АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5419/2014
інстанції - Коваль О.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності на спадкове
майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання недійсною заяви про прийняття
спадщини, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення відповідача, представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_1 про визнання права
власності в порядку спадкування на
квартиру АДРЕСА_1 та грошові вклади у
філіях ВАТ «Державний ощадний банк
України», обґрунтовуючи вимоги тим, що
вона у строк визначений законом подала
до дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 рідної сестри ОСОБА_3, яку
досі не може оформити, оскільки
відповідач не визнаючи її право на
вказану спадщину постійно цьому
перешкоджає, шляхом подання
безпідставних позовів до суду, що в
свою чергу з 2005 року перешкоджає їй в
оформленні свого права на спадкове
майно.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов, який
уточнював в процесі його розгляду, до
ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви,
яку спадкоємець подала до нотаріальної
контори, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що подана 16.08.2005 року ОСОБА_2 заява до
Дванадцятої нотаріальної контори не є
заявою про прийняття нею спадщини
після смерті ОСОБА_3, а є заявою про
прийняття майна на відповідальне
зберігання, яка крім того, оформлена
неналежним чином, оскільки ставлячи
свій підпис на ній державний нотаріус
не зазначила своє прізвище, місце
роботи, дату вчинення посвідчувального
напису, а також не скріпила цей
документ печаткою. Зазначив і те, що
така заява була підписана ОСОБА_2 не
16.08.2005 року, як зазначено в лівому куті
нотаріального бланку заяви, а 18.08.2005
року. Крім того, ОСОБА_2 ввела в оману
нотаріуса Дванадцятої нотаріальної
контори, оскільки не повідомила, що
спадковим майном померлої володіє та
користується, управляє інший
спадкоємець, тобто він, як цивільний
чоловік померлої, а тому згідно п.1 ст. 230
ЦК України має бути визнана недійсною.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12.02.2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності на спадкове
майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_3, а
саме: на квартиру АДРЕСА_1;

на грошові вклади у ТВБВ № 10026/0173 філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку № НОМЕР_7, на рахунку № НОМЕР_8,
на рахунку №НОМЕР_3;

на грошові вклади у ТВБВ № 10026/0183 філії
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку № НОМЕР_1;

на грошові вклади у ТВБВ № 10026/0129 філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку № НОМЕР_2, на рахунку № НОМЕР_4;

на грошові вклади у ТВБВ № 10026/0140 філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» па
рахунку № НОМЕР_6, на рахунку № НОМЕР_5.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання
недійсною заяву, яку спадкоємець
подала до нотаріальної контори -
залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2 500 (дві тисячі
п'ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 941 (дев'ятсот
сорок одна) грн.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 28.02.20114 року виправлено
описку у вищевказаному рішенні, у 5-му
абзаці на аркуші 4 рішення у вказаній
справі, а саме замість помилково
зазначеного «ОСОБА_2 не набув права на
спірну квартиру...» зазначено вірно
«ОСОБА_1 не набув права на спірну
квартиру...».

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким закрити провадження по
первісному позову, задовольнити
зустрічний позов та визнати недійсною
заяву ОСОБА_2 від 18.08.2005р. до 12 Київської
державної нотаріальної контори.

В скарзі посилався на те, що судом було
безпідставно проігноровано
рекомендації ВССУ і ПВСУ і не закрито
провадження стосовно первісного
позову. Зазначив, що ОСОБА_1 подав до
Святошинського районного суду м. Києва
заяву про збільшення позовних вимог по
справі (до зустрічного позову). Але суд
цю заяву не розглянув і у судовому
рішенні про цю додаткову позовну
вимогу немає навіть згадки, що суттєво
вплинуло на результат розгляду всієї
справи. Зазначив, що судом не
встановлено правової позиції та думки
третьої особи ГУЮ м. Києва щодо вимог
зустрічного позову і додаткової
вимоги, зазначеної в заяві про
збільшення позовних вимог, що є
суттєвим порушенням процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

У разі відсутності заповіту право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сією не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини
(ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК
України).

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи (ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

У відповідності до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою га шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, заз яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивачка ОСОБА_2, є
рідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3, що підтверджується
відповідними свідоцтвами, наявними в
матеріалах цивільної та спадкової
справ.

Спадкове майно ОСОБА_3 складається з
квартири АДРЕСА_1, яка їй належала
згідно Свідоцтва про право власності
на житло, виданого за розпорядженням
Управління справами Національної
академії наук України від 29 лютого 1996
року № 295 та грошових вкладів: у ТВБВ №
10026/0173 філії - Головного управління по м.
Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_7, на
рахунку № НОМЕР_8, на рахунку №НОМЕР_3; у
ТВБВ № 10026/0183 філії Головного
управління по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» на рахунку №
НОМЕР_1 та у ТВБВ № 10026/0129 філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку № НОМЕР_2, на рахунку № НОМЕР_4;
у ТВБВ № 10026/0140 філії - Головного
управління по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» на рахунку №
НОМЕР_6, на рахунку № НОМЕР_5, що
підтверджується відповіддю
уповноважених установ, яку надали на
виконання ухвали суду від 24.09.2013 року
щодо забезпечення доказів у справі,
згідно якої також встановлено, що у ВАТ
«Державний ощадний банку України» була
проведена реорганізація і
Шевченківське відділення № 5441 ВАТ
«Державний ощадний банку України»
реорганізовано у Територіальне
відокремлене безбалансове відділення
№ 10026/0159 АТ «Ощадбанк» та приєднано до
філії - Головного управління по м. Києву
та Київській області /ТВ БВ № 10026/0159
філії Головного управління по м. Києву
та Київській області АТ «Ощадбанк» і є
правонаступником Шевченківського
відділення № 5441, а Святошинське
відділення ВАТ «Державного ощадного
банку України» № 8069 реорганізовано в
Територіальне відокремлене
безбалансове відділення № 10026/0124 АТ
«Ощадбанк» та приєднано до філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області ТВБВ № 10026/0124 філії
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк» і є
правонаступником Святошинського
відділення № 8069, що під час розгляду
справи стало підставою уточнення
позовних вимог в цій частині ОСОБА_2

Так, відповідно до повідомлень ТВ БВ №
10026/0159 філії Головного управління по м.
Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк» на рахунках померлої ОСОБА_3
№ НОМЕР_7 /поточний/ залишок коштів
складає 0.16 грн., на рахунку НОМЕР_8
/комп.1991р./ залишок коштів складає 0,12
грн., на рахунку № НОМЕР_3 / комп. 1997 р./
залишок коштів складає 2 396, 10 грн., на
рахунку № НОМЕР_1 / комп. 1997 р./ залишок
коштів складає 8 751, 10 грн.

Згідно повідомлень ТВ БВ № 10026/0124 філії
Головного управління по м. Кип») ш
Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку померлої ОСОБА_3 у ТВБВ № 10026/0129
філії - Головного управління по м. Києву
та Київській області АТ «Ощадбанк» на
рахунку № НОМЕР_2 - залишок 1,38 грн., на
рахунку № НОМЕР_4 - залишок 2 682,95 грн., у
ТВБВ № 10026/0140 філії - Головного
управління по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» ми рахунку №
НОМЕР_6 - залишок 0,12 грн., на рахунку №
НОМЕР_5- залишок 1 000 грн.

У судовому засіданні з'ясовано та
матеріалами спадкової справи
підтверджується, що ОСОБА_2 є
спадкоємцем майна померлої другої
черги, оскільки спадкоємці першої
черги відсутні, а ОСОБА_1 віднесений до
спадкоємців четвертої черги, оскільки
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.12.2005 року встановлено
факт його проживання однією сім`єю з
ОСОБА_3 з 1984 року по 02.07.2005 року, яке в цій
частині було залишено без змін
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
16.05.2006 року, що відповідно до ч. 3 ст. 61
ЦПК України не підлягає повторному
доказуванню.

Встановлено, що ОСОБА_2 в установленому
законом порядку та строки звернулася
із відповідною заявою до нотаріуса про
прийняття спадщини після смерті її
сестри, на підставі чого Дванадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою була заведена спадкова справа
№ 1425/05 від 16.08.2005 року.

Проте, ОСОБА_2 так і не отримала
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки ОСОБА_1 заперечуючи
право останньої на неї, неодноразово
звертався до суду з позовами, а до
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявами про
зупинення видачі ОСОБА_2 свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Вказане вбачається із рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.12.2005 року, рішення Апеляційного
суду м. Києва від 16.05.2006 року, ухвали
Верховного Суду України від 28.09.2006 року,
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 28.02.2007 року, ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2007
року, ухвали Верховного Суду України
від 14.02.2008 року, рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 02.08.2007 року,
ухвали Апеляційного суду м. Києва від
16.01.2008 року, постанови окружного
адміністративного суду м. Києва від
16.03.2010 року, ухвали Київського
Апеляційного адміністративного суду
від 23.11.2010 року, постанови
Святошинського районного суду м. Києва
від 30.06.2011 року, ухвали Київського
Апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 року, ухвали Святошинського
районного суду м. Києва від 23.05.2012 року,
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17.01.2013 року, ухвали
Апеляційною суду м. Києва від 26.03.2013
року та відповідно заяви ОСОБА_1 до
нотаріальної контори від 20.06.2006 року,
18.01.2008 року, 02.04.2008 року, 05.05.2008 року,
17.06.2008 року, 20.06.2008 року, 29.05.2012 року,
12.11.2012 року, 12.11.2012 року, яка в свою чергу,
у відповідності до ст. 42 Закону України
«Про нотаріат» не видає відповідне
свідоцтво ОСОБА_2, що підтверджується
та вбачається із нотаріальної справи
та відповідей нотаріуса Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори на звернення щодо вказаного.

Задовольняючи первісний позов суд
першої інстанції виходив з того, що
заявлений позивачкою первісний позов
та факт наявності родинних відносин
між нею та спадкодавцем, подання у
визначений ст. 1270 ЦК України строк
відповідної заяви до нотаріальної
контори про прийняття нею спадщини
після померлої свідчить про
необхідність визнання права власності
на спадкове майно за ОСОБА_2 в судовому
порядку, оскільки право ОСОБА_2 на
спадщину після померлої ОСОБА_3 не
визнається та постійно оспорюється
ОСОБА_1, що є причиною не оформлення
спадщини спадкоємцем з 2006 року.

Відмовляючи в задоволені зустрічного
позову суд посилався на те, що
зустрічні позовні вимоги заявлені до
неналежного відповідача у справі,
оскільки в даному випадку ОСОБА_1
ставить під сумнів діяльність
нотаріуса в частині правильності
оформлення нею заяви ОСОБА_2 Крім того,
суд виходив з того, що доводи
зустрічної позовної заяви не знайшли
свого підтвердження, оскільки подана
спадкоємцем заява відповідає вимогам
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, в
редакції 18.04.2005 року, що була чинна на
момент подачі вказаної заяви дії
нотаріуса. Зокрема п. 207, якої
передбачав право особи подавати таку
заяву навіть поштою або телеграмою, з
подальшим з'явленням до нотаріуса за
посвідченням справжності її підпису,
при якому нотаріус встановлює особу
заявника, про що на заяві робиться
відповідна службова відмітка, яка
скріплюється підписом нотаріуса, що і
мало місце в даному випадку 18.08.2005 року
із зазначенням дати її надходження
16.08.2005 року, та присвоєнням
реєстраційного номеру та номеру
заведеної спадкової справи 1425/05.

Виходячи з наявних у справі та
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, вищенаведені
обставини, які суд вважав
встановленими є доведеними.

Висновки суду про доведеність
основного позову, та безпідставність
зустрічного позову відповідають цим
обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги в частині безпідставного
не закриття судом провадження у справі
не ґрунтуються на вимогах діючого
процесуального законодавства, а саме
відповідач не навів, жодної підстави
передбаченої статтею 205 ЦПК України,
для закриття провадження у справі.
Доводи скарги про те, що позивачка не
отримала від нотаріуса відмову у
видачі свідоцтва про право власності, а
тому не має право визнавати право
власності на спадщину в судовому
порядку, колегія суддів не приймає,
тому, що суд правильно встановив зі
спадкової справи, що нотаріус не
відмовляє позивачці у видачі
свідоцтва, проте на протязі часу більше
ніж 8 років позивачка не може
реалізувати своє право на спадщину,
через відкладення нотаріусом питання
про оформлення спадщини, через
зловживання відповідачем своїми
правами, який на протязі вказаного
періоду часу подає в різні суди
надумані позови з метою перешкодити
позивачу в отриманні майна у власність,
та продовжує безпідставно
користуватись спадковим майном . В
судовому засіданні апеляційного суду
відповідач визнав, що і на даний час є
нерозглянуті його позови до ОСОБА_2, не
вирішення яких позбавляє нотаріуса
можливості видати свідоцтво про право
на спадщину позивачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не з `ясував по справі правову
позицію ГУЮ м. Києва та не розглянув
заяву про збільшення зустрічних
позовних вимог не спростовують
правильності рішення суд та є
безпідставними .

Інші доводи апеляційної скарги на
висновки суду першої інстанції не
впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді