Справа № 454/3346/13
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2683/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: представника третьої особи
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Сокальського відділення Західного ГРУ
ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, Сокальська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до Сокальського
відділення Західного ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк», в якому просив визнати
за ним право власності на ? частину
коштів, що є на особових рахунках №
НОМЕР_1 згідно договору про
заощадження «Стандарт» № SAMDN3036
від 19.10.2011р. та № НОМЕР_2 згідно договору
про заощадження «Стандарт» №
SAMDN3326 від 19.10.2011р. у Сокальському
відділення Західного ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк».

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер його дядько -
ОСОБА_7, який згідно заповідального
розпорядження всі свої грошові кошти,
що є на особових рахунках № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2 у Сокальському відділення
Західного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк»
заповів позивачу. Згідно рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 07.08.2012р. право
власності на ? частину коштів, що
знаходяться на вказаних особових
рахунках було визнано за ОСОБА_5. У
нотаріальній конторі у видачі
свідоцтва про прийняття спадщини
позивачу відмовили через пропуск
строку на подачу заяви про прийняття
спадщини, а також через виявлену
помилку в заповідальному
розпорядженні в написанні прізвища
позивача: замість «Ремізовський» було
вказано «Ремезовський». Просив
задовольнити його позов.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
позов задоволено та визнано за ОСОБА_4
право власності на ? частину коштів, що
є на особових рахунках № НОМЕР_1 згідно
договору про заощадження «Стандарт» №
SAMDN3036 від 19.10.2011р. та НОМЕР_2 згідно
договору про заощадження «Стандарт» №
SAMDN3326 від 19.10.2011р. у Сокальському
відділення Західного ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк».

Рішення суду оскаржила представник
третьої особи ОСОБА_2 (донька
спадкодавця) - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що у
позивача не було жодних перешкод для
того, щоб звернутися в нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини, строк на прийняття якої він
пропустив без поважних причин. Крім
цього позивач не був позбавлений
можливості звернутися в суд із заявою
про встановлення факту належності
документів. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню: рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що позивачу має право на половину
грошових заощаджень свого дядька по
заповідальному розпорядженню
останнього, тому його право є
безумовним і підлягає захисту.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок порушення норм
матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_7 (а.с. 12 - копія
свідоцтва про смерть), який був
власником коштів (вкладів) на двох
рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму
1949,58 доларів США з процентною ставкою 7,5
% річних згідно договору про
заощадження № SAMDN3326 від 19 жовтня
2011р. та на суму 45 700 грн. з процентною
ставкою 12% річних згідно договору про
заощадження № SAMDN3036 від 19 жовтня
2011р. (а.с. 8-11).

В обох договорах вкладник ОСОБА_7
зробив заповідальне розпорядження,
згідно якого у разі його смерті вкладом
і нарахованими процентами
розпоряджається ОСОБА_4 (а.с. 8, 10).

Порядок спадкування права на вклад у
банках регулюється нормами ст. 1226
Цивільного кодексу України та п.10.14
Інструкції про порядок використання і
закриття рахунків у національній та
іноземній валютах, затверджених
постановою Правління Національного
банку України № 492 від 12.11.2003р.

Згідно ч.1 статті 1228 ЦК України вкладник
має право розпоряджатися правом на
вклад у банку (фінансовій установі) на
випадок своєї смерті, склавши заповіт
або зробивши відповідне заповідальне
розпорядження банку (фінансовій
установі).

Порядок вчинення заповідального
розпорядження може регламентуватися
внутрішніми положеннями відповідного
банку із урахуванням норм Інструкції №
492, зокрема, якщо заповідальне
розпорядження клієнта складається у
формі окремого документа, то на ньому
має бути зазначена дата його складання.
Цей документ засвідчується підписом
уповноваженого працівника банку і
зберігається в справі з юридичного
оформлення рахунка (п.10.14 Інструкції №
492).

Наявними в матеріалах справи копіями
договорів про заощадження, укладених
між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» від
19.10.2011р. підтверджується, що
заповідальне розпорядження ОСОБА_4
міститься в окремому розділі вказаних
договорів під назвою «Заповідальне
розпорядження» підписане вкладником
ОСОБА_7 та уповноваженим працівником
банку.

Відповідно до п. 220 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004р. № 20/5 свідоцтво про право на
спадщину на грошовий вклад, щодо якого
вкладник зробив розпорядження банку,
після смерті вкладника видається
нотаріусом спадкоємцям на загальних
підставах.

Отже, право на грошовий вклад входить
до складу спадщини незалежно від
способу розпоряджання ним (заповіт,
заповідальне розпорядження), а тому для
оформлення своїх спадкових прав
спадкоємцям вкладника необхідно
звернутися на протязі шести місяців з
дня смерті вкладника до державного
нотаріуса за місце відкриття спадщини
для отримання свідоцтва про право на
спадщину.

Колегією суддів встановлено, що
позивач у справі звернувся до
нотаріуса з пропуском шестимісячного
строку для прийняття спадщини,
передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України, що
ним визнається у його позовній заяві, у
якій вказує, що нотаріус відмовив йому
у видачі свідоцтва про право на
спадщину з підстав пропуску
шестимісячного строку.

Колегією суддів встановлено, що
позивач відповідно до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК
України не звертався в суд з позовом
про визначення йому додаткового строку
для подачі ним заяви про прийняття
спадщини.

Таким чином на час звернення позивача у
даній справі з позовом про визнання за
ним права власності в порядку
спадкування ним був пропущений
шестимісячний строк на прийняття
спадщини, який не був продовжений у
встановленому законом порядку, проте
суд першої інстанції на ці обставини
уваги не звернув та визнав за позивачем
право власності на ? частину коштів на
вкладних рахунках по заповідальних
розпорядженнях ОСОБА_7 не навівши у
рішенні правового обґрунтування для
нього.

У своїй позовній заяві позивач
зазначає, що однією з підстав, по якій
він не міг своєчасно в досудовому
порядку прийняти спадщину є те, що у
написанні його прізвища у
заповідальному розпорядженні та
паспортних даних є розбіжності.

Незважаючи на те, що позивач не
звертався з заявою до суду про
встановлення факту належності йому
документів - заповідальних
розпоряджень, ні в порядку окремого
провадження, ні в межах даного
позовного провадження і судом не
встановлено, що заповідальні
розпорядження на ім'я ОСОБА_4
стосуються саме позивача ОСОБА_4, суд
першої інстанції при наявності
вказаних суперечностей визнав право
власності в порядку спадкування на
кошти вкладника за особою, яка не
вказана у заповідальних
розпорядженнях.

Оскільки допущене судом порушення норм
матеріального права призвело до
ухвалення незаконного рішення, воно не
може залишатись в силі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу представника
третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Сокальського районного
суду Львівської області від 30 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Сокальського відділення Західного ГРУ
ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, Сокальська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування на ? частину коштів, що є на
особових рахунках № НОМЕР_1 згідно
договору про заощадження «Стандарт» №
SAMDN3036 від 19.10.2011р. та № НОМЕР_2
згідно договору про заощадження
«Стандарт» № SAMDN3326 від 19.10.2011р. у
Сокальському відділення Західного ГРУ
ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 153
(сто п'ятдесят три) грн. 19 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий:
Мусіна Т.Г.

Судді:
Бермес І.В.

Савуляк Р.В.