У Х В А Л А

16 червня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Ізмайлова Т.Л.,

Мартинюка В.І.,
Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 травня 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Марфін банк» (далі - ПАТ
«Марфін банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, мотивуючи
вимоги тим, що 21 липня 2008 року між
банком та ОСОБА_4 укладено договір №
00364/RP6, відповідно до умов якого
останній отримав кредит у розмірі 129 718
доларів США на строк до 20
липня 2028 року зі сплатою 11,9 % річних за
користування кредитом. У зв'язку з
проведенням реструктуризації
заборгованості за кредитом 17
лютого 2010 року сторони уклали
додаткову угоду № 1 до кредитного
договору. В рахунок забезпечення
зобов'язань за кредитним договором в
той же день між банком та ОСОБА_3
укладено договір поруки
№ 004444-СР6, згідно якого поручитель
відповідає перед банком за
зобов'язаннями, що випливають з
кредитного договору, солідарно з
боржником і в повному обсязі.
Посилаючись на те, що відповідачі
належним чином не виконують умови
зазначених договорів, позивач просив
стягнути на свою користь солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором.

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Марфін банк» про розірвання
кредитного договору. В обґрунтування
вимог вказував, що в порушення вимог
Правил надання банками України
інформації про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту банк не надав
йому відповідної інформації, що є
істотним порушенням та підставою для
розірвання договору згідно ст. 651 ЦК
України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 11 грудня 2012 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 00364/ЯР6 від 21 липня 2008 року, яка
складається із: заборгованості за
кредитом у розмірі 104 017 доларів 35
центів США, (що за офіційним курсом НБУ
еквівалентно 831 441 грн 88 коп.),
заборгованості за відсотками у розмірі
23 590 доларів 38 центів США, (що за
офіційним курсом НБУ еквівалентно 188 564
грн 98 коп.) та пені у розмірі 86 110 грн 94
коп. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 15 травня
2013 року, рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 11 грудня
2012 року скасовано в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ «Марфін банк»
про стягнення боргу з поручителя
ОСОБА_3 та в частині стягнення судових
витрат. Ухвалено в цій частині нове
рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 як з
солідарного боржника ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Марфін банк» заборгованість за
кредитним договором № 00364/РР6 від 21
липня 2008 року, яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі 104
017 доларів 35 центів США, (що за
офіційним курсом НБУ еквівалентно 831 441
грн 88 коп.), заборгованості за
відсотками у розмірі 23 590 доларів 38
центів США, (що за офіційним курсом НБУ
еквівалентно 188 564 грн 98 коп.) та пені у
розмірі 86 110 грн 94 коп. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат. В іншій
частині рішення Ленінського районного
суду м. Полтави від 11 грудня 2012 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 травня 2014 року
у відкритті касаційного провадження
відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд зазначеної ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанову судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 29 січня 2014 року в справі №
6-155цс13.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Оскільки зазначена вище постанова
Верховного Суду України постановлена в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовим рішенням, ухваленим як
судом касаційної інстанції, тому на
вказану постанову не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355.

Також, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додав ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року у справі №
6-17451св13 за позовом про стягнення
заборгованості, від 14 серпня 2013 року у
справі № 6-19652св13 за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, від 13 листопада 2013 року у
справі № 38261св13 за позовом стягнення
боргу, від 18 грудня 2013 року у справі №
6-44709св13 стягнення заборгованості за
кредитом, від 14 лютого 2014 року у справі
№ 6-28ск14 стягнення заборгованості за
кредитним договором, від 05 березня 2014
року у справі № 6-45284св13 за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, від 19 березня 2014 року у
справі № 6-41579св13 за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та від 16 квітня 2014 року у
справі № 6-7275св14 стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

В справі щодо якої ставиться питання
про скасування рішення суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, суд
апеляційної інстанції, з висновком
якого погодився й суд касаційної
інстанції, виходив з того, що
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. Не вручення поручителю вимоги
про необхідність дострокового
погашення боргу не є підставою для його
звільнення від відповідальності. При
цьому, дійшов висновку, що банком не
пропущено шестимісячний строк для
пред'явлення вимоги до поручителя.

Зі змісту доданих до заяви ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на які здійснюється посилання як
на приклад неоднакового застосування
норм матеріального права судами
касаційної інстанції, вбачається, що
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про пропуск банком
шестимісячного строку для пред'явлення
вимоги до поручителя, оскільки таким є
як направлення/вручення поручителю
вимоги про погашення боргу (залежно від
умов договору), так і пред'явлення до
нього позову. В разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

З огляду на зміст судових рішень
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, що правовідносини,
які виникли між сторонами, які брали
участь у розгляді справ подібні, і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
із справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Оскільки неоднакове застування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 травня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
В.І. Амелін

Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

І.К. Парінова