Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1936/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Жушман
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

24.07.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Карпенка О.Л.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Гончар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на повнолітню
дитину, яка продовжує навчання, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 22 травня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення аліментів на повнолітню
дитину, яка продовжує навчання.

Зазначала, що їх спільний з
відповідачем син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає разом з нею та перебуває на її
повному утриманні, на даний час
навчається на І курсі денного
відділення Індустріального технікуму
Державного вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет». Окрім того, на її
утриманні перебуває неповнолітня
донька ОСОБА_8 Після досягнення сином
повноліття відповідач добровільно не
надає йому матеріальної допомоги.
Посилаючись на фінансову
неспроможність самостійно утримувати
повнолітнього сина, який продовжує
навчання, просила стягнути на її
користь з відповідача аліменти на
нього в розмірі 1/6 частини доходу ( з
урахуванням змін до розміру позовних
вимог- а.с.32) до закінчення терміну
навчання, але не більше як до
досягнення сином 23 років.

Рішенням Петрівського районного
суду Кіровоградської області від 22
травня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час навчання в розмірі
1/7 частини усіх видів його заробітку
(доходу) щомісяця, починаючи з дня
пред'явлення позову, тобто з 06.05.2014 р., і
до закінчення строку навчання - до
30.06.2017 р., але не більше як до досягнення
ОСОБА_7 23 років.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове. Вказує на
те, що висновок суду про те, що він має
фінансову можливість надавати сину
утримання у розмірі 1/7 частини усіх
видів його заробітку не відповідає
наданим ним доказам про перебування на
його утриманні дружини, яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
малолітньої дитини та неповнолітньої
доньки, яка проживає з позивачкою.
Визнає позов частково: згоден
сплачувати аліменти на утримання
повнолітнього сина на період його
навчання у розмірі 1/9 частини
заробітку.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
судом ухвалено рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права , з повним з'ясуванням всіх
обставин, що мають значення для справи,
просила апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін.

Відповідно до ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у
п.15 постанови №3 від 15 травня 2006 року із
змінами «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснив, що відповідно до ст.180 СК
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття, а у
випадках, передбачених статтями 198, 199
цього Кодексу, і своїх повнолітніх
дочку, сина.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття, виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу (п.20 постанови).

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що сторони є
батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
навчається в Індустріальному
технікумі Державного вищого
навчального закладу «Криворізький
національний університет» на І курсі
денної форми навчання, отримуючи
стипендію в розмірі 550 грн. щомісяця (а.
с. 37а). Термін навчання - по 30 червня 2017
року.

Матеріалами справи також
підтверджується, що відповідач працює
в ПАТ «ЦГЗК» на посаді машиніста
бульдозера, його середньомісячний
дохід становить 5084,51 грн. (а. с. 31), на
утриманні має малолітню дитину ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружину ОСОБА_10,
яка перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку (а. с. 25-26), також сплачує аліменти
на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 всіх
видів заробітку.

У судовому засіданні відповідач
погодився сплачувати аліменти на
утримання повнолітнього сина в розмірі
1/9 частини його заробітку.

Суд першої інстанції належним
чином встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
відповідно до ст.ст.182, 199-201 СК України
дійшов обґрунтованого висновку про
можливість стягнення аліментів з
відповідача на утримання сина у
розмірі 1/7 частини всіх видів його
заробітку, частково задовольнивши
позов.

Відповідач не оспорював той факт,
що син потребує матеріальної допомоги
від батьків на період навчання. Спір
між сторонами виник лише з приводу
розміру аліментів. При визначенні
розміру аліментів суд першої інстанції
врахував рівень доходів сторін,
наявність осіб, які перебувають на
утриманні кожного з них.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав вважати, що суд першої
інстанції вирішив справу з порушенням
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело до ухвалення
незаконного рішення.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. Що
відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити, а рішення Петрівського
районного суду від 22 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: