Єдиний унікальний номер 242/148/14вх
Номер провадження 22-ц/775/3322/2014
Головуючий в 1 інстанції Пирогова Л.В.
Єдиний унікальний номер
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/3322/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Барсукової О.І., Космачевської
Т.В.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність
державного виконавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Селидівського міського суду
Донецької області від 13 лютого 2013 року,
-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Селидівського міського суду
Донецької області від 13 лютого 2013 року
поновлено строк звернення до суду зі
скаргою на бездіяльність державного
виконавця. У задоволені скарги
відмовлено.

Із зазначеною ухвалою суду не
погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на
незаконність ухвали суду першої
інстанції, постановленої з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема вказує, що відповідно до
Довідки про взяття на облік платника
податків, ОСОБА_1 фізична особа -
підприємець знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 Згідно з повідомленням про
взяття на облік фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, його місце
проживання АДРЕСА_2. Зважаючи на
Свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
його місце проживання: АДРЕСА_2.
Відповідно до Договору купівлі -
продажу Серія ВАА № 675597 від 08.10.2002 року
власником квартири що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, є його донька ОСОБА_2.
Також відповідно до технічного
паспорту на квартиру АДРЕСА_1 власником
є ОСОБА_2. Суд першої інстанції не
сумлінно поставився до заяви доньки
апелянта до суду, де вона зазначила, що
працівники ПАТ «Альфа - Банк» та
співробітники державної виконавчої
служби постійно турбують її з родиною.
Вони незаконно порушують її спокій,
примушують нервувати, погрожують
вилученням належного їй та її сім'ї на
праві приватної власності майна.
Просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції.

В засіданні апеляційного суду
представник заявника адвокат ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник відділу виконавчої служби
просив апеляційну скаргу
відхилити,ухвалу суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Звертаючись в суд зі скаргою на
бездіяльність державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції м. Донецька ОСОБА_4, ОСОБА_1
посилався на те, що 22.08.2013 року
державним виконавцем було винесено
постанову відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2/242/494/13 виданим 03.07.2013 року щодо
стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа
Банк» боргу у розмірі 369 396,56 грн.
Зазначив, що виконавчі дії проводяться
на території Київського району м.
Донецька, але він зареєстрований та
мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та усе майно
знаходиться за місцем його реєстрації
та мешкання. Відповідно до довідки про
взяття на облік платника податків, він
фізична - особа підприємець
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
Зважаючи на це, 03.10.2013 року він
звернувся до відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька з клопотанням про передачу
виконавчого листа за місцем його
фактичного мешкання та місцем
знаходження його майна. Відповідь було
отримано 10.01.2014 року, в якій зазначалося
що його фактичне місце проживання
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, але
такий висновок державного виконавця є
безпідставним та необґрунтованим. За
даною адресою мешкає його дочка разом
із сім'єю і дана квартира належить їй на
праві власності відповідно до договору
купівлі-продажу від 1998 року. Просить
суд поновити строк звернення до суду з
даною скаргою та зобов'язати ВДВС
Київського районного управління
юстиції м. Донецька закрити виконавче
провадження (постанова ВП № 39441427)
відносно нього та направити виконавчий
лист для здійснення виконавчого
провадження за місцем фактичного
мешкання, реєстрації, місцем праці та
місцем знаходження його майна, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, скарга ОСОБА_1 не грунтується на
законі.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України «Про
виконавче провадження». Підстави
закінчення виконавчого провадження
передбачені статтею 49 вказаного
Закону. Проте, заявник ОСОБА_1 в своїй
скарзі просив зобов'язати державну
виконавчу службу закрити виконавче
провадження у той час, як вказаний
Закон не містить будь яких підстав для
цього, як і не містить такого поняття як
закриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті
49 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі:
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Селидівського міського суду
Донецької від 21.06.2013 року позовні
вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено,
стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Альфа-Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 700000648 від 26.07.2007 року у сумі 366 177 грн. 56
коп. та судові витрати у розмірі 3 219 грн.

22.08.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції м. Донецька винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 39441427 за виконавчим листом № 2/242/494 від
03.07.2013 року, виданим Селидівським
міським судом Донецької області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» боргу у розмірі 369 396. 86 грн.
за фактичним мешканням боржника:
АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів в підтвердження
того факту, що дана квартира належить
його доньці, а також доказів щодо не
проживання його за даною адресою. Судом
не встановлено порушення державним
виконавцем норм Закону України «Про
виконавче провадження» і рішення та
дії державного виконавця були прийняті
та вчинені відповідно до закону, в
межах його повноважень, суд вважає, що
права чи свободи заявника не було
порушено, в зв'язку з чим, скаргу
заявника слід визнати безпідставною.

Проте, з вказаним висновком суду першої
інстанції повністю погодитися не
можливо.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до судового наказу
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 07 жовтня 2009 року
та ухвали Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 18 червня 2012
року, судом першої інстанції
встановлено, що фактичним місцем
проживання ОСОБА_1 є саме адреса:
АДРЕСА_1. І саме з цього виходив
державний виконавець, відкриваючи
виконавче провадження за виконавчим
документом про стягнення з ОСОБА_1
кредитної заборгованості.

З матеріалів справи також вбачається,
що 21.11.2013 року державним виконавцем
винесена постанова про приєднання
виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження з ВП № 30386511,
яке було відкрито 15.12.2011 року згідно
судового наказу № 2н-245/09 від 07.10.2009 року
виданому Шахтарським міськрайонним
судом Донецької області за фактичним
місцем проживання боржника ОСОБА_1
АДРЕСА_1 про, що зазначено у заяві
стягувача.

Згідно з ч. 1, ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому законодавством
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 387 ЦПК
України за результатами розгляду
скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Заявник просив суд зобов'язати
державну виконавчу службу закрити
виконавче провадження і направити
виконавчий лист у відділ державної
виконавчої служби за місцем його
фактичного проживання. Проте, питання
про визнання дій державного виконавця,
пов'язаних з відкриттям виконавчого
провадження, вчиненням інших дій,
направлених на виконання рішення суду,
або не задоволення його вимог про
направлення виконавчого листа на
виконання у іншій відділ державної
виконавчої служби він не порушував.
Тому у суду першої інстанції були
відсутні підстави для зобов'язання
державного виконавця вчинити будь які
дії, про які йдеться в скарзі ОСОБА_1 Не
встановивши факту порушення державним
виконавцем вимог закону, прав та
інтересів боржника ОСОБА_1, суд першої
інстанції позбавлений був можливості
постановити ухвалу про зобов'язання
державного виконавця вчинити будь які
дії, передбачені Законом.

Відмовляючи у задоволені скарги
ОСОБА_1, суд першої інстанції мав
виходити саме з цих підстав. Він же не
врахував положень статті 387 ЦПК
України, що призвело до неправильного
вирішення справи і відповідно до
пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України
є підставою для скасування ухвали суду
з постановою нової ухвали про відмову у
задоволені скарги ОСОБА_1 з інших
підстав.

Керуючись ст. 304, 312, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Селидівського міського суду
Донецької області від 13 лютого 2013 року -
скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на
бездіяльність державного виконавця
відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Судді: