Справа № 754/494/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2014 р. Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді
Колегаєвої С.В.,

при секретарі - Буцко
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Відділ державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
про звільнення від стягнення аліментів
на утримання повнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про звільнення від стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини.

Посилаючись на ч. 1 ст. 199 СК України,
свої вимоги обґрунтовує тим, що за
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14.06.2011 року з неї стягнуто аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 в
розмірі 750 грн. щомісячно на період його
навчання і до досягнення ним 23-х
річного віку. Зазначає, що в даний час
ОСОБА_2 навчається в Національній
Академії внутрішніх справ України на
заочній формі навчання, працює та в
змозі себе матеріально забезпечити. У
зв'язку з наведеним, враховуючи зміну
форми навчання з денної на заочну, свій
фінансовий стан та сукупний розмір
платежів, відсутність проявів хвороби
у дитини та доказів фактично понесених
витрат просить суд звільнити її від
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов свій підтримала в повному обсязі
за викладених в ньому обставин та
просила про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що він
дійсно з денної форми навчання був
переведений на заочну форму навчання,
проте, він ніде не працює, інших
доходів, окрім аліментів, які
стягуються з мами та фінансової
підтримки батька він самостійно не
отримує, а тому в задоволенні позову
позивача просив відмовити.

Представник третьої особи - ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві в судове
засідання не з»явився, про день та час
розгляду справи судом повідомлявся
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив.

Суд, визнавши матеріали справи
достатніми, розглядає справу за
відсутності представника третьої
особи - ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві, проти чого не заперечували і
інші учасники судового процесу.

Дослідивши та всебічно
проаналізувавши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази виходячи зі свого внутрішнього
переконання, яке ґрунтується на
повному та всебічному дослідженні
обставин справи, суд дійшов висновку
щодо відмови в задоволенні позову з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є матір»ю відповідача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.06.2011 р. рішенням Апеляційного суду м.
Києва з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
користь сина ОСОБА_2 в розмірі 750 грн.
щомісячно, починаючи з 19 листопада 2010
року і до закінчення ним навчання, але
не більше ніж до досягнення ним 23-х
річного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом КМ-1Б курсу
юридично - психологічного факультету
(за рахунок коштів фізичних, юридичних
осіб) навчально - наукового інституту
заочного навчання Національної
академії внутрішніх справ.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України, як підставу звільнення від
доказування.

Позивач ОСОБА_1 просить звільнити її
від стягнення аліментів на утримання
свого повнолітнього сина ОСОБА_2,
посилаючись на те, що вона є
пенсіонеркою, ніде не працює, іншого
заробітку окрім пенсії не має. В даний
час ОСОБА_2 навчається в Національній
Академії внутрішніх справ України на
заочній формі навчання, працює та в
змозі себе матеріально забезпечити, а
тому відпали підстави для стягнення з
неї аліментів, однак доказів
зазначеного позивач суду не надає.

Зокрема, на підтвердження своїх вимог
позивачем надано довідку Національної
академії внутрішніх справ № 46/3/9-799 від
23.12.2013 р., про те, що ОСОБА_2 є студентом
КМ-1Б курсу юридично - психологічного
факультету (за рахунок коштів фізичних,
юридичних осіб) навчально - наукового
інституту заочного навчання
Національної академії внутрішніх
справ.

Дану довідку суд не приймає як належний
доказ того, що ОСОБА_2 в змозі
самостійно себе матеріально
забезпечити.

Згідно з ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

У відповідності до ст. 273 СК України
якщо матеріальний або сімейний стан
особи, яка сплачує аліменти, чи особи,
яка їх одержує, змінився, суд може за
позовом будь-кого з них змінити
встановлений розмір аліментів або
звільнити від їх сплати.

Правових підстав та доказів на
підтвердження вимог щодо звільнення
від сплати аліментів, позивачем суду
не надано.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.
60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Тобто, сторони мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Проте, позивачем суду не було
надано доказів того, що матеріальний
стан її сина ОСОБА_2 змінився.

Посилання позивача на те, що
відповідач навчається на заочному
відділенні та в змозі іти працювати та
самостійно заробляти собі кошти не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні та спростовується зібраними
по справі доказами, зокрема
поясненнями самого відповідача ОСОБА_2,
який зазначив, що він ніде не працює, а
лише займається навчанням.

Отже, у зв'язку з тим, що факт того,
що відповідач ОСОБА_2 може самостійно
себе матеріально забезпечувати
позивачем не був доведений в судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що позов ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає.

Щодо посилань позивача ОСОБА_1 на
те, що аліменти на утримання
повнолітнього сина утримуються з її
пенсії, іншого доходу вона не має, що
відповідно ставить її в скрутне
матеріальне становище, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 не позбавлена права на
звернення із позовом до суду про
відповідне зменшення або збільшення
розміру аліментів, які стягуються, за
правилами ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу
України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір
аліментів може бути згодом зменшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим кодексом.

Виходячи з норм зазначено статті,
законом передбачена можливість
зменшення розміру аліментів, однак не
їх повне припинення.

Оскільки, в задоволенні позову
позивачу ОСОБА_1 відмовляється, то
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
понесені нею по справі судові витрати у
вигляді судового збору на суму 229 грн. 41
коп. іншою стороною їй не
відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 15, 30, 56, 60, 61, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.. 273 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позву ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя