Дата документу 03.06.2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року.
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Пономаренко Л.Е.,

при секретарі
Хричовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просить усунути
перешкоди в користуванні власністю
шляхом виселення відповідачів. В
подальшому позивач уточнила позовні
вимоги та просить усунути перешкоди в
користуванні власністю шляхом
виселення ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є
власником житлового будинку АДРЕСА_1.
Разом з нею в цьому будинку також
проживають її дочка ОСОБА_3, чоловік
доньки ОСОБА_4 та двоє їхніх
неповнолітніх дітей Зазначає, що в неї
з ОСОБА_4 склалися конфліктні
відносини, постійно виникають сварки. В
результаті конфлікту вона вимушена
була переїхати жити до іншої доньки та
позбавлена можливості реалізувати
своє право власності.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали в повному
обсязі з підстав, викладених в позові.
Позивач пояснила, що не хоче
домовлятись про можливе мирне
врегулювання спору. Вважає, що якщо
буде виселений її зять ОСОБА_4, то
ОСОБА_3 піде разом з чоловіком та
дітьми. Вона є власницею будинку і хоче
мешкати в ньому самостійно.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_3 проти позову заперечила та
пояснила, що є донькою позивачки ОСОБА_1
Після одруження вона зі своєю родиною
почала мешкати в будинку АДРЕСА_1 разом
з матір'ю. Дійсно, навесні 2013 між ОСОБА_1
та ОСОБА_4 часто виникали сварки з
приводу зловживання ОСОБА_1
алкогольних напоїв, дійсно відбувся
конфлікт, про який розповідала ОСОБА_1,
після чого ОСОБА_1 переїхала жити до
іншої своєї доньки. В результаті
виниклих суперечок її чоловік ОСОБА_4
влаштувався на роботу і з серпня 2013
мешкає та працює на території
Російської федерації. Повертатись він
не збирається, так як власного житла не
має, спільне проживання стало
неможливим. Однак, їй, разом з двома
малолітніми дітьми нікуди піти, грошей
на оренду житла в неї немає.

Вислухавши пояснення учасників,
свідків, вивчивши наявні в матеріалах
справи докази, суд прийшов до наступних
висновків.

ОСОБА_1 є власницею житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу 03.04.1999. Станом на липень
2013 року в належному позивачці будинку
мешкали члени її родини: донька ОСОБА_3,
зять ОСОБА_2, онуки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.07.2013 було розпочато кримінальне
провадження за заявою
ОСОБА_1№0003487 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 194 КК України
(умисне знищення або пошкодження
майна).

30.08.2013 зазначене кримінальне
провадження було закрито на підставі
п.2ч.1ст.284 КПК України.

21.05.2013 було розпочато судове
розслідування у кримінальному
провадженні №0002218 за заявою
ОСОБА_1 за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125
КК України. Інформація про результаті
зазначеного кримінального провадження
сторонами не надано.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім`ї власник жилого
будинку (квартири) має, відповідно до
ст. 157 Житлового кодексу України, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 Житлового кодексу України
передбачає, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого
приміщення.

Виходячи з вимог ст. 116 Житлового
кодексу України, виселення наймача
може відбутись лише тоді коли заходи
запобігання та громадського впливу
виявились безрезультатними, тобто
відповідач повинен був бути офіційно
попереджений про недопустимість такої
поведінки в подальшому та можливість
його виселення, якщо він не змінить
своєї поведінки. Проте в даному
конкретному випадку зроблено не було.

Стаття 116 Житлового кодексу України
встановлює як умову виселення осіб,
винних у руйнуванні або псуванні
жилого приміщення, наявність фактів,
які свідчать, що зазначені дії мали
систематичний характер, а заходи
попередження і громадського впливу
щодо таких осіб виявилися
безрезультатними. Відсутність хоча б
одного з цих фактів є підставою для
відмови в задоволенні позову про
виселення.

Суду не надано доказів вчинення
відповідачем дій, передбачених ст. 116 ЖК
України.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, будучі дітьми
позивачки та займаючи різні позиції з
приводу наміру матері виселити доньку
з чоловіком та онуками, по суті
заявлених вимог не змогли надати
обґрунтовані пояснення. Так, ОСОБА_7
вважає, що причиною сварок в цій родині
є зловживання матір'ю ОСОБА_1
алкогольних напоїв, а ОСОБА_8 вважає, що
мати має право на виселення цієї
родини, так як ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_1,
після чого свідок забрала мати мешкати
до себе.

Однак, слід зазначити, що сторонами не
заперечується той факт, що ОСОБА_4 на
цей час мешкає за межами України на
території Російської федерації.

Відповідно до ст.109 Житлового кодексу
України виселення із займаного
житлового приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що
виселення ОСОБА_4 відбулося на підставі
ст. 109 Житлового кодексу України в
добровільному порядку, а відтак на час
ухвалення судового рішення предмет
спору відстуній.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю -
залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Л. Е. Пономаренко