АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7740 /2014
інстанції - ГончарукВ.П.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника ПАТ «Банк
Петрокомерц-Україна» - Моісеєнка Б.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ПАТ «Банк Петрокомерц -
Україна», ПАТ «Банк Форум», третя особа:
ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва про
визнання права власності на автомобіль
та звільнення майна з-під арешту;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_6

на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 17 квітня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Києва від 17.04.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ПАТ «Банк Петрокомерц - Україна», ПАТ
«Банк Форум», третя особа: ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва про визнання
права власності на автомобіль та
звільнення майна з-під арешту
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Помилковим та необґрунтованим, на
думку апелянта, є висновок суду першої
інстанції про те, що між сторонами
виникли відносини представництва, які
регулюються главою 17 ЦК України та про
те, що будь-яких договорів
купівлі-продажу транспортного засобу
Lexus RX 350 д/н НОМЕР_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7
чи ОСОБА_3, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
укладено не було. Право власності у
ОСОБА_3, як набувача майна, виникло з
моменту передачі йому даного майна,
тобто з 07.04.2011 року. Апелянт вказує на
те, що помилковим є висновок суду про
те, що автомобіль Lexus RX 350 д/н НОМЕР_1 з
обліку органів ДАІ знято не було, що
його власником значиться ОСОБА_4 та що
подальше взяття його на облік з
урахуванням зміни обсягу права
власності на нього за вказаним
дорученням не здійснювалось. Як
вбачається з доданих до позовної заяви
документів, у позивача на час
затримання та вилучення в нього
легкового автомобіля Lexus RX 350 д/н НОМЕР_1
були всі необхідні документи, з якими
закон пов'язує факт виникнення права
власності. Висновок суду про те, що
оскільки позивачем вимог про визнання
договору купівлі-продажу спірного
рухомого майна укладеним або дійсним
ним не заявлялось, а тому право
власності на автомобіль ним недоведене
є помилковим, оскільки така вимога не є
предметом позову, а лише однією з
обставин, що має значення для справи.
Судом не надано належної правової
оцінки доказам, які зібрані по справі.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ПАТ «Банк
Петрокомерц-Україна» Моісеєнко Б.І.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_3, його представники,
відповідачка ОСОБА_4, представники ПАТ
«Банк Форум» та третьої особи ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Від представника позивача -
ОСОБА_8 04.06.2014 року надійшла заява про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю у нього достатнього часу
для ознайомлення з матеріалами справи
та вироблення відповідної стратегії
захисту апелянта. Проте, на думку
колегії суддів, зазначені ОСОБА_8 в
заяві підстави для відкладення
розгляду справи не є поважними,
оскільки позивач завчасно отримав
судову повістку (27.05.2014 року), мав
можливість повідомити свого
представника ОСОБА_6 про час та місце
судового засідання, або завчасно
уповноважити іншого представника
брати участь у судовому засіданні, але
він цього не зробив, сам в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, що свідчить про
зловживання позивачем наданими йому
правами.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності зазначених
осіб, у відповідності до вимог ч.2 ст.305
ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
автомобіль «Lexus RX 350»д/н НОМЕР_1 на праві
власності належить ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про реєстрацію від 18.05.2007
року.

28.03.2011 рокуОСОБА_9 видала нотаріально
посвідчену довіреність ОСОБА_7 з правом
продавати, передавати в заставу,
здавати в оренду (найм), керувати
належним їй автомобілем «Lexus RX 350» д/н
НОМЕР_1.

07.04. 2011 рокуОСОБА_7 видав нотаріально
посвідчену довіреність ОСОБА_3 або
ОСОБА_10, або ОСОБА_11, з правом продавати,
передавати в заставу, здавати в оренду (
найм), керувати належним Новицькій IX
автомобілем «Lexus RX 350» д/н НОМЕР_1 з
терміном дії доручення до 27 березня 2014
р.

Відповідно до копії розписки, що
знаходиться в матеріалах справи,
ОСОБА_7 отримав кошти від ОСОБА_3 за
вказаний автомобіль в розмірі 41 300
доларів США (а.с.17).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати за ним право
власності на автомобіль «Lexus RX 350» д/н
НОМЕР_1, який (як він вважає) належить
йому внаслідок укладення 07.04.2011р. з
ОСОБА_7, що діяв в інтересах
попереднього власника транспортного
засобу - ОСОБА_4, відповідного договору
купівлі - продажу.

Суд першої інстанції не вбачав підстав
для визнання за позивачем права
власності на зазначений автомобіль.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст.238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє.

У відповідності до ст.239 ЦК України,
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Висновок суду першої інстанції про те,
що факт оформлення ОСОБА_4, яка є
власником автомобіля, на ім'я ОСОБА_7 та
від останнього на ім'я позивача та
інших осіб, вказаних у довіреності
підтверджує наявність правовідносин
між зазначеними особами з
представництва - є вірним та таким, що
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦКУкраїни
встановлено, що право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з матеріалів справи, будь
- яких договорів купівлі - продажу
транспортного засобу «LexusRX 350» д/н
НОМЕР_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 чи ОСОБА_3
між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено не було.

Автомобіль «Lexus RX 350» д/н НОМЕР_1, з
обліку органів ДАІ знято не було
(власником автомобіля значиться
ОСОБА_4). Подальше взяття автомобіля на
облік, з урахуванням зміни обсягу права
власності на нього за вказаними
дорученнями не здійснювалось.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, шо
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Торгівля транспортними засобами
здійснюється відповідно до Порядку
здійснення оптової та роздрібної
торгівлі транспортними засобами та їх
складовими частинами, що мають
ідентифікаційні номери, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.11.2009 p. N 1200.

Процедура державної реєстрації
(перереєстрації) та зняття з обліку
автомобілів регламентується Порядком
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 р. N 1388 зі змінами.

Відповідно до пункту 8 Порядку
передбачено, що державна реєстрація
(перереєстрація) транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:

- довідка-рахунок, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на
товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в
установленому порядку, із зазначенням
юридичних чи фізичних осіб, які
визнаються власниками транспортних
засобів, марки, моделі, року випуску
таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин та інше.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку.

Виходячи з положень ст. 34 ЗУ «Про
дорожній рух», власники транспортних
засобів та особи, які використовують їх
на законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

Таким чином, чинне законодавство
встановлює наступні правила придбання
легкових автомобілів: відчужувач та
набувач повинні укласти договір про
придбання автомобіля (договір
купівлі-продажу, міни, дарування, тощо);
підставою для реєстрації
транспортного засобу у підрозділах ДАІ
є правочин щодо придбання автомобіля,
право власності на автомобіль виникає
у власника з моменту фактичної
передачі автомобіля, якщо інше не
встановлено договором; перед
відчуженням, передачею транспортні
засоби повинні бути зняті з обліку в
підрозділах ДАІ.

Згідно із ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Позов про визнання права власності - це
позадоговірна вимога власника майна
про констатацію перед третіми особами
факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності
на майно здійснюється шляхом
підтвердження фактів, що свідчать про
володіння спірним майном на праві
власності або іншого речового права.

Суд обґрунтовано не вбачав
підстав вважати вище вказані
довіреності договорами купівлі -
продажу спірного автомобіля, так як не
було укладено самого договору купівлі -
продажу, судбув позбавлений
можливості дійти висновку про
виникнення права власності на такий
автомобіль у позивача як в цілому, так і
в період часу до його вилучення
державним виконавцем. Розписка про
сплату позивачем коштів за спірний
автомобіль не свідчить про перехід до
нього права власності на даний
автомобіль, оскільки така угода має
відповідати певним вимогам закону,
чого дотримано сторонами не було.

Вимог про визнання договору купівлі -
продажу спірного автомобіляукладеним
ОСОБА_3 не заявлялось, а суд розглядає
справу лише в межах заявлених позовних
вимог.

Оскільки позивачем не доведено права
власності на спірний автомобіль,
підстави для звільнення його з під
арешту відсутні.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
308, 313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 17 квітня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: