інстанції - Сидоренко А.П.Номер
провадження 22-ц/788/1092/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В., Криворотенка В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 08 травня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

20 червня 2012 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, 27 лютого 2014
року зменшив розмір позовних вимог,
позов мотивував тим, що 28 вересня 2005
року був укладений кредитний договір
№SUH0AE00000027, згідно умов якого ОСОБА_3
отримав кредит у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії в сумі
66 928, 35 грн. на придбання автомобіля в
сумі 49 990,00 грн., на страхування
автомобіля в сумі 15 688, 60 грн., на
особисте страхування в сумі 1 249,75 грн.,
зі сплатою 1,75% на місяць (21,00% річних) на
суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим строком погашення
до 27 вересня 2010 року. За договором
відповідач прийняв на себе
зобов'язання щомісячно сплачувати
кредит, відсотки та комісію в період
сплати у розмірі 0,12 % від суми виданого
кредиту (49 990,00 грн. х 0,12% = 59,99 грн.). У
зв'язку з несплатою коштів за
договором, просив стягнути з
відповідача заборгованість за період з
08 лютого 2008 року по 13 червня 2012 року у
сумі 14 356, 51 грн., в тому числі:

- відсотки за користування кредитними
коштами в сумі 4 391, 51 грн.;

- комісія за користування кредитом в
сумі 1 919,68 грн;

- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 8 045,32
грн.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 08 травня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 8 626 грн. 48
коп., а також судові витрати в сумі 97
грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3- ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, про відмову в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
повністю. При цьому зазначає, що
відповідач надавав довіреність
представнику Банку на право продажу
належного йому транспортного засобу і
кошти від його реалізації повинні мали
бути зараховані у погашення кредиту.
Згодом працівники Банку запевнили, що
кредитної заборгованості у нього
немає. Оскільки виконавче провадження
по виконанню заочного рішення
Зарічного районного суду м.Суми від 30
травня 2008 року не відкривалося, вважає,
що відбулося прощення боргу
відповідачеві, а тому звернення
позивача з позовом 20 червня 2012 року є
безпідставним. Суд не з'ясував, яка
дійсна заборгованість за кредитним
договором існувала у відповідача на
момент продажу автомобіля, за яку суму
автомобіль був реалізований і яка сума
заборгованості залишилася. Вважає
твердження позивача про те, що
заборгованість відповідача після
продажу автомобіля склала 3 340,10 грн.
нічим не підтверджена. Крім того,
вважає, що позивачем пропущений строк
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості за період з 20
червня 2008 року по 20 червня 2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Вирішуючи наявний спір та частково
задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач належним
чином не виконує взятих за кредитним
договором зобов'язань, внаслідок чого
утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню в повному обсязі,
оскільки позивачем не пропущений
строк звернення до суду, за виключенням
суми пені, яка підлягає стягненню у
межах річного строку.

Але з такими висновками суду
погодитись в повному обсязі не можливо.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої
інстанції не виконав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства в
установлений строк відповідно до умов
договору.

При порушенні зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 28 вересня 2005 року
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3
уклали кредитно-заставний договір №
SUH0AE00000027, згідно умов якого останній
отримав кредит у сумі 66 928, 35 грн., з яких:

- 49 990,00 грн. на придбання
автомобіля;

- 15 688,60 грн. на страхування
автомобіля,

- 1 249,75 грн. на особисте
страхування,

зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,75 % в місяць на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном погашення до 27 вересня 2010 року
включно (а.с. 7-10).

У 2007 році був реалізований Банком
автомобіль, на придбання якого
отримувались кредитні кошти. Кошти від
реалізації автомобіля були спрямовані
на погашення заборгованості. Але їх
виявилось не достатньо для повного
погашення заборгованості за кредитним
договором і на суму залишку не
погашеної заборгованості Банком був
пред'явлений позов до суду, за
результатами розгляду якого заочним
рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 травня 2008 року з ОСОБА_3 на
користь позивача стягнуто
заборгованість у сумі 4 132,23 грн., з яких
заборгованість по кредиту - 3 340,10 грн.,
заборгованість по нарахованим
відсоткам - 46,76 грн., заборгованість по
простроченим відсоткам - 311,33 грн., пеня
за несвоєчасне погашення відсотків -
74,10 грн., заборгованість по
простроченій комісії - 299,95 грн. (а.с. 17).

Рішення суду набрало законної сили,
ніким не оскаржувалось, обставини,
встановлені цим рішенням, відповідно
до положень ЦПК України, є
обов'язковими для суду та не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом.
Такі підстави, зокрема, зазначені у
ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання, а
тому наявність заочного рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 30
травня 2008 року не звільняє відповідача
від обов'язку сплати заборгованості по
відсоткам за користування кредитом,
комісії за користування кредитом, пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу, доводи
апеляційної скарги про неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи, зокрема, коли, за яку
ціну був проданий автомобіль, яка сума
спрямовувалась на погашення
заборгованості, оскільки судовим
рішенням у 2008 році уже була визначена
сума заборгованості за кредитним
договором станом на 08 лютого 2008 року з
урахуванням коштів, отриманих від
продажу автомобіля. А у рамках цієї
справи ставиться питання про стягнення
заборгованості, яка утворилася у
період з 08 лютого 2008 року по 13 червня
2012 року у сумі 14 536,51 грн., з яких: 4 391,51
грн. - заборгованість по відсоткам за
користування кредитом; 1 919,68 грн. -
комісія за користування кредитом, 8 045,32
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Сума заборгованості підтверджується
наданим суду розрахунком (а.с.149).

Колегія суддів при вирішенні справи
враховує висновки, викладені у
Постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року, у якій йдеться про
те, що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Як вбачається з кредитного договору
погашення заборгованості здійснюється
в порядку, передбаченому в додатку №1
«Графік погашення кредиту», який є
невід'ємною частиною кредитного
договору. Щомісячний платіж, що
складається із заборгованості по
кредиту, відсотків, винагороди
(комісії), повинен здійснюватись в
період з 24 по 28 число кожного місяця.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 08
лютого 2008 року, в той час як з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитом 20 червня 2012 року, включивши до
позовних вимог всю заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі судом встановлено, що згідно з
умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником з 15 по 20
число кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 27 вересня 2010 - з визначеної судом дати
закінчення дії кредитного договору та
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів ґрунтується
на неправильному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням викладеного, рішення
суду підлягає скасуванню, з
постановленням нового рішення про
стягнення з відповідача на користь
Банку заборгованості за кредитним
договором у сумі 6893 грн. 69 коп., яка
включає в себе заборгованість по
процентах - 3087 грн. 02 коп. ( 4391 грн.51 коп.(
загальна сума, заявлена до стягнення) -
1304 грн. 49 коп. (заборгованість на
червень 2009 року); заборгованість по
комісії: 659 грн. 89 коп.(1919 грн.68
коп.(загальна заявлена заборгованість)
- 1259 грн. 79 коп. (заборгованість на
червень 2009 року), пеню у межах річного
строку у сумі 3146 грн. 78 коп. (8045 грн. 32
коп.(заявлена у позові до стягнення
пеня) - 4898 грн. 54 коп. (заборгованість на
червень 2011 року ( а.с.152- 153).

В іншій частині позовних вимог,
поза межами строку позовної давності,
необхідно відмовити за пропуском
строку звернення до суду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першоїінстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
урахуванням часткового задоволення
позовних вимог та апеляційної скарги
судові витрати підлягають розподілу
наступним чином.

При подачі позову позивач сплатив
судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп.
Його позовні вимоги задоволені
апеляційним судом на 36%, а тому, з
відповідача на користь Банку
пропорційно до задоволених позовних
вимог підлягає стягненню судовий збір
у розмірі 77 грн. 26 коп ( 214,60 грн.х 36%).

При подачі апеляційної скарги
відповідачем сплачений судовий збір у
розмірі 121 грн. 80 коп. Його апеляційна
скарга задоволена на 20%, а тому, з Банку
на користь відповідача підлягає сплаті
судовий збір у розмірі 24 грн. 36 коп. ( 121,80
грн. х 20%). шляхом взаємозаліку, з
відповідача на користь Банку
підлягають сплаті витрати по судовому
збору у розмірі 52 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2,
ч.3, 313, 314 ч.2, 316, колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 08 травня 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 6893 грн. 69
коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в сумі 52
грн. 90коп.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлити за пропуском
строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: