Справа №705/2924/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області

у складі: головуючого -судді
Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання
Дехканбаєвої О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представників відповідача
ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в місті Умані
Черкаської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_5, Уманська
міська державна нотаріальна контора,
про визнання недійсним заповіту та
свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_5, Уманська
міська державна нотаріальна контора,
про визнання недійсним заповіту та
свідоцтва про право на спадщину. У
позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить
визнати недійсним з моменту
посвідчення заповіт ОСОБА_7 від 22
серпня 2008 року, що посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5
Уманського міського нотаріального
округу; та скасувати видане на підставі
цього заповіту свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 07 вересня 2012
року, що видане державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори Кравчук Тетяною
Ігорівною про право власності на 19/300
частин будинковолодіння за адресою
АДРЕСА_1. Позивач зазначив такі
підстави своїх позовних вимог: глухота
ОСОБА_7, яка свідчить про
невідповідність посвідчення заповіту
положенням статей 1248, 1254 ЦК України
щодо обов'язку посвідчення такого
заповіту виключно в присутності двох
свідків; посвідчення спірного заповіту
та встановлення особи заповідача по
втраченому паспорту ОСОБА_7, у зв'язку з
чим не відомо, яка особа склала заповіт
від імені ОСОБА_7 на ОСОБА_6; підписання
заповіту невідомою особою, так як в
оригінальному примірнику заповіту
запис про посвідчення заповіту ОСОБА_6
вчинено невідомою особою та не його
матір'ю - ОСОБА_7 Позивач звернувся до
суду з цим позовом, оскільки в квітні 2013
р. ОСОБА_6 подала до нього позов про
визнання права власності в порядку
спадкування та встановлення факту
прийняття спадщини, і в тій судовій
справі йому було відмовлено у
прийнятті зустрічного позову з такими
ж вимогами для спільного розгляду з
первісним. Позовні вимоги ОСОБА_6
ґрунтуються на спірному заповіті,
залишеному його матір'ю на її ім'я: вона
претендує на частину будинку, яка
залишилася після смерті його діда по
материній лінії ОСОБА_9, єдиним
спадкоємцем якого вважає себе ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_6 подала суду письмові
заперечення проти позову та просила
відмовити в задоволенні позову
повністю, оскільки вважає викладені в
позовній заяви підстави, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
надуманими та такими, що не
відповідають дійсності. Вона
зазначила, що судом вже розглядалася
цивільна справа за участю тих самих
сторін щодо позовної вимоги про
визнання недійсним заповіту,
складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
22.08.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Уманського міського
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за № 6357, тому в цій частині
позовних вимог провадження у справі
необхідно закрити. Окрім того,
заперечуючи проти позову, вона
послалася на такі обставини.
Твердження позивача про глухоту ОСОБА_7
на час складення нею заповіту від 22.08.2008
року не відповідає дійсності. Щодо
незаконності заповіту внаслідок
використання недійсного паспорту, то з
приводу цієї підстави є висновок
апеляційного суду Черкаської області,
викладений в ухвалі від 22 березня 2012
року по справі № 22ц/2390/211/2012 на аркуші 2,
згідно з яким нотаріус вчинила
правочин - посвідчила заповіт ОСОБА_7 -
так як застережень тому не було. Крім
того, втрачений паспорт ОСОБА_7 серії
НОМЕР_2 використовувався самим
позивачем ОСОБА_1, який здав цей паспорт
в Уманський міський відділ РАЦС, де
отримав свідоцтво про її смерть.
Позовна вимога про скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 07 вересня 2012 року не
підлягає задоволенню, оскільки це
свідоцтво видане на підставі заповіту
від 22 серпня 2008 року, який в повній мірі
відповідає вимогам чинного
законодавства України, що підтверджено
рішеннями судів як першої, так і
апеляційної та касаційної інстанцій в
цивільній справі за №2-90-2011.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги, дали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, та просили задовольнити позов
повністю. Представник позивача також
пояснив, що нотаріус має встановити
особу, яка вчиняє правочин, однак він
цього належним чином не зробив: при
посвідченні заповіту ОСОБА_7
приватному нотаріусу ОСОБА_5 був
наданий недійсний паспорт серії НОМЕР_2
від 20.11.1998 року, в той час як 31.10.2007 р.
ОСОБА_7 зверталася до міліції із заявою
про втрату цього паспорта і їй 01.12.2007
року був виданий новий паспорт
громадянина України НОМЕР_3. Про те, що в
ОСОБА_7 був новий паспорт, нотаріусу
було відомо, так як ОСОБА_5 18.12.2007 року
посвідчувала на нього інший правочин -
скасування попереднього заповіту
ОСОБА_7 від 18.09.2007 року. Нотаріусом був
порушений порядок посвідчення
заповіту, визначений ст.ст. 1248, 1253 ЦК
України, про посвідчення заповіту в
присутності не менш як двох свідків у
зв'язку з глухотою ОСОБА_7

Представники відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнали
пред'явлені позовні вимоги повністю і
заперечили проти їх задоволення.
Пояснили, що вважають оспорюваний
заповіт та свідоцтво про право на
спадщину за заповітом такими, що
відповідають вимогам законів України,
підстав для визнання їх недійсними чи
скасування немає.

Третя особа ОСОБА_5, приватний нотаріус
Уманського міського нотаріального
округу Черкаської області, у судовому
засіданні зазначила, що вважає позовну
вимогу про визнання заповіту ОСОБА_7
від 22.08.2008 року необґрунтованою,
безпідставною. Вона пояснила, що ОСОБА_7
була їй знайома ще до посвідчення
спірного заповіту тому, що їх чоловіки
приятелювали і їм доводилося іноді
бачитись, також ОСОБА_7 не раз
посвідчувала в неї правочини - видачу
довіреності у 2007 році, заповіт 18.09.2007
року і скасування цього заповіту.
ОСОБА_7 22 серпня 2008 року прийшла до неї з
проханням посвідчити заповіт, надала
свій паспорт громадянина України,
ідентифікаційний номер. ОСОБА_5
встановила особу заповідача за
наданими нею документами: у паспорті
була фотографія ОСОБА_7, вказане її
прізвище, ім'я, по батькові, дата
народження, адреса проживання, -
сумнівів у дійсності цих документів в
неї не виникло. Про те, що паспорт був
недійсний їй не було відомо. Обов'язку
перевіряти, чи не є паспорт втраченим,
закони України на нотаріусів не
покладали і такої можливості в них не
було. З ОСОБА_7 була проведена бесіда з
метою впевнитися в її дієздатності.
Сумнівів у дієздатності ОСОБА_7 не
виникло. З ОСОБА_7 потрібно було
говорити голосніше, однак це не
підстава для відмови у вчиненні
нотаріальної дії чи для обов'язкового
залучення свідків під час складання
заповіту. Вона записала текст заповіту
зі слів ОСОБА_7, роздрукувала його на
бланку - для заповідача та на
звичайному аркуші паперу - для
залишення в нотаріальній справі.
ОСОБА_7 сама прочитала вголос текс
заповіту та після цього підписала його.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, третьої особи,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази, подані сторонами та
витребувані судом за клопотанням
позивача, суд встановив такі обставини
справи та відповідні ним
правовідносини.

22 серпня 2008 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
народилася в м. Умані Черкаської
області, склала заповіт на ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, якій заповіла усе своє
майно. Заповіт посвідчений ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори, зареєстрований в реєстрі за №
6357, та цього ж дня зареєстрований у
Спадковому реєстрі. У заповіті ОСОБА_7
зробила запис: «Заповіт прочитаний
мною вголос, підписаний мною
власноручно», - поставила свій підпис
та написала своє прізвище, ім'я, по
батькові. Ці обставини підтверджуються
документами нотаріальної справи щодо
посвідчення заповіту ОСОБА_7:
заповітом, копією довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
паспорта громадянина України серії
НОМЕР_2 від 20.11.1998 року, витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі
(а.с.189-193).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджено повним витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть від 19.10.2013 року. При
реєстрації акта про її смерть був
вилучений документ: паспорт
громадянина України серії НОМЕР_2 від
20.11.1998 року, виданий Уманським МВ УМВС
України в Черкаській області, який
належав ОСОБА_7 (а.с. 122).

Згідно з копіями документів спадкової
справи № 529/2009 до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7, наданих Уманською
міською державною нотаріальною
конторою (а.с. 125-173), 07 березня 2012 року
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, було видане
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, зареєстроване в реєстрі за
№ 2-2921, на майно ОСОБА_7, а саме: на 19/300
частин жилого будинку з відповідною
частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1, що
належали спадкодавцю відповідно до
дубліката свідоцтва про право на
спадщину, виданого Уманською міською
держнотконторою 15.09.2004 р. за № 21-2965.
Вказане Свідоцтво зареєстроване у
Спадковому реєстрі, що підтверджується
відповідним Витягом з реєстру (а.с. 171).

Згідно з відповіддю Уманської міської
лікарні за № 74 від 13.02.2012 року на запит
адвоката ОСОБА_2 в журналі «Пільгової
черги по слухопротезуванню
пенсіонерів сурдологічного кабінету
Уманської міської лікарні» є запис від
23.04.2009 року № 13 про те, що ОСОБА_7
потребувала слухопротезування
апаратом «У03 електроніка» на праве
вухо; згідно з амбулаторною карткою
сурдологічного хворого ОСОБА_7 стояла
на диспансерному обліку з 23.04.2009 року,
згідно з аудіограмою від 13.08.2007 року
потребувала слухопротезування.
Слуховим апаратом забезпечена не була
(а.с. 221). Як показали свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, які проживали в одному
будинку з ОСОБА_7 і були її сусідами,
вони були знайомі з ОСОБА_7, час-від-часу
спілкувалися з нею, ознак того, що
остання їх взагалі не чує і не розуміє
не помічали, оскільки вона
підтримувала розмови з ними і
адекватно реагувала на те, що їй казали.
Медичних документів, які б свідчили про
повну глухоту ОСОБА_7 чи певний її
ступінь сторонами суду не надано.
Враховуючи наведене, суд вважає, що
наявність в ОСОБА_7 глухоти, ступінь
якої позбавляв її можливості усного
спілкування з оточуючими без
використання слухового апарата, під
час судового розгляду не доведена.

Статтею 1247 ЦК України визначені
загальні вимоги до форми заповіту. Так,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення; заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем; якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу;
заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251 - 1252 цього Кодексу; заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Якщо нотаріус на прохання особи
записав заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів, то відповідно до ч. 2
ст. 1248 ЦК України в такому випадку
заповіт має бути вголос прочитаний
заповідачем і підписаний ним, а якщо
заповідач через фізичні вади не може
сам прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбуватися при свідках, у
визначеному статтею 1253 ЦК України
порядку.

Судом встановлено, що форма і зміст
заповіту від 22.08.2008 року відповідають
вимогам ст. 1247 ЦК України, заповіт був
записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_7 за
допомогою комп'ютерної техніки;
заповідач сама прочитала його вголос
та особисто підписала, про що зробила
відповідний запис у заповіті; фізичних
вад, які б перешкоджали ОСОБА_7 самій
прочитати заповіт, в суді не
встановлено. Тому, виходячи з цих
обставин та норм ст.ст. 1248 ЦК України,
суд вважає посилання позивача на
порушення нотаріусом встановленого
законом порядку посвідчення заповіту,
а саме: на відсутність двох свідків під
час посвідчення заповіту ОСОБА_7 у
зв'язку з глухотою останньої, -
необґрунтованими та такими, що
суперечать нормам Цивільного кодексу
України.

Оцінюючи твердження позивача про те, що
22 серпня 2008 року при записі та
посвідченні спірного заповіту -
вчиненні правочину - в приватного
нотаріусу Уманського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 був
використаний недійсний на той час
паспорт громадянина України на ім'я
ОСОБА_7, тому особа заповідача не була
встановлена належним чином і це є
підставою для визнання заповіту
недійсним, суд виходить з таких
мотивів.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (у редакції,
що діяла станом на 22.08.2008 р.) при
вчиненні нотаріальних дій нотаріуси
встановлюють особу громадянина, що
звернувся за вчиненням нотаріальних
дій; встановлення особи здійснюється
за паспортом або іншими документами,
які виключають будь-які сумніви щодо
особи громадянина, який звернувся за
вчиненням нотаріальної дії.

Як вбачається з документів
нотаріальної справи щодо посвідчення
спірного заповіту та пояснень третьої
особи ОСОБА_5, нотаріус встановив особу
ОСОБА_7: її прізвище, власне ім'я, по
батькові, дату народження, місце
проживання, за паспортом громадянина
України, в якому була вклеєна
фотографія ОСОБА_7, у віці після 45 років,
зазначені її прізвище, ім'я, по
батькові, дата та місце її народження,
поставлений її підпис, вказана адреса
її проживання. Очевидних підстав
вважати наданий ОСОБА_7 документ в
нотаріуса не було. Тому, перевіривши
особу заповідача, нотаріус вчинив
правочин, так як передбачених законом
підстав для відмови у вчиненні
нотаріальної дії не було.

У позовній заяві позивач вказав, що
звернувся до суду з цим позовом,
оскільки в квітні 2013 р. відповідач у
справі ОСОБА_6 подала до нього позов про
визнання права власності в порядку
спадкування та встановлення факту
прийняття спадщини, і її позовні вимоги
ґрунтуються на спірному заповіті,
залишеному його матір'ю на її
відповідача: вона претендує на частину
будинку, яка залишилася після смерті
його діда по материній лінії ОСОБА_9,
єдиним спадкоємцем якого вважає себе
ОСОБА_1 Доказів на підтвердження цих
обставин позивачем та його
представником суду не було надано.

Під час судового розгляду позивачем не
доведено, що заповіт, складений ОСОБА_7
22.08.2008 року, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на майно ОСОБА_7,
видане 07 березня 2012 року ОСОБА_6,
порушує яке-небудь його право чи
законний інтерес.

Підстави недійсності заповіту
передбачені статтею 1257 ЦК України.
Відповідно до цієї статті заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. За
захистом особа може звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного вище, суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають у зв'язку з
їх необґрунтованістю, недоведеністю
підстав позову та відсутністю
порушення його цивільного права зі
сторони відповідача.

На підставі наведеного вище, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 15, 208, 209, 212- 215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_5,
Уманська міська державна нотаріальна
контора, про визнання недійсним з
моменту посвідчення заповіту ОСОБА_7
від 22 серпня 2008 року, що посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5
Уманського міського нотаріального
округу, про скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 07
вересня 2012 року, що видане державним
нотаріусом Уманської міської
державної нотаріальної контори
Кравчук Тетяною Ігорівною про право
власності на 19/300 частин
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1,
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана сторонами по справі
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Черкаської області через Уманський
міськрайонний суд Черкаської області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О. С. Кімстачов