УХВАЛА

іменем україни

30 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту частково недійсним
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 31
березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому
зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько, ОСОБА_5, і після звернення до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини він дізнався про те, що існує
заповіт подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 20
травня 2005 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_4
щодо житлового будинку та земельної
ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1,
посвідчений державним нотаріусом
Петриківської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області.

Посилаючись на те, що його батько
складав кілька заповітів і його
останній заповіт від 17 серпня 2011 року в
частині розпорядження житловим
будинком і господарськими будівлями
визнаний частково недійсним, і
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, позивач просив на
підставі ч. 4 ст. 1254 ЦК України визнати
спірний заповіт у частині
розпорядження житловим будинком і
господарськими будівлями частково
недійсним.

Ухвалою Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від
31 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року, у відкритті провадження у
даній справі відмовлено на підставі п. 2
ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у
відкритті провадження у справі, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що є рішення суду,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, яке набрало
законної сили.

Погодитись з таким висновком суду
не можна, оскільки до них суд дійшов з
порушенням норм процесуального права,
а апеляційний суд зазначені порушення
не усунув.

Судом установлено, що 19 вересня 2013
року Петриківським районним судом
Дніпропетровської області ухвалено
рішення, залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 грудня 2013 року, яким
заповіт від 20 травня 2005 року на ім'я
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в частині
розпорядження земельною ділянкою, що
знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Петриківської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області визнано
недійсним з підстав, передбачених ч. 4
ст. 1257 ЦК України.

Зазначене судове рішення визнано
судами таким, що винесено з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих же самих
підстав, з яких у березні 2014 року
заявлено новий позов про визнання
цього ж заповіту недійсним.

Разом із тим, позови вважаються
тотожними тільки в тому випадку, коли в
них одночасно співпадають сторони,
підстава і предмет. При визначенні
підстави позову як елементу його
змісту, суд повинен перевірити на
підставі чого, тобто яких фактів
(обставин) і закону, позивач просить про
захист свого права.

Звернувшись до суду з новим
позовом, на відміну від попереднього
про визнання указаного заповіту
недійсним, позивач просив визнати його
недійсним з підстав, передбачених ч. 4
ст. 1254 ЦК України.

Згідно із ч. 4 ст. 1254 ЦК України,
якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених ст. ст. 225 і 231 цього
Кодексу.

Частиною ч. 4 ст. 1257 ЦК України, на
підставі якої ухвалено рішення, на яке
посилався суд, як на тотожне,
передбачено, що у разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Отже, підстава пред'явленого
позову в цій справі інша.

Ураховуючи викладене, судова
колегія вважає, що суд на зазначене
уваги не звернув та не з'ясував усіх
обставин, що мають процесуальне
значення для прийняття рішення про
відмову у відкритті провадження у
справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК
України суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо було порушено порядок,
встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від
31 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року
скасувати, а справу передати до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко