Справа № 308/7884/14-ц
У Х В А Л А

19 червня 2014 року
м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Сарай А.І.,
розглянувши матеріали цивільної
справи за скаргою ОСОБА_1 на дії
головного державного виконавця МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ Секерня Євгенія
Миколайовича,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії
головного державного виконавця МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ Секерня Євгенія
Миколайовича.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до
висновку про необхідність відмовити у
відкритті провадження за скаргою
виходячи з наступного.

Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу службу
у порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних
осіб у виконавчому провадженні є
можливість оскарження дій або
бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», ч. 3 ст. 6, ч. 1
ст. 12, ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу» дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені до вищестоящої
посадової особи або до суду у порядку,
встановленому законом. Незважаючи на
те, що в цій статті не зазначено
можливість оскарження рішення
державного виконавця, іншими статтями
цього Закону та іншими законодавчими
актами передбачено можливість
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця.
Так, згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом, а
відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону
сторони виконавчого провадження мають
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом.

Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС
порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законодавством
не встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб (ст. 181 КАС
України).

У пункті 6 постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» надано роз'яснення, що судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, яка не виконана самостійно
боржником, є підставою для її
примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з посиланням на п. 7 ч. 2 ст. 17
Закону України «Про виконавче
провадження» зазначається, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також
постановою пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» розтлумачено, що до юрисдикції
адміністративних судів належать
справи про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби, прийнятих (вчинених, допущених)
під час примусового виконання постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні (п. 6 постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби»).

Таким чином, спори щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби під час виконання
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору або
накладення штрафу, прийнятої під час
виконання будь-яких виконавчих
документів, у тому числі, рішень судів
загальної юрисдикції, належать до
адміністративної компетенції.

Як вбачається зі змісту поданої скарги,
ОСОБА_1 просить визнати неправомірним
рішення головного державного
виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
Секерні Є.М. про стягнення з нього 2807.37
грн. виконавчого збору та зобов'язати
його скасувати.

Отже, дослідивши матеріли скарги,
приходжу до висновку про необхідність
відмови у відкритті провадження по
справі, оскільки розгляд даних спорів
відноситься до адміністративної
компетенції та скарга не підлягає
розгляду в суді в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суд відмовляє у відкритті провадження,
якщо заява не підлягає розгляду в судах
у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за
скаргою ОСОБА_1 на дії головного
державного виконавця МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ Секерня Євгенія
Миколайовича.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 5 днів з дня
отримання її копії.

Суддя
Сарай А.І.