У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна», ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за касаційними
скаргами приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» та представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 - на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 04 травня 2010 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Ніссан», державний
номерний знак НОМЕР_1, під його
керуванням та автомобіля марки
«Вольво», державний номерний знак
НОМЕР_2, з напівпричепом, державний
номерний знак НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_4, який застрахував свою
цивільно-правову відповідальність у
приватному акціонерному товаристві
«Страхова компанія «Провідна» (далі -
ПрАТ СК «Провідна»). У результаті ДТП
його автомобілю було спричинено
механічні ушкодження на загальну суму
74 597 грн. 80 коп.

Ураховуючи викладене та те, що
адміністративного протоколу відносно
ОСОБА_4 не було складено та не було
вирішено питання щодо притягнення його
до адміністративної відповідальності,
позивач просив визнати відповідача
винним у вчиненні ДТП, стягнути з ПрАТ
СК «Провідна» страхове відшкодування у
розмірі 24 490 грн., стягнути з ОСОБА_4
матеріальну шкоду у розмірі 54 050 грн. 20
коп. та моральну шкоду у розмірі 5 тис.
грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 квітня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано
ОСОБА_4 винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 04 травня 2010 року о 15 год. 40 хв. по
просп. Палладіна у м. Києві. Стягнуто з
ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3
страхове відшкодування у розмірі 23 980
грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 54 050
грн. та моральну шкоду у розмірі 1 тис.
грн. В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто солідарно з ПрАТ «СК
«Провідна» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 1 011 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
29 січня 2014 року рішення районного суду
в частині солідарного стягнення
судових витрат скасовано та ухвалено у
цій частині нове рішення. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 803 грн. 33 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 94 грн. 60 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на
користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі
346 грн. 17 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 36 грн. 40 коп.
Виключено з резолютивної частини
рішення районного суду абзац про
визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні ДТП,
яка сталася 04 травня 2010 року о 15 год. 40
хв. по просп. Палладіна у м. Києві. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК
«Провідна» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із
доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП,
що є підставою для стягнення із нього
матеріальної та моральної шкоди, а зі
страховика - страхового відшкодування.

Виключаючи із рішення районного суду
абзац про визнання ОСОБА_4 винним у
вчиненні ДТП, апеляційний суд виходив
із того, що питання встановлення вини у
вчиненні правопорушення в порядку
цивільного судочинства не вирішується.
В іншій частині суд апеляційної
інстанції погодився із мотивами та
висновками районного суду.

Проте повністю з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 04 травня 2010 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки «Ніссан»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_7 та автомобіля марки
«Вольво», державний номерний знак
НОМЕР_2, з напівпричепом, державний
номерний знак НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_4

У результаті ДТП автомобілю ОСОБА_7
завдано механічних ушкоджень на
загальну суму 74 597 грн. 80 коп.

Пред'являючи позов, ОСОБА_7 посилався на
те, що ДТП спричинив ОСОБА_4, який
порушив правила дорожнього руху та
створив аварійну ситуацію, а оскільки
останній застрахував свою цивільну
відповідальність у ПрАТ СК «Провідна»,
позивач просив стягнути зі страхової
компанії суму страхового
відшкодування.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Полісами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 31 грудня 2009 року та від 12
лютого 2010 року ОСОБА_8, який є власником
автомобіля марки «Вольво», державний
номерний знак НОМЕР_2, та напівпричепа
Wierke TSA, державний номерний знак НОМЕР_3,
застрахував у ПрАТ СК «Провідна»
цивільно-правову відповідальність
осіб, які на законних підставах
експлуатують зазначені транспортні
засоби.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 цього ж Закону
(у редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах (договір I типу).

З аналізу наведеної норми
матеріального права вбачається, однією
з вимог для виплати страхового
відшкодування є експлуатація
транспортного засобу власником або
особою, якій він переданий на законних
підставах.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним
чином не перевірив підстав
експлуатації ОСОБА_4 автомобіля марки
«Вольво» з напівпричепом.

Так, зазначені транспортні засоби були
передані ОСОБА_8 товариству з обмеженою
відповідальністю «Олія-Транс» (далі -
ТОВ «Олія-Транс») на підставі договорів
оренди від 13 березня 2008 року та від 01
грудня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України
договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Апеляційний суд наведеного не
врахував, не дав оцінки договорам
оренди транспортних засобів та
належним чином не перевірив
правильності рішення суду першої
інстанції на предмет правомірності
стягнення страхового відшкодування з
ПрАТ СК «Провідна».

Крім того, у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» судам роз'яснено, що
у мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

У порушення наведеного апеляційний суд
взагалі не дав оцінки висновку
експертного дослідження від 09 червня
2013 року, проведеного ТОВ
експертно-правовий центр «Правекс», у
сукупності з іншими доказами у справі,
не перевірив його на предмет
належності та допустимості з
урахуванням положень ст. 144 ЦПК України
та роз'яснень Верховного Суду України,
наданих у п. 17 постанови Пленуму від 12
червня 2009 року № 5 «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду».

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» та представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
29 січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська