку з
підвищенням процентної ставки в разі
прострочення платежу не укладалась.

Відповідно до п.12.1 кредитного
договору будь-які зміни та/або
доповнення до цього договору
оформлюються додатковою угодою сторін
в письмовій формі, яка після цього стає
невід`ємною частиною цього договору,
крім випадків, прямо передбачених
умовами цього договору, зокрема: зміни
термінів та/або розмірів погашення
заборгованості позичальника за
договором, якщо така зміна відбулась в
результаті дострокового погашення
кредиту; та/або зміни розміру
процентної ставки в порядку,
встановленому п.2.3 цього договору.

Згідно п.2.3 кредитного договору
кредитор може збільшити процентну
ставку, зазначену у пункті 1.1 договору,
у разі зміни Національним банком
України розміру чинної облікової
ставки та/або у разі запровадження
адміністративних та/або інших заходів,
які збільшують вартість коштів на
українському ринку, та/або у випадку
зміни ставок LІВОR, ЕURIВОR, та/або в інших
випадках, якщо кредитор обґрунтовано
вважає, що така зміна відповідає
ринковим умовам або має безпосередній
вплив на вартість кредитних ресурсів
кредитора.

Відповідно до п.2.1 договору поруки
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

Відповідно до частини першої статті
559 ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим. (п. 22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012
року).

В договорі поруки не передбачено
можливість підвищення процентної
ставки в разі прострочення платежу з 72%
до 90% без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди.
В договорі поруки такі умови сторонами
не узгоджені, а з обставин справи не
вбачається інформованості поручителя
і його згоди на збільшення розміру його
відповідальності.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
наявності правових підстав, в силу
положень ч.1 ст. 559 ЦК України, для
припинення договору поруки, укладеного
між позивачем та банком.

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, що при підвищенні
процентної ставки в разі прострочення
платежу з 72% до 90% банком витримані
умови, за яких таке підвищення може
здійснюватись відповідно до п.2.3
кредитного договору.

В обґрунтування касаційної скарги
банк посилається на те, що зміна в
односторонньому порядку розміру
відсоткової ставки була прописана в
п. 5.1 кредитного договору, а отже
поручитель, підписуючи договір поруки,
надав згоду.

Разом з тим, такі доводи не
відповідають змісту п.5.1 кредитного
договору, яким зокрема передбачено, що
погашення суми кредиту та сплата
процентів здійснюється у формі
щомісячних ануїтет них платежів у
строки та сумах, встановлені для сплати
таких ануїтет них платежів.

Право банку змінювати в
односторонньому порядку розмір
відсоткової ставки без згоди
поручителя вказаним пунктом
кредитного договору не передбачено.

Встановивши факти та визначивши
правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, суд першої
інстанції правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по
суті рішення, а суд апеляційної
інстанції при перегляді справи, дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень. При вирішенні
даної справи місцевим та апеляційним
судами правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 4 березня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Кафідова
О.В. Колодійчук В.М. Умнова О.В.
Фаловська І.М.