Єдиний унікальний номер 258/4459/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4080/2014
Суддя 1 інстанції Жолтий Д.В.
Доповідач Новосядла
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Тимченко О.О.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради
«Донецькміськтепломережа» на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 20 березня 2014 року в справі за
позовом комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донецькміськтепломережа» до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за теплопостачання,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 20 березня 2014 року був
частково задоволений позов
комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донецькміськтепломережа» до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за теплопостачання, а саме: з
відповідачів на користь позивача було
стягнуто солідарно заборгованість за
спожиті послуги за період з 1 вересня 2009
року по 1 листопада 2013 року у сумі 404
гривні 36 копійок, індекс інфляції у
сумі 16 гривень 12 копійок, судовий збір
у сумі 229 гривень 40 копійок.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі з тих підстав, що:

- суд першої інстанції помилково
прийшов до висновку про застосування
строку позовної давності і не врахував,
що позивач уже звертався до суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за період з 1
червня 2008 року по 1 червня 2011 року і
судом був виданий судовий наказ №2н-2034,
який ухвалою суду від 7 листопада 2011
року був скасований, що свідчить про
переривання строку позовної давності.
Про скасування судового наказу
підприємство взнало у 2012 році і після
цього вони звернулись до суду із
вказаним позовом,

- суд не врахував, що відповідач
визнав борг, про що свідчать квитанції
датовані з липня 2009 року, згідно із
якими відповідачі здійснювали оплату
послуг без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата, а тому позивач
зараховував ці суми в рахунок
погашення боргу, а не як поточний
платіж, що відповідає роз*ясненням,
викладеним у Листі головного
Київського міського управління у
справах захисту прав споживачів за
№01-1015229 від 28 жовтня 2002 року.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції представник позивача
підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги і просили її
відхилити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з*явилась, повідомлена належним
чином про час і місце розгляду справи,
про що свідчить телефонограма,
направлена на її адресу.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, відповідача і
його представника, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після уточнення позовних вимог позивач
просив стягнути з відповідачів
солідарно заборгованість за
теплопостачання за період з 1 вересня
2009 року по 1 листопада 2013 року у розмірі
4 977 гривень 03 копійки, 3% річних у сумі 222
гривні 18 копійок, індекс інфляції у
сумі 77 гривень 24 копійки, судовий збір у
розмірі 229 гривень 40 копійок.

Однак, із наведеного позивачем
розрахунку вбачається, що
заборгованість станом на 1 вересня 2009
року складає 4 552 гривні 17 копійок, а
відповідно за період з 1 вересня 2009 року
по 1 листопада 2013 року заборгованість
повинна складати 404 гривні 36 копійок (4
977.03 - 4 552.17= 404.36) - (а.с. 80).

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» від 24 червня 2004 року договір
на надання житлово-комунальних послуг
у багатоквартирному будинку
укладається між власником квартири,
орендарем чи квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про стягнення з
відповідачів на користь позивача
заборгованості по теплопостачанню за
період з 1 вересня 2009 року по 1 листопада
2013 року

Рішення постановлено у відповідності
до норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення суду не
встановлено.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної
скарги про те, що позивач уже звертався
до суду з заявою про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості за
період з 1 червня 2008 року по 1 червня 2011
року і судом був виданий судовий наказ
№2н-2034, який ухвалою суду від 7
листопада 2011 року був скасований, що
свідчить про переривання строку
позовної давності, то апеляційний суд
виходить із наступного.

В матеріалах справи знаходиться лише
ухвала Кіровського районного суду м.
Донецька від 7 листопада 2011 року про
скасування судового наказу від 15
вересня 2011 року, в якій вказана тільки
сума заборгованості 10 565 гривень 69
копійок, без зазначення періоду, за
якій вона нарахована. А судовий наказ
від 15 вересня 2011 року позивачем суду
першої інстанції наданий не був.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх позовних вимог.

Виходячи із наданих позивачем доказів,
суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку про те, що період за який
повинна бути стягнута заборгованість,
повинен обчислюватись з вересня 2009
року по 1 листопада 2013 року.

Довід апеляційної скарги про те, що у
позивача було право зараховувати
сплачену відповідачем вартість
комунальних послуг у рахунок погашення
заборгованості за минулий період є
неспроможним з вище приведених
підстав. Крім того, посилання позивача
на роз*яснення, викладені у Листі
головного Київського міського
управління у справах захисту прав
споживачів за №01-1015229 від 28 жовтня 2002
року, не може бути прийнято апеляційним
судом до уваги, оскільки вказаний лист
не є нормативно-правовим актом, який
регулює ці правовідносини.

Довід апеляційної скарги про те, що
оскільки відповідачі здійснювали
оплату послуг без зазначення періоду
за який здійснюється оплата, а тому
позивач мав право зараховувати ці суми
в рахунок погашення боргу, а не як
поточний платіж, є неспроможним з
наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов*язку.

При цьому перерив строку позовної
давності можливий лише у разі визнання
боргу у межах строку позовної давності.
Оплата комунальних послуг після
спливу строку позовної давності не
перериває його, а тому перебіг строку
позовної давності не може починатися
заново. А за таких обставин у позивача
не було права зараховувати сплачені
споживачем суми на погашення
заборгованості за межами строку
позовної давності.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради
«Донецькміськтепломережа» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня його проголошення.
Касаційна скарга може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: