Провадження № 2/712/1652/14
Справа № 712/6207/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -
ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі -
ТІТОВА О.І.

з участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ТОВ «ВП «УКРДРЕВ», ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання патенту
недійсним та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання патенту недійсним
та зобов'язання вчинити дії,
посилаючись на те, що 05 вересня 1999 року
ним та ОСОБА_5 подано заявку на
отримання патенту на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2». 15 листопада 2000 року за
результатами розгляду вказаної заявки
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали патент на
винахід НОМЕР_2.

В подальшому позивачу від ОСОБА_5
стало відомо, що 17 січня 2005 року виданий
патент на винахід НОМЕР_3 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, в якому повністю використано
усі суттєві ознаки патенту на винахід
НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року,
власником якого є позивач. При цьому
ОСОБА_5 посилався на висновок
експертизи КНДІСЕ в сфері
інтелектуальної власності, яка була
проведена 07 серпня 2013 року експертом
ОСОБА_7

Відповідно до норм Закону України
«Про охорону прав на винаходи та
корисні моделі» та Положення про
Державний реєстр патентів України на
винаходи, затвердженого Наказом
Міністерства освіти і науки України №
291 від 12 квітня 2001 року видачу патенту,
ведення Державного реєстру патентів
України на винаходи» внесення
відомостей до такого реєстру з
подальшим відображення цих відомостей
у офіційному бюлетені «Промислова
власність» здійснює Державна служба
інтелектуальної власності.

Видачу патенту на винахід НОМЕР_3
від 17 січня 2005 року здійснював
Державний департамент інтелектуальної
власності, який відповідно до Указу
Президента України від 09 грудня 2010 року
№ 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»,
а також постанови Кабінету Міністрів
України від 28.03.2011 року №346 «Про
ліквідацію урядових органів»
ліквідовано, а його правонаступником
стала Державна служба інтелектуальної
власності України.

Позивач зазначає, що патент на
винахід НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1» видано з
порушенням ч.1 ст.6, ч.1 ст.7 Закону
України «Про охорону прав на винаходи і
корисні моделі», а тому вказаний патент
є недійсним.

Щодо невідповідності умові
новизни, позивач вказує на ті
обставини, що згідно з частинами 3-8 ст.7
Закону України «Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі» винахід
(корисна модель) визнається новим, якщо
він не є частиною рівня техніки.
Об'єкти, що є частиною рівня техніки,
для визначення новизни винаходу
повинні враховуватися лише окремо.
Рівень техніки включає всі відомості,
які стали загальнодоступними у світі
до дати подання заявки до Установи або,
якщо заявлено пріоритет, до дати її
пріоритету. Рівень техніки включає
також зміст будь-якої заявки на видачу
в Україні патенту (у тому числі
міжнародної заявки, в якій зазначена
Україна) у тій редакції, в якій цю
заявку було подано спочатку, за умови,
що дата її подання (а якщо заявлено
пріоритет, то дата пріоритету) передує
тій даті, яка зазначена у частині
четвертій цієї статті (передує даті
подання заявки на винахід, щодо якого
заявник бажає отримати правову
охорону), і що вона була опублікована на
цю дату чи після цієї дати.

Винахід має винахідницький рівень,
якщо для фахівця він не є очевидним,
тобто не випливає явно із рівня
техніки. При оцінці винахідницького
рівня зміст заявок, зазначених у
частині п'ятій цієї статті, до уваги не
береться.

Винахід (корисна модель) визнається
промислово придатним, якщо його може
бути використано у промисловості або в
іншій сфері діяльності.

Винахід за патентом НОМЕР_3
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не є новим, оскільки він
є частиною рівня техніки. 05 лютого 1999
року позивачем та ОСОБА_5 подано заявку
на видачу патенту на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2». 15 листопада 2000 року на
підставі поданої заявки зареєстровано
вказаний патент за НОМЕР_2, про що
здійснено публікацію у бюлетені
«Промислова власність» № 6 від 15
листопада 2000 року.

Позивач вказує, що свою заявку про
видачу патенту на винахід ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 подали лише 12 грудня 2002 року,
тобто майже через три роки після того
як позивач та ОСОБА_5 подали заявку на
видачу патенту на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та через два роки після
того, як позивач та ОСОБА_5 отримали
зареєстрований патент на винахід та
після того, коли відомості про
винайдений ОСОБА_5 та ОСОБА_2
«ІНФОРМАЦІЯ_2» стали відомі у світі.

Враховуючи, що незалежний пункт
формули винаходу за патентом України
НОМЕР_3 містить усі ознаки, що визначені
в формулі патенту НОМЕР_2, що
підтверджується висновком експертизи
КНДІСЕ від 07 серпня 2013 року, а також
беручи до уваги дату подачі заявки на
патент НОМЕР_2 (05.02.1999 року) та дату
видачі патенту НОМЕР_2 (15.11.2000 року), а
також дату подачі заявки на отримання
патенту НОМЕР_3 (12.12.2002 року), патент
НОМЕР_3 є частиною рівня техніки та не
відповідає вимогам патентоздатності
щодо його новизни, що є підставою для
визнання такого патенту недійсним.

Щодо невідповідності патенту № 72052
умові винахідницький рівень, позивач
зазначив, що дане питання
досліджувалось під час проведення
експертизи у сфері інтелектуальної
власності експертом КНДІСЕ ОСОБА_7 Так,
у висновку експертизи від 07 серпня 2013
року експерт зазначила, що винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом НОМЕР_3 є
таким, що не відповідав умові
винахідницького рівня на дату подання
заявки, а саме 12 грудня 2002 року.

Окрім того, на підтвердження своїх
позовних вимог позивач наводив
наступні доводи про невідповідність
патенту НОМЕР_3 вимозі винахідницький
рівень.

Згідно з ч.5 ст.6 Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі» обсяг правової охорони, що
надається конкретному винаходу,
визначається його формулою. Тлумачення
формули повинно здійснюватися в межах
опису винаходу та відповідних
креслень.

Відповідно до п.7.3.1 Правил складання і
подання заявки на винахід та заявки на
корисну модель, затверджених наказом
Міністерства освіти і науки України
від 22 січня 2001 року № 22 формула
винаходу складається з обмежувальної і
відмітної частини. Така ознака
винаходу як винахідницькій рівень
міститься саме у відмітній частині
формули винаходу, оскільки відмітна
частина включає ознаки, що відрізняють
винахід від найближчого аналога.

Відмітна частина формули патентом
НОМЕР_3 - «рухливий відрізний ніж вузла
рубки шпону на палички додатково
містить пластину з м'якого металу,
наприклад міді установлену в нижній
його частині причому знизу до пластини
прикріплений або нанесений логотип або
штамп у вигляді виступного рельєфу» -
повинна включати ознаки, що
відрізняють винахід від найближчою
аналога.

Відповідно до п.6.5.3.1 Правил розгляду
заявки на винахід та заявки на корисну
модель, затверджених наказом
Міністерства освіти і науки України
від 15.03.2002 року №197 винахід має
винахідницький рівень, якщо для
фахівця він не є очевидним, тобто не
випливає явно з рівня техніки. При
визначенні винахідницького рівня
заявлений винахід порівнюється не
тільки з

окремими документами або їх частинами,
а й з комбінацією документів або їх
частин (так званим збірним прототипом),
коли можливість об'єднання документів
або їх частин очевидна для фахівця.

При перевірці винахідницького рівня
встановлюють відомість з рівня техніки
впливу сукупності ознак заявленого
винаходу на досягнення зазначеного
заявником технічного результату. Якщо
така відомість не встановлена, то
винахід визнається як такий, що
відповідає умові винахідницького
рівня» (п. 6.5.3.2. Правил розгляду заявки
на винахід).

Ознака рухливий ніж, що містить
пластину з м'якого металу не є новою,
оскільки навіть не фахівець у даній
галузі розуміє, що дану ознаку
використовують досить давно. Прикладом
її використання у побуті є нарізання
чого-небудь металевим ножем на
дерев'яній дощечці, де дерев'яна дошка є
значно м'якшою ніж металевий ніж за
рахунок чого ніж не затуплюється. За
таким аналогом розміщено 1 пластину з
м'якого металу, на який опускається ніж
під час рубки у винаході за патентом
НОМЕР_3.

Встановлення пластини на нижній
частині ножа є логічним, оскільки
просікання шпону ножем відбувається
завдяки його руху зверху-вниз,
опустившись до максимальної нижньої
точки ніж повинен випратись в певний
предмет, яким є пластина з м'якого
металу. Встановлення такої пластини в
будь-якому іншому місці є абсурдним.

Прикріплення до пластини логотипу у
вигляді виступного рельєфу також не є
новим в техніці. Такий спосіб нанесення
штампу відомий у світі задовго до
подання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявки на
винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто до 12
грудня 2002 року.

Враховуючи викладене, усі ознаки
відмітної частини формули за патентом
НОМЕР_3 є або доповненням відомого
засобу будь-якою відомою частиною, яка
додається до нього за відомими
правилами або створенням засобу, що
складається з відомих частин, вибір
яких і зв'язок між якими здійснено за
відомими правилами.

Відповідно до п.6.5.3.5. Правил розгляду
заявки на винахід та заявки на корисну
модель винахід не відповідає умові
винахідницького рівня, якщо в його
основу покладено доповнення відомого
засобу будь-якою відомою частиною
(частинами), яка (які) додається
(додаються) до нього за відомими
правилами, для досягнення технічного
результату, щодо якого встановлено
вплив саме таких доповнень.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_3
та ОСОБА_4 використовують незаконно
винахід позивача за патентом НОМЕР_2 на
виробництві ТОВ «ВП «Укрдрев». Так на
цьому виробництві вони створили лінію
з виготовлення палички з дерев'яного
шпону та виготовляють паличку для
морозива, яку продають молочним
підприємствам, отримуючи певний
прибуток. При цьому, позивачу ніхто не
сплачує компенсацію за використання
його патенту, чим позивачу завдається
значна шкода.

Позивач вважає, що невідповідність
патенту на винахід НОМЕР_3 вимогам
патентоздатності повинна була
встановити Державна служба
інтелектуальної власності під час
проведення експертизи заявки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на винахід НОМЕР_1 від 12 грудня
2002 року.

Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду
заявки на винахід та заявки на корисну
модель затверджених Наказом
Міністерства освіти і науки України
від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка
на винахід проходить формальну
експертизу, під час якої Державна
служба інтелектуальної власності
України перевіряє відповідність такої
заявки вимогам Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі», зокрема відповідність об'єкта,
що заявляється, умовам
патентоздатності.

Якщо за результатами формальної
експертизи встановлено, що заявлений
винахід не відповідає вимогам
патентоздатності, то заявнику
надсилають рішення про відмову у
видачі патенту на винахід (п.3.4.6. Правил
розгляду заявки на винахід).

В порушення вимог Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі» та зазначених правил службою
прийнято рішення про видачу патенту на
винахід НОМЕР_3, який вже на момент
подачі заявки (12.12.2002 року) не
відповідав вимогам
патентоспроможності та зареєстрував
патент на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», у
зв'язку із чим порушив вимоги чинного
законодавства.

За таких обставин, позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх

задоволити, визнавши патент НОМЕР_3
виданий ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійним,
зобов'язати Державну службу
інтелектуальної власності України
внести відповідні записи про
недійсність патенту, зобов'язати ТОВ
«Укрдрев» припинити його використання,
стягнути матеріальну шкоду в сумі 25 000
грн. та судові витрати.

Представник відповідача ТОВ «ВП
«Укрдрев» адвокат ОСОБА_1 в судовому
засіданні заявлений позов не визнав, в
позові просив відмовити та у своїх
запереченнях посилався на висновок
судового експерта патентного
повіреного ОСОБА_8 № 41 від 21 січня 2014
року та на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 19 лютого
2014 року у справі №712-16761-13ц, з яких
вбачається, що ні ОСОБА_3 ні ТОВ «ВП
«Укрдрев» не використовували та не
використовують патент НОМЕР_3. Крім
того, зазначив, що на даний час даний
патент взагалі не може бути
використаний будь-де, оскільки
припинив свою дію 10 січня 2014 року.

ОСОБА_4 до судового засідання не
з'явився, направив заперечення на
позов та клопотання про розгляд справи
в його відсутність, в якому вказав, що
позовні вимоги не визнає та просить суд
відмовити у їх задоволенні у повному
обсязі. В своєму запереченні зазначив
про неможливість порівняння патентів
НОМЕР_3 та НОМЕР_2 через різні предмети
цих винаходів. Так, в патенті НОМЕР_2
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від 15 листопада 2000 року,
предметом винаходу є «спосіб» та
«пристрій, його здійснюючий». В патенті
НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 17 січня 2005
року предметом винаходу є «пристрій»
який відрізняється від пристрою,
наведеного в патенті НОМЕР_2 від 15
листопада 2000 року, низкою істотних
ознак, з яких вбачаються різні принципи
дії винаходів за вказаними вище
патентами.

Також вказував на абсолютно різний
принцип дії винаходів за патентами
НОМЕР_3 та НОМЕР_2. Так, згідно патенту
№29524 «ІНФОРМАЦІЯ_2» в якості сировини
для виробництва дерев'яної палички
використовується готовий висушений
дерев'яний шпон у вигляді листів.
Згідно патенту НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1»
здійснюється виробництво палички із
вологого шпону, звернутого в рулони, у
зв'язку із чим в «лінії для
виготовлення паличок із дерев'яного
шпону» присутній додатковий вузол - для
висушування шпону. Згідно патенту
НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлюється
додатковий шліфувальний вузол палички
для морозива, якого не передбачено в
лінії за патентом НОМЕР_2, оскільки
відповідно до патенту НОМЕР_3 паличка
шліфується одна об одну в лущильному
барабані, а за патентом НОМЕР_2
полірування досягається за допомогою
ножових валів - верхнього та нижнього.
Згідно патенту НОМЕР_3 в лінії
виготовлення паличок із дерев'яного
шпону використовується касетувальний
верстат, який готову паличку
розфасовує в касети. Водночас, у
патенті №29524 відсутній вузол
касетування, а готова продукція
відразу запаковується в тару.

ОСОБА_3 до судового засідання не
з'явився, скерував заперечення в якому
просив розглядати справу в його
відсутність, позовні вимоги не визнав
та просив суд відмовити у їх
задоволенні у повному обсязі. Зазначив,
що висновок судової експертизи,
зроблений старшим судовим експертом
четвертого кваліфікаційного класу
ОСОБА_7, складено із порушеннями
існуючої методики та є упередженим або
некомпетентним. Зокрема, предмет
експертного дослідження ОСОБА_7, згідно
посібника «Судова експертиза з питань
інтелектуальної власності: збірник
питань» (друга редакція зі змінами та
доповненнями )/Мінюст України, НДЦСПІВ,
за ред. І.В.Стародубова/-К.:, 2012. -12 с.,
відноситься до спорів про визнання
права, при цьому у чинному
законодавстві України умови
патентоздатності не передбачають
можливості використання поняття
еквівалентних ознак при її
встановленні в процесі проведення
кваліфікаційної експертизи або при
оскарженні охоронного документа. Про
це вказано у спеціальній літературі [3],
на яку посилається експерт у своєму
досліджені. Натомість поняття
еквівалентних ознак відноситься до
спорів про порушення прав, а не при
проведені досліджень про визнання
прав.

Крім того, при проведенні досліджень у
спорі про визнання права експерт
провела коригування п. 4 формули
винаходу за патентом України НОМЕР_2
(див.примітку на стор.6), що не є
допустимим, оскільки виправлення
помилки у формулі винаходу є
прерогативою власника патенту і у
нього було більш ніж достатньо часу для
виправлення помилки з дати видачі
патенту - 15 листопада 2000 року. Вказане
коригування формули при проведенні
експертного дослідження у спорі про
визнання права свідчить про
упередженість експерта або її
некомпетентність.

При проведені дослідження у спорі про
визнання права експерт вводить поняття
«несуттєвих і суттєвих ознак» (стор.10, 2
абз., 3 абз. і далі за текстом), що є
недопустимим у спорах про визнання
права, оскільки у чинному
законодавстві України умови
патентоздатності не передбачають
можливості використання поняття
еквівалентних ознак при її
встановленні в процесі проведення
кваліфікаційної експертизи або при
оскарженні охоронного документа, що
також свідчить про упередженість
експерта або її некомпетентність.

Далі при проведені дослідження експерт
робить посилання на ч.2. ст.28 Закону [1],
яка відноситься до використання
винаходу, і на яку можливе посилання у
спорах про порушення прав, а аж ніяк у
спорах про визнання права, що також
свідчить про упередженість експерта
або її некомпетентність.

На стор. 12 у п.3.1 експерт посилається на
положення Правил [1] щодо ідентичності і
еквівалентності ознак. Однак аналіз
тексту Правил [1] вказує, що у них немає
норм, на які посилається експерт (текст
Правил з сайту
http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/z0173-01/print додається),
що також свідчить про упередженість
експерта або її некомпетентність.

За таких обставин, просить визнати
висновок експерта за результатами
проведення експертизи інтелектуальної
власності від 07 серпня 2013 року № 7284/13-53,
недостовірним та недопустимим.

В обґрунтування своїх заперечень надав
суду висновок від 23 грудня 2013 року
спеціаліста інтелектуальної власності
- патентного повіреного України ОСОБА_8
та висновок № 947 від 19 грудня 2013 року
судового експерта Науково-дослідного
інституту інтелектуальної власності
Національної академії правових наук
України ОСОБА_11 в рамках кримінального
провадження № 0000029. Зазначив, що
відповідно до зазначених висновків
винахід за патентом України НОМЕР_3 від
17 січня 2005 року на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідає умові
патентоздатності - має винахідницький
рівень на дату подання заявки НОМЕР_1
від 12 грудня 2002 року. Тобто, патент
НОМЕР_3 від 17 січня 2005 року встановлює
права на абсолютно новий винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Зазначив, що листом від
20 червня 2012 року ДП «Український
інститут промислової власності»
(Укрпатент) повідомляє, що патенти
НОМЕР_3 та НОМЕР_2 не є тотожними, а
позивач не звертався в апеляційну
палату Укрпатенту із вимогою скасувати
патент НОМЕР_3.

Представник Державної служби
інтелектуальної власності до судового
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку
адвоката, свідка ОСОБА_12, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини
які регулюються нормами цивільного
законодавства та Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі».

В судовому засіданні встановлено, що 05
вересня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
подано заявку на отримання патенту на
винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2». 15 листопада 2000
року за результатами розгляду вказаної
заявки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали
патент на винахід НОМЕР_2.

17 січня 2005 року виданий патент на
винахід НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до норм Закону України «Про
охорону прав на винаходи та корисні
моделі» та Положення про Державний
реєстр патентів України на винаходи,
затвердженого Наказом Міністерства
освіти і науки України № 291 від 12 квітня
2001 року видачу патенту, ведення
Державного реєстру патентів України на
винаходи» внесення відомостей до
такого реєстру з подальшим
відображення цих відомостей у
офіційному бюлетені «Промислова
власність» здійснює Державна служба
інтелектуальної власності.

Частиною 1 статті 459 ЦК України
передбачено, що винахід вважається
придатним для набуття права
інтелектуальної власності на нього,
якщо він, відповідно до закону, є новим,
має винахідницький рівень і придатний
для промислового використання.

Статтею 463 ЦК України передбачено, що
суб'єктами права інтелектуальної
власності на винахід, корисну модель та
промисловий зразок є: 1) винахідник,
автор промислового зразка; 2) інші
особи, які набули прав на винахід,
корисну модель та промисловий зразок
за договором чи законом.

Патент надає його власнику виключне
право використовувати винахід (корисну
модель) за своїм роздумом, якщо таке
використання не порушує прав інших
власників патентів відповідно до ч.2 ст.
28 Закону України «Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі».

Патент надає право власнику виключне
право забороняти іншим особам
використовувати винахід (корисну
модель) без його дозволу, за винятком
випадків, коли таке використання не
визнається згідно у цим Законом
порушенням прав, що надаються патентом.

З матеріалів справи вбачається про
неможливість задоволення позовних
вимог позивача, оскільки вони є
необґрунтованими, та не підтвердженими
документально, спростовуються
висновками судових експертів,
спеціаліста та Листом ДП «Укрпатент»,
поясненнями свідка та поясненнями
сторін.

Так, суд критично ставиться до висновку
ОСОБА_7 від 07 серпня 2013 року № 7284/13-53 та
не бере його до уваги під час винесення
судового рішення у зв'язку із тим, що
даний висновок суперечить іншим
обставинам справи, зокрема дослідженим
під час судового розгляду справи
висновкам спеціаліста ОСОБА_8 та
судового експерта ОСОБА_11, листа ДП
«Укрпатент», та є суперечливим,
оскільки предметом дослідження
висновку є по суті визнання права, а
предметом розгляду даного спору є
порушене право позивача на винахід.

Водночас, з висновку № 34 від 23 грудня 2013
року спеціаліста інтелектуальної
власності патентного повіреного
України ОСОБА_8 вбачається, що:

1. Формула винаходу патенту України
НОМЕР_3 від 17.01.2005 року на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не містить кожну ознаку
винаходу «Спосіб виготовлення паличок
із дерев'яного шпону» за патентом
України №29524 від 15.11.2000 року.

2. Незалежний пункт формули винаходу
патенту України НОМЕР_3 від 17 січня 2005
року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» не
містить кожну ознаку незалежного п.4
винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_2» за патентом
України НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року.

3. Винахід за патентом України НОМЕР_3
від 17 січян 2005 року на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідає умові
патентоздатності - новизна на дату
подання заявки НОМЕР_1 від 12 грудня 2002
року з урахуванням раніше виданого
патенту України НОМЕР_2 від 15 листопада
2000 року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2».

4. Винахід за патентом України НОМЕР_3
від 17 січня 2005 року на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідає умові
патентоздатності - винахідницький
рівень на дату подання заявки НОМЕР_1
від 12 грудня 2002 року з урахуванням
раніше виданого патенту України НОМЕР_2
від 15 листопада 2000 року на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2».

Водночас, з висновку № 947 від 19 грудня
2013 року судового експерта
Науково-дослідного інституту
інтелектуальної власності
Національної академії правових наук
України ОСОБА_11, вбачається, що «В
незалежному пункті формули винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом НОМЕР_3 не
використано всі ознаки незалежних
пунктів 1 і 4 формули винаходу за
патентом НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» або
ознаки, еквівалентні їм.»

З листа ДП «Укрпатент» від 20 червня 2012
року вбачається, що патенти НОМЕР_3 та
НОМЕР_2 не є тотожними, а позивач не
звертався в апеляційну палату
Укрпатенту із вимогою скасувати патент
НОМЕР_3. В патенті НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2»
від 15 листопада 2000 року предметом
винаходу є «спосіб» та «пристрій, його
здійснюючий». В патенті НОМЕР_3
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 17 січня 2005 року
предметом винаходу є «пристрій» який
відрізняється від пристрою, наведеного
в патенті НОМЕР_2 від 15 листопада 2000
року низкою істотних ознак, з яких
вбачаються різні принципи дії
винаходів за вказаними вище патентами.

З пояснень свідка ОСОБА_12 вбачається,
що під час підготовки та розробки свого
патенту ОСОБА_4 та ОСОБА_3
консультувалися у нього (як у інженера,
спеціаліста) щодо конструктивних
особливостей виробничої лінії та
верстатів. Він також допомагав у
створенні цих верстатів та виробничої
лінії. Йому відомо, що вони хотіли
запатентувати свій винахід. Йому
відомо, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3
використовували якісь креслення із
книжок та журналів Радянського Союзу,
відкриті джерела, жодних інших
патентів не використовували.

Ознайомившись із патентом, що належить
позивачу та ОСОБА_5 в 2013 році, він
вказав, що патент ОСОБА_5 та ОСОБА_2
абсолютно не відповідає патенту ОСОБА_3
та ОСОБА_4, оскільки: у ОСОБА_5
застосовується для виробництва
палички сухий шпон, а у ОСОБА_4 - мокрий
шпон, полірування за патентом ОСОБА_5
відбувається ножами за допомогою лез
ножових валів, а за патентом ОСОБА_4 у
шліфувальному барабані шляхом тертя
одна об одну; у патенті ОСОБА_5 є
рухливий ніж, а в патенті ОСОБА_4
взагалі ножі не передбачено.

Таким чином, твердження позивача,
викладені ним в позовній заяві щодо
відсутності в патенті за НОМЕР_3 від 17
січня 2005 року таких ознак
патентоздатності як новизна та
винахідницький рівень спростовуються
матеріалами справи, а тому вони є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

Відповідно до висновку спеціаліста
ОСОБА_8 № 41 від 21 січня 2014 року лінія з
виробництва палички для морозива, що
використовує на виробництві ТОВ «ВП
«Укрдрев», не відповідає патенту
НОМЕР_3 від 17 січня 2005 року. Зазначене
підтверджується рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 19 лютого 2014 року у справі №712-16761-13ц,
яке набрало законної сили.

Крім того, з офіційного сайту ДП
«Український інститут промислової
діяльності» вбачається, що патент
НОМЕР_3 не діє.

Враховуючи зазначене, а також те, що
позивачем не надано документальних та
будь-яких інших доказів завдання йому
шкоди на суму 25000 грн., тому дана вимога
не підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що наявними у справі
доказами спростовуються твердження
позивача про відсутність в патенті за
НОМЕР_3 від 17 січня 2005 року таких ознак
патентоздатності як новизна та
винахідницький рівень, від так суд
приходить до висновку про
правомірність дій Державної служби
інтелектуальної власності щодо
реєстрації патенту НОМЕР_3 від 17 січня
2005 року.

Таким, чином суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення, а вимоги
являються не обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 459, 463 ЦК України, ст.ст.6,7,
28, 33,35 Закону України «Про охорону прав
на винаходи і корисні моделі», суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: