АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1920/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Чебану М. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
22 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренка В.
В.суддівВишні Н. В. , Ювшина В. І. при
секретаріАнкудінову О.І. за участю:
представника відповідача ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення
Кам'янського районного суду Черкаської
області від 24 березня 2014 року по справі
за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_7 про звернення стягнення на
в с т а н о в и л а :
27 серпня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7
про звернення стягнення на будинок,
мотивуючи свої вимоги тим, що 26.05.2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7
було укладено кредитний договір,
згідно умов якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 125060 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 26.05.2015
З метою забезпечення зобов'язань за
кредитним договором, 26.05.2008 року
сторони уклали договір іпотеки, за
умовами якого відповідач надав в
іпотеку будинок АДРЕСА_1
Відповідач допустив невиконання
основного зобов'язання, так як станом
на 07.08.2013 року має заборгованість за
кредитним договором в сумі 22 329,19 грн., з
яких: заборгованість по комісії за
користування кредитом - 11 872,94 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 9154,86 грн.,
штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 1051,39 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив
суд в рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором звернути
стягнення на вказаний будинок шляхом
його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у спірному будинку, зі
зняттям з реєстраційного обліку.
Рішенням Кам'янського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ КБ
«Приватбанк» подало апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позові
вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судом встановлено, що 26.05.2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір № CSN0GA, за
умовами якого позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 135280 грн. у
вигляді не поновлюваної лінії зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом та винагороди за резервування
ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми
зарезервованих ресурсів (а.с. 19-24).

Сторонами не заперечується та
підтверджується матеріалами справи, що
у відповідача відсутня заборгованість
по тілу кредиту та відсотками за
користування грошима, оскільки він
достроково виконав дані зобов'язання
(а.с. 8-13).

Водночас, відповідачем не було
виконано зобов'язання зі сплати
винагороди за резервування ресурсів
(комісії), передбаченої п. п. 4, 8.1.
кредитного договору, що станом на 07.08.2013
року складає 11 872,94 грн.

Відповідно до п. 4 кредитного договору
для виконання зобов'язань за даним
договором банк резервує ресурси у
розмірах, зазначених у графіку
погашення кредиту і надає позичальнику
право на їх використання. За дане право
позичальник сплачує банку винагороду
за резервування ресурсів в розмірі 5,04 %
річних від суми зарезервованих
ресурсів (пп. 8.1.).

Пп. 8.4. кредитного договору встановлено,
що при порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту,
позичальник сплачує банку пеню у
розмірі 0,15 % від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожний
день прострочки, але не менше 1 гривні.

Згідно пп. 5.3. при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених кредитним договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Враховуючи наведене, заборгованість
відповідача за кредитним договором
станом на 07.08.2013 року складає 22 329,19 грн.,
в тому числі: 11872,94 грн. - заборгованість
з комісії; 9154,86 грн. - заборгованість з
пені; 250 грн. - штраф (фіксована частина);
1051,39 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені статтями 599-601,604- 09 ЦК
України, зокрема за ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Колегія суддів приходить до
переконання, що належного виконання
договору відповідач не здійснив, а
відтак зобов'язання не припинилося.

Так, відповідачем не надано
відповідних доказів щодо повної сплати
заборгованості за кредитним договором
(довідки про відсутність
заборгованості), тому суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо повного погашення ОСОБА_7
боргу за договором кредиту.

Колегія суддів також вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
неправомірного підвищення відсотків
за кредитним договором, оскільки
відповідачем не було заявлено
зустрічний позов у справі про визнання
недійсним кредитного договору, його
частин чи змін до кредитного договору,
а лише було надано заперечення проти
позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" передбачає, що за
рахунок предмету іпотеки,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цих вимоги, включаючи сплату
процентів, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя шодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрати на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов Іпотечного
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

П. 18.8.1 Договору іпотеки передбачено, що
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання будь-якого із зобов'язань,
передбачених кредитним договором, вони
не будуть виконані.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у п. 41 Постанови від
30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість заставленого нерухомого
майна складає 172000 гривень (а.с. 25), в той
час як сума заборгованості за
кредитним договором становить 22329,19
грн.

Відповідно до п. 18.13 Договору іпотеки
звернення стягнення на предмет застави
у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2,
18.9 цього договору, здійснюється
відповідно до чинного законодавства
України та цього договору. Якщо
іпотекодержатель у випадку порушення
іпотекодавцем умов кредитного
договору набуває права звернення
стягнення на предмет іпотеки, він може
використати таке право у випадках:

- Затримання сплати частини
кредиту та/або відсотків щонайменше на
один календарний місяць;

- Перевищення сумою
заборгованості суми кредиту більш як
на 10 %;

- Несплати іпотекодавцем більше
однієї виплати, яка перевищує 5 % суми
кредиту;

- Іншого істотного порушення умов
кредитного договору.

На думку колегії суддів, сума
заборгованості за кредитним договором
є не співмірною з вартістю
заставленого майна, оскільки остання
перевищує заборгованість, що виникла, в
7 разів. Крім того, слід врахувати, що
відповідачем повністю погашено тіло
кредиту та проценти за користування
кредитними коштами, а також
відсутність жодної з підстав для
використання іпотекодержателем права
звернення стягнення на предмет
іпотеки, передбачених п. 18.13 договору
іпотеки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку щодо наявності у
відповідача заборгованості за
кредитним розміром, що станом на 07.08.2013
року складає 22329,19 грн. Однак, виходячи
із співмірності розміру
заборгованості - 22329,19 грн. та вартості
заставного майна - 172000 грн., колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення вказаної суми
заборгованості.

За таких обставин, оскільки суд не може
вийти за межі позовних вимог, в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
станом на 07.08.2013 року в сумі 22329,19 грн.
слід відмовити, що не позбавить
позивача права звернутись до суду із
позовом про стягнення вказаної
заборгованості з відповідача.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження апелянта щодо
неправомірності стягнення судом
першої інстанції на користь ОСОБА_7
понесені ним витрати за надання
правової допомоги.

Так, згідно ст. 40 ЦПК України
представником в суді може бути адвокат
або інша особа, яка досягла
вісімнадцяти років, має цивільну
процесуальну дієздатність і належно
посвідчені повноваження на здійснення
представництва в суді, за винятком
осіб, визначених у статті 41 цього
Кодексу.

Повноваження адвоката як представника
можуть посвідчуватись ордером або
договором.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Ст. 88 ЦПК України встановлено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

В матеріалах справи міститься договір
про надання правової допомоги № 2312 від
23.12.2013 року, укладений між ОСОБА_7 та
адвокатом ОСОБА_6 (а.с. 53). За надані
послуги ОСОБА_7 було сплачено 4000 грн., що
підтверджується копіями квитанцій (а.с.
77).

Таким чином, адвокат ОСОБА_6 приймала
участь у розгляді справи як
представник відповідача, а останній
поніс у зв'язку із цим витрати за
надання правової допомоги, які
підлягають стягненню на його користь
із позивача.

Судом першої інстанції стягнуто
витрати на правову допомогу відповідно
до Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

З огляду на викладене, оскільки суд
першої інстанції ухвалив правильне по
суті рішення, проте, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та з порушенням і
неправильним застосування норм
матеріального права, колегія суддів
апеляційну скаргу задовольняє
частково, рішення суду першої
інстанції змінює в частині відмови
позовних вимог позивача з підстав
виконання відповідачем зобов'язань за
кредитним договором, а в решті рішення
суду першої інстанції залишає без змін,
а саме в частині стягнення судових
витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
- задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року по справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_7 про звернення
стягнення на будинок - змінити.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ CSN0GA від 26.05.2008 року станом на
07.08.2013 року в сумі 22329 гривень 19 коп. -
відмовити.

В решті частини рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності одразу після
його проголошення але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :