Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/3993/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Н.О. Шеремети

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ВПВР УДВС ГУЮ у
Львівській

області - Романа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
фермерського господарства "Бурка В.В." -
Бурки Валерія Володимировича на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Фермерське господарство "Бурка В.В."
звернулось в суд з позовом до
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області Мироненка Віктора
Володимировича про стягнення 8 000 000
завданої майнової та 2000 000 грн.
моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник ФГ "Бурка В.В." -
Бурка В.В., вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом порушено права ФГ «Бурка В.В.»,
передбачені ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124, 129
Конституції України, крім цього судом
порушено ст.ст. 214, 215 ЦПК України, ст. 15,
16, 22, 23, 1166, 1174 ЦК України. Також апелянт
вказує, що судом першої інстанції не
зв"ясовано чи державний виконавець
ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області
Мироненко В.В. відноситься до
посадових, службових осіб органів
державної влади, не перевірено
законність прийнятого ним рішення про
закінчення виконавчого провадження та
чи були порушенні права позивача
прийнятим рішенням. З наведених
підстав просить оскаржуване рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з відповідача 10
000 000 грн. майнової та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ВПВР УДВС ГУЮ
у Львівській області Романа Н.О. щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що внаслідок дій державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Мироненка В.В. йому було
завдано майнову та моральну шкоду, не
обґрунтовано розмір заявленої
позивачем майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Звернення до суду з позовом ФГ «Бурка
В.В.» з покликанням на ст. ст. 1166, 1174 ЦК
України мотивує тим, що постановою
державного виконавця Мироненка В.В. про
закінчення виконавчого провадження,
яка скасована Львівським окружним
адміністративним судом 29.08.2012 р., як
незаконна, йому завдана як майнова так
і моральна шкода, яку він оцінює
відповідно у 8 000 000 та 2 000 000 грн.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Як вбачається з постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
29.08.2012 року №2а-6888/12/1370, постанову
державного виконавця відділу ПВР УДВС
ГУЮ у Львівській області Мироненка В.В.
№33138603 від 19.07.2012 року про закінчення
виконавчого провадження скасовано, як
незаконну, на тій підставі, що
виконавчий лист №2а-2357/11/1370, на підставі
якого відкрито виконавче провадження
№33138603, виданий 08.12.2011 року, а лист №03-6260
Державної екологічної інспекції у
Львівській області про те, що Інспекція
надала повну та обґрунтовану відповідь
на звернення Фермерського
господарства «Бурка В.В.» датований
16.02.2011р. Враховуючи те, що виконання
рішення суду не може передувати самому
рішенню, Львівський окружний
адміністративний суд прийшов до
висновку про незаконність постанови
державного виконавця відділу ПВР УДВС
ГУЮ у Львівській області Мироненка В.В.
та скасував таку, як незаконну.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про
державну виконавчу службу", шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

У пункті 28 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. №6 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» зазначено, що при розгляді
позовів фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень ст. 56
Конституції України, ст. 11 Закону «Про
державну виконавчу службу», частини
другої статті 87 Закону про виконавче
провадження, а також з положень статей
1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких
справах відповідачами є держава в
особі відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.
Підставою для цивільно - правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв»язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини. Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

А відтак пред»явлення ФГ «Бурка В.В.»
позову про стягнення майнової та
моральної шкоди до державного
виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області Мироненка В.В.
суперечить чинному законодавству.
Оскільки пред»явлення позову до
неналежного відповідача є підставою
для відмови у задоволенні позову, а
позивач з клопотанням про заміну
неналежного відповідача належним в
порядку ст. 33 ЦПК України до суду не
звертався, вірним є висновок суду
першої інстанції про відмову ФГ «Бурка
В.В.» про відмову у задоволенні позову
про стягнення з державного виконавця
відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Мироненка В. В. майнової та
моральної шкоди.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, який оцінивши надані
позивачем докази, прийшов до висновку
щодо недоведеності позивачем завдання
йому майнової та моральної шкоди
внаслідок винесення державним
виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області Мироненком В. В.
постанови про закінчення виконавчого
провадження, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, ФГ «Бурка В.В.»
всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України
не надало суду належних та допустимих
доказів на підтвердження завдання
такої шкоди та її розміру.

Суд першої інстанції в оскаржуваному
рішенні вірно зазначив, що не є
належними доказами завдання позивачу
майнової шкоди покликання позивача на
те, що у 2003 році ФГ «Бурка В.В.» було
відмовлено у виділенні інвестиційних
коштів, внаслідок чого він зазнав
збитків, оскільки рішення про
виділення грошових коштів (інвестицій),
невикористання яких позивач розцінює
як майнову шкоду, уповноваженим на це
органом не приймалося.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції, дослідивши надані
позивачем докази, з»ясувавши повно і
всебічно обставини справи, дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ФГ «Бурка В.В.».

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з"ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника
фермерського господарства "Бурка В.В." -
Бурки Валерія Володимировича -
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.