Справа № 274/1790/14-ц
Провадження № 2/0274/1093/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2014
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

прокурора Маліновської О.М.,

представника третьої особи - органу
опіки та піклування - Климчук Д.П.,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом Бердичівського
міжрайонного прокурора в інтересах
малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи: Бердичівська
райдержадміністрація Житомирської
області, ОСОБА_2, про визнання права
користування майном та накладення
заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ :

В січні 2014 року Бердичівський
міжрайонний прокурор звернувся до суду
з вказаним позовом.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що
ОСОБА_4, 1986 року народження рішенням
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 24.02.2012 була
позбавлена батьківських прав відносно
ОСОБА_3. Опікуном малолітньої ОСОБА_3
призначено бабусю дівчинки, ОСОБА_2, 1955
року народження. Розпорядженням голови
Бердичівської райдержадміністрації №
87 від 06.03.2012 ОСОБА_3 надано статус
дитини, позбавленої батьківського
піклування.

За ОСОБА_4 зареєстровано право
власності на будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину, ВКС 787521 № 3-1378 від
26.12.2007.

Оскільки Бердичівським міськрайонним
судом під час позбавлення відповідачки
батьківських прав не накладено
заборону на відчуження будинку,
просить визнати право ОСОБА_3 на
користування будинком АДРЕСА_1 та
накласти заборону на його відчуження.

В судовому засіданні представник
позивача - прокурор Маліновська О.М.
позов підтримала з підстав зазначених
у позовній заяві. Додатково пояснила,
що дитина разом з опікуном, своєю
бабусею проживає у будинку АДРЕСА_1
Відомості про те, що права дитини на
користування житлом відповідачкою
порушуються відсутні.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування -Бердичівської
районної державної адміністрації
позов підтримала Климчук Д.П. позов
підтримала. Пояснила, що Бердичівською
районною державною адміністрацією, як
органом опіки та піклування ОСОБА_3
встановлено статус дитини, позбавленої
батьківського піклування. Виконкомом
Половецької сільської ради, як органом
опіки та піклування було закріплено за
малолітньою ОСОБА_3 житло, на
користування яким вона має право -
будинок АДРЕСА_1 Однак для повного
захисту прав малолітньої ОСОБА_3 слід
накласти заборону на відчуження
будинку, належного ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_2 у судовому
засідання позов підтримала, пояснила,
що вона є опікуном онуки ОСОБА_3. Разом
з онукою проживає за адресою АДРЕСА_1.
Відповідачка не порушує права дитини
на користування житлом. Вже рік як
відповідачка разом з дитиною проживає
в будинку.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, про час і місце слухання
справи повідомлена належним чином ( а.с.
16).

Зі згоди позивача, відповідно до ст. 224
ЦПК України, судом ухвалено провести
заочний розгляд справи.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 24.02.2012 ОСОБА_4 позбавлено
батьківських прав відносно ОСОБА_3,
опікуном малолітньої ОСОБА_3
призначено бабусю дитини, ОСОБА_2. ( а.с.
5-6).

Розпорядженням голови Бердичівської
райдержадміністрації № 87 від 06.03.2012
малолітній ОСОБА_3 надано статус
дитини, позбавленої батьківського
піклування ( а.с. 7)

Відповідно до інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно № 19181406 від 18.03.2014 за на підставі
свідоцтва про право на спадщину, ВКС
787521 № 3-1378 від 26.12.2007 за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на
будинок АДРЕСА_1 ( а. с.8-9).

З довідки Половецької сільської ради
від 03.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_3
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1, разом з опікуном - бабою ОСОБА_2
( а.с. 10).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною першою ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Звернувшись з позовом про визнання за
ОСОБА_3 права на користування будинком
належним відповідачці, в позовній
заяві прокурор не навів обставин, які
свідчать про порушення таких прав
дитини. Будь-яких доказів порушення
прав на користування житлом не було
надано і в судовому засіданні.

Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що у
разі передачі дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
під опіку чи піклування, влаштування в
будинки дитини, дитячі будинки,
школи-інтернати, дитячі будинки
сімейного типу та прийомні сім'ї жиле
приміщення, в якому вони проживали,
зберігається за дітьми протягом усього
часу перебування їх в цих закладах, у
опікунів чи піклувальників, дитячому
будинку сімейного типу, прийомній сім'ї
незалежно від того, чи проживають у
жилому приміщенні, з якого вибули діти,
інші члени сім'ї.

Аналогічну норму містить Закон України
„Про забезпечення організаційно
правових умов соціального захисту
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування" . У
відповідності до ч.1 ст.32 вказаного
закону за дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, а також особами з їх числа
зберігається право на житло, в якому
вони проживали з батьками, рідними до
встановлення опіки, піклування,
влаштування в прийомні сім'ї, дитячі
будинки сімейного типу, заклади для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що за дітьми, які передані на виховання
опікуну зберігається право
користування житловим приміщенням, де
вони проживали.

Як зазначалося вище малолітня ОСОБА_3
зареєстрована та проживає у спірному
будинку разом з опікуном, своєю
бабусею. Про те, що її права
відповідачкою не порушуються
підтвердила в судовому засіданні і
третя особа, опікун дитини.

Оскільки доказів, що законне право
ОСОБА_3 на користування житлом
порушуються, не визнаються, або ж
оспорюються суду не надано, - підстави
для задоволення позову у цій частині
відсутні.

Щодо накладення заборони на
відчуження житла, суд зазначає таке.

За приписом ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Пред'являючи позов, прокурор послався
на положення ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства», яка передбачає, що
суд у разі позбавлення батьків
батьківських прав або відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав одночасно накладає заборону на
відчуження майна та житла дітей, про що
повідомляє нотаріуса за місцем
знаходження майна та житла.

А отже дана норма може бути застосована
судом одночасно лише при розгляді
справи про позбавлення батьківських
прав або відібрання дитини, щодо майна
та житла належного дитині. Вказаний
спосіб захисту не грунтується на
законі.

Крім того питання захисту прав дитини
на користування житлом врегульоване і
вирішується у відповідності до
положень ч.3 ст. 32 ЗУ «Про забезпечення
організаційно правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування». Згідно даної норм жилі
приміщення, в яких проживали
діти-сироти та діти, позбавлені
батьківського піклування, до
влаштування їх у сім'ї громадян
України, заклади для дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, а також щодо яких є рішення
суду, не можуть бути відчужені без
отримання згоди на таке від органів
опіки та піклування, яка може
надаватися лише в разі гарантування
збереження права на житло таких дітей.

Оскільки судом не встановлено
порушення прав малолітньої ОСОБА_3,
її житлові права у повній мірі захищені
та гарантовані законом, позов
безпідставний та не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України
витрати по сплаті судового збору слід
компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Бердичівського
міжрайонного прокурора в інтересах
малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права користування майном та
накладення заборони на його відчуження
відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії даного
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Головуючий-суддя І.Ю. Хуторна