Справа №2-254/11 04.06.2014 04.06.2014 04.06.2014
Провадження №22ц/784/1418/14 Головуючий в
першій інстанції Гаврасієнко В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 27 лютого 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

до

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

22 вересня 2009 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики в розмірі 560
455 грн.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2006 року
між ним та відповідачем було укладено
усний договір позики, відповідно до
якого останній отримав грошові кошти в
розмірі 70 000 доларів США, про що було
складено розписку в присутності
свідків. Згідно умов вказаного
договору відповідач зобов'язався
повернути отримані кошти до 24 лютого 2007
року.

Посилаючись на вищезазначене позивач
просив позов задовольнити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03 грудня 2012 року було
замінено позивача ОСОБА_7 на його
правонаступників - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 лютого 2014 року позов
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивачів 560 455 грн. та
120 грн. судових витрат.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23 квітня 2014 року
виправлено описку у вказаному судовому
рішенні в імені та по батькові
позивача.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити. На
думку апелянта, рішення суду ухвалено
без повного з'ясування всіх обставин,
що мають значення по справі та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того роду та такої ж
якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7, правонаступниками якого є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, надав суду розписку з
якої впливає, що ОСОБА_3 взяв в борг у
ОСОБА_7, в присутності двох свідків, 70 000
доларів США із зобов'язанням повернути
вказану суму в строк до 24 лютого 2007
року (а.с. 177). Відповідач не заперечує
факт надання ним цієї розписки.

До цього часу відповідач не повернув
позику тому, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором
позики не виконав та стягнув з нього
суму боргу на користь позивачів.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що гроші за цією розпискою
він не отримував, є безпідставними.

Так, рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 24 травня 2012 року,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області 30 жовтня 2012 року, в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про
визнання спірного договору позики
недійсним відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом (ст. 61 ЦПК
України).

Між тим, відповідачем не надані суду
допустимі докази безгрошовості
договору позики.

Також не заслуговують на увагу і
посилання в апеляційній скарзі на те,
що вищезазначеним рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва встановлено, що спірний
договір позики між його сторонами не
укладався, так як вказані посилання
ґрунтуються на помилковому тлумаченні
закону.

Інші доводи апеляційної скарги, що
рішення суду ухвалено без повного
з'ясування всіх обставин, що мають
значення по справі та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
не заслуговують на увагу та
спростовуються дослідженими судом
доказами, які оцінювались ним за
правилами ст. 212 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія судів
вважає, що рішення суду постановлено у
відповідності до статей 1047, 1049 ЦК
України та є законним і обґрунтованим,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий Судді