АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5705/2014
інстанції - Антипова Л.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21 серпня 2013 року в справі за заявою
ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з
заявою про забезпечення позову та
просив накласти арешт на нерухоме
майно та грошові кошти, що перебувають
на будь-яких рахунках ОСОБА_3 та ОСОБА_1
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.11.2011
року між ним та ОСОБА_3 було укладено
договір позики, за яким заявник передав
відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 40 000 доларів США, з кінцевим
терміном повернення 01.02.2012 року.
Оскільки ОСОБА_3 після закінчення
строку не повернув грошові кошти,
заявник вимушений звернутися до суду з
даною заявою.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 21.08.2013 року заяву ОСОБА_2 про
забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та
нерухоме майно та грошові кошти, що
перебувають на будь-яких рахунках
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 22.08.2013 року внесено
виправлення в резолютивну частину
ухвали суду від 21.08.2013 року, винесеної
Дніпровським районним судом м. Києва за
заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,
зазначено адресу заявника ОСОБА_2 -
«АДРЕСА_3», його ідентифікаційний номер
платника податків «НОМЕР_3», «Строк
пред'явлення до виконання 1 рік» та
«Ухвала підлягає негайному виконанню».

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, та постановити
нову ухвалу, якою в задоволені заяви
про забезпечення позову відмовити.

В скарзі посилалася на те, що суд першої
інстанції розглядаючи заяву про
забезпечення позову безпідставно
посилався на ч. 3., 4 ст.133, ч.1, 2 ст.135 ЦПК
України, оскільки цими нормами
врегульовані не забезпечення позову, а
забезпечення доказів. Зазначила, що
судом порушено ч. З ст.151, ч.5 ст.153 ЦПК
України, так як в ухвалі суду жодним
чином не обґрунтовано та не перевірено
доводи заявника, яким чином невжиття
заходів забезпечення позову може
зробити неможливим чи ускладненим
виконання рішення суду. Крім того
зазначила, що судом порушено п.1 ч. 1
ст.152 та ч.2 ст.152 ЦПК України, оскільки
суд не обмежив заходи забезпечення
позову розміром заявлених вимог, а
наклав арешт на все майно та грошові
кошти відповідачів без жодних
обмежень, хоча вимоги заявника
стосуються лише стягнення коштів в
розмірі 40 000,00 доларів США.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_1 доводи скарги
підтримав та додатково просив суд
постановити окрему ухвалу , щодо
допущених порушень суддею при
вирішенні питання про забезпечення
позову.

ОСОБА_2 до суду не з`явився, про розгляд
скарги повідомлений.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника ОСОБА_1,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,
в тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені
у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не
зобов'язує суд при розгляді питань про
забезпечення позову перевіряти
обставини, які мають значення для
справи, а лише запобігає ситуації, при
якій може бути утруднено чи стане
неможливим виконання рішення у разі
задоволення позову. Види забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду, а таке рішення може бути
постановлено тільки у відповідно до
заявлених позовних вимог. Заходи
забезпечення позову повинні
застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Згідно ч.3 ст. 152 види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції виходив з того, що заява про
забезпечення позову підлягає
задоволенню, з підстав викладених в
заяві.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він зроблений з порушенням норм
процесуального права .

Згідно з ч. 4 ст. 151 ЦПК України, за заявою
заінтересованої особи суд може
забезпечити позов до подання позовної
заяви з метою запобігання порушенню
права інтелектуальної власності. До
заяви про забезпечення позову
додаються документи та інші докази, які
підтверджують, що саме ця особа є
суб'єктом відповідного права
інтелектуальної власності і що її
права можуть бути порушені у разі
невжиття заходів забезпечення позову.
До заяви додаються також її копії
відповідно до кількості осіб, щодо яких
просять вжити заходи забезпечення
позову, та документ, що підтверджує
сплату судового збору за подання заяви
про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, у
разі подання заяви про забезпечення
позову до подання позовної заяви
заявник повинен подати відповідну
позовну заяву протягом трьох днів з дня
постановлення ухвали про забезпечення
позову.

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про
вжиття заходів забезпечення позову суд
постановляє ухвалу, в якій зазначає вид
забезпечення позову і підстави його
обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена. Копія
ухвали надсилається заявнику та
заінтересованим особам негайно після
її постановлення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України,
ухвала суду, що постановляється як
окремий документ, складається з
мотивувальної частини із зазначенням
мотивів, з яких суд дійшов висновків, і
закону, яким керувався суд,
постановляючи ухвалу.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник
звернувся до суду з заявою про
забезпечення позову, обґрунтовуючи її
тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір
безпроцентної позики, що
підтверджується розпискою. Сума боргу
за договором позики складає 40000 доларів
США, що в еквіваленті на день подання
заяви складає 325 200 грн. 00 коп.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо коштів, які відповідач
зобов'язувався повернути позивачу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції в порушення п. 3 ч. 1 ст.
210 ЦПК України не навів будь-яких
мотивів, з яких суд дійшов висновку про
можливість задоволення заяви. Також
суд безпідставно посилався на
положення ч. 3, 4 ст. 133 ЦПК України та ч. 1,
2 ст. 135 ЦПК України, оскільки дані норми
закону регулюють забезпечення доказів,
а не забезпечення позову.

Також судом не враховано того, що
вимоги заявника не стосуються прав
інтелектуальної власності, а
випливають з договору позики, що
виключає можливість вжиття заходів
забезпечення позову до подання
позовної заяви в порядку передбаченому
ч. 4 ст. 151 ЦПК України.

Матеріали справи не містять самої
позовної заяви, яка в даному
конкретному випадку повинна бути
подана до подання заяви про
забезпечення позову.

Крім того, суд в порушення норм
процесуального права задовольнив
заяву в повному обсязі, наклав арешт на
все рухоме та нерухоме майно та грошові
кошти, що перебувають на будь-яких
рахунках ОСОБА_3 та ОСОБА_1, при цьому не
врахувавши співмірності заявлених
вимог.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє нову ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенню було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Враховуючи вищевикладене, а також не
подання суду позовної заяви, яка
відсутня в матеріалах справи, колегія
суддів приходить до висновку, що на
момент постановлення ухвали про
забезпечення позову у суду були
відсутні повноваження для вжиття таких
заходів.

Суд порушив вимоги ст. 151 ч.4 ЦПК України,
а тому ухвала підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову в задоволенні заяви.

Клопотання представника ОСОБА_1 про
постановлення окремої ухвали не
підлягає задоволенню, так як
відповідно до ст. 320 ЦПК України,
підставами для такої процесуальної дії
є порушення норм права і помилки,
допущені судом першої інстанції, які не
є підставою для скасування рішення чи
ухвали суду.

Так як процесуальні порушення допущені
суддею стали підставою для скасування
ухвали, вони не можуть буди додатковою
підставою для постановлення окремої
ухвали.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 320,
9324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2013 року, скасувати та
постановити нову, якою в задоволені
заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: