Справа № 477/3460/13-ц
Номер провадження 2/489/1741/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання
батьківства,

встановив

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи
свої вимоги тим, що у січні 1995 року він
уклав шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідач народила сина - ОСОБА_4, в
свідоцтві про народження дитини він
вказаний, як батько дитини. Однак, він
не згоден з цим, оскільки після
розірвання шлюбу між ним та
відповідачем 18.04.1997, ходили розмови, що
батько у дитини зовсім інший, він не
звертав на ці розмови у ваги, але, йому
стало відомо, що при досягненні
16-річного віку син змінив прізвище
"ОСОБА_4" на "ОСОБА_4". Після чого у нього
з'явились підстави дізнатись про те,
хто є справжнім батьком дитини.

Він звернувся до медичного центру для
проведення аналізів семенної рідини
(сперми), після проведення яких йому
було поставлено діагноз - чоловіче
безпліддя, і після цього його матір
розповіла йому правду, що він ще в
юності став безплідним, про що вона не
розповідала йому раніше. Також факт
його безпліддя підтверджується тим, що
з 2005 року він одружений з ОСОБА_5 і в них
немає дітей.

Посилаючись на викладене позивач
просив суд, виключити відомості про
його батьківство з актового запису
Жовтневого райввіділу РАГС
Миколаївської області від 29.11.1995 про
народження ОСОБА_4.

Ухвалою Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 15.05.2014
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про оспорювання батьківства
передано до Ленінського районного суду
м. Миколаєва за підсудністю.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
посилались на обставини викладені у
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з"явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з січня 1995 року
по 18.04.1997, коли шлюб між ними було
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1, а/з № 33 (а. с. 10).

Позивач і відповідач зареєстровані
батьками - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Як зазначає позивач, після розірвання
шлюбу з відповідачем в нього з'явились
сумніві в тому, що саме він є
біологічним батьком дитини, після чого
він звернувся до медичного центру для
проведення аналізів семенної рідини
(сперми), і після проведення яких йому
було поставлено діагноз - чоловіче
безпліддя. Також факт його безпліддя
підтверджується тим, що з 2005 року він
одружений з ОСОБА_5 і в них немає дітей.

Однак, судом встановлено такі
обставини, актовий запис про
народження дитини було здійснено у 1995
році, чого позивач не заперечує. До
листопада 2013 року ОСОБА_1 не оспорював
свого батьківства, з дитиною разом не
проживав, не займався її вихованням та
не утримував дитину, що
підтверджується виконавчим листом №
АЕ-ІІ від 14.02.1996 про стягнення з нього на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ?
частини всіх видів заробітку, але не
менш 25% розміру заробітної плати,
починаючи з 13.02.1996 і до його повноліття
(а. с. 26) та розрахунком заборгованості
по сплаті аліментів, яка станом на
01.09.2013 становить 47 002,21 грн. (а. с. 24-25).

В силу п. 1 Прикінцевих положень
Сімейного Кодексу України, цей кодекс
набирає чинності з 01 січня 2004 року і за
загальними правилами застосовується
до сімейних відносин, які виникли після
набрання ним чинності.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства.
Материнства та стягнення аліментів"
роз'яснено, що оскільки підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК України, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС
України, суди, вирішуючи питання про те,
якою нормою слід керуватись при
розгляді справ цієї категорії, повинні
виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилась до 1 січня 2004 року, необхідно
застосовувати відповідні норми КпШС
України, беручи до уваги всі докази, що
достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

Таким чином, до спірних правовідносин
слід застосовувати норми Кодексу про
шлюб та сім'ю України, ст. 56 якого
передбачено, що особа, записана як
батько дитини в книзі записів
народжень, має право оспорити
проведений запис протягом року з того
часу, коли їй стало або повинно було
стати відомо про проведений запис.

Судом встановлено, що з 1995 року
позивачеві було відомо про те, що він
записаний як батько дитини, а тому він
мав право оспорювати батьківство
протягом року саме з цього часу.

Строк звернення до суду, згідно з ст. 56
КпШС України, з такою вимогою є
припиненим і подовженню та поновленню
не підлягає.

До суду ОСОБА_1 звернувся лише у
листопаді 2013 року.

Оскільки позивач пропустив річний
строк, передбачений ст. 56 КпШС України
для оспорювання батьківства, то
відсутні й правові підстави для
задоволення його позову.

Даний висновок суду узгоджується з
правовою позицією, яка міститься в
Ухвалі колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 15 лютого 2012 року про
перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень
матеріального права про оспорювання
батьківства щодо дітей, народжених до 1
січня 2004 року, яка у відповідності до
ст. 360-7 ЦПК України і є обов'язковою для
усіх судів України.

Крім того, з висновку судово-медичної
експертизи № 36, проведеної за ухвалою
Жовтневого районного суду
миколаївської області від 13.01.2014,
встановлено, що громадянин ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтись біологічним
батьком громадянина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Народженого громадянкою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ймовірністю
99,99999%, таким чином батьківство
практично доведене.

Посилання позивача на те, що він не може
бути батьком дитини не може бути
прийнято судом як доведену обставину,
оскільки дитина народилася у 1995 році, а
обстеження він проходив більше аніж
через 15 років. Окрім цього, в позові
позивач зазначав, що мати йому
розповіла про те, що він не може мати
дітей з юності, а в судовому засіданні
позивач уже стверджував, що став
бесплідним у зв"язку із службою у
збройних силах.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що відсутні правові
підстави для задоволення позову, а тому
в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про оспорювання батьківства
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв