АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Справа №645/8835/13.
Головуючий І інст. - Тарасенко
Провадження №22-ц/790/3967/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: стягнення аліментів.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
3-особа: ОСОБА_6 - про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини,

в с
т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулася в
суд із вказаним позовом, який уточнила
у березні 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що з 24 серпня 1991 року по 7
квітня 1998 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Від сумісного проживання вони мають
повнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка є інвалідом 3 групи, мешкає разом з
нею, навчається заочно у Харківському
національному університеті ім.
Каразіна В.Н. та потребує матеріальної
допомоги.

Для успішного навчання доньки вона
придбала комп'ютер вартістю 4650 грн., та
протягом 2012 року сплачувала за нього
кредит банку, що стверджується
відповідними квитанціями.

ОСОБА_7 ухиляється від надання
матеріальної допомоги на утримання
повнолітньої доньки, яка продовжує
навчання та не бажає добровільно
відшкодувати їй половину вартості
комп'ютера в розмірі 2325 грн.,
придбаного нею для навчання їх дитини.

Неправомірними діями відповідача
їй завдано моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини
та ст. ст. 182, 184, 185, 191, 192 - 198, 199 - 201 СК
України, ОСОБА_5 просила суд стягнути з
ОСОБА_7 на її користь аліменти у зв'язку
з продовженням навчання доньки ОСОБА_6
у розмірі 1/4 частини від усіх видів
доходу, але не менше 30 відсотків від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 1
вересня 2013 року; стягнути з ОСОБА_7
аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх
видів доходу на повнолітню
непрацездатну дитинну у зв'язку зі
стійкою втратою працездатності до
кінця інвалідності, але не менше 30
відсотків від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 1 вересня 2013 року;
зобов'язати ОСОБА_7 виплатити їй
неустойку (пеню) в розмірі 1 %
несплачених аліментів за кожний день
прострочення, починаючи з дати
звернення з позовом до суду, тобто з 4
вересня 2013 року по день ухвалення
рішення; стягнути з ОСОБА_7 2325 грн. за
придбання комп'ютера, який необхідний
для доньки ОСОБА_6 під час навчання в
учбовому закладі; стягнути з ОСОБА_7 на
її користь моральну шкоду в розмірі 1000
грн.

Відповідач ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явився.

В письмових запереченнях поданих до
суду позов не визнав. При цьому,
посилався на те, що надавати допомогу
повнолітній непрацездатній дочці не
має можливості, оскільки на його
утриманні знаходиться неповнолітня
дитина від іншого шлюбу ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також непрацездатні
батьки ОСОБА_9, ОСОБА_10

3-особа: ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилася. Просила розглянути справу за
її відсутності.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Харків, аліменти у розмірі
1/4 частини від усіх видів його доходів
щомісяця на утримання доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, на
користь ОСОБА_5, починаючи з 20 вересня
2013 року і до досягнення дитиною
двадцяти трьох років за умови
навчання.

В іншій частині позову
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
держави судові витрати 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
аліментів на повнолітню непрацездатну
дитину; в частині відмови зобов'язання
відповідача погасити заборгованість
по аліментам з 4 вересня 2013 року по 30
квітня 2014 року; в частині відмови
зобов'язання відповідача виплати
половину вартості комп'ютера в розмірі
2325 грн. та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в цій
частині.

Відповідач ОСОБА_7 рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржив.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст.
303 ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції колегія суддів
визнає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у
разі припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу. При
визначенні розміру аліментів з одного
з батьків суд бере до уваги можливість
надання утримання другим з батьків,
своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 201 СК України до відносин
між батьками і дочкою, сином щодо
надання їм утримання застосовуються
норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що з
24 серпня 1991 року по 7 квітня 1998 року
ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7 (а. с.25 том №2).

Від сумісного проживання вони мають
повнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а. с. 7 том №1).

Відповаідно до довідки дільниці №38
КП «Жилкомсервіс» від 1 березня 2013 року,
ОСОБА_6 мешкає разом з матерю ОСОБА_5 в
квартирі АДРЕСА_1 ( а. с. 21 том №2).

Повнолітня ОСОБА_6 являється
інвалідом з дитинства, їй встановлено 3
групу інвалідності до 11 вересня 2014
року, що стверджується довідкою
Московської міськрайонної МСЕК м.
Харкова серія 10ААБ №190939, отримує
щомісячно від держави пенсію в розмірі
949 грн. (а. с. 13 том №1).

Згідно довідки Харківського
національного університету ім.
Каразіна В.Н. від 12 березня 2014 року №2/14,
ОСОБА_6 є студенткою 1 курсу
механіко-математичного факультету
Харківського національного
університету, заочної форми навчання
(а. с. 17 том №2).

Зважаючи на те, що повнолітня ОСОБА_6
на теперішній час не працює, продовжує
навчання у вищому навчальному закладі,
на час навчання потребує матеріальної
допомоги, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про
правомірність позовних вимог ОСОБА_5 в
цій частині та обґрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання,
починаючи з 20 вересня 2013 року і до
досягнення дитиною двадцяти трьох
років за умови навчання.

При визначенні розміру щомісячних
аліментів, суд врахував матеріальний
стан відповідача, а також приняв до
уваги можливість надання утримання
повнолітній дитині, яка продовжує
навчання, її матір'ю ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині: - стягнення з ОСОБА_7 аліментів
в розмірі 1/4 частини від усіх видів
доходу на повнолітню непрацездатну
дитинну у зв'язку зі стійкою втратою
працездатності до зняття інвалідності;
в частині зобов'язання ОСОБА_7 сплатити
неустойку (пеню) в розмірі 1%
несплачених аліментів за кожний день
прострочення, починаючи з 4 вересня 2013
року до ухвалення судом рішення; в
частині стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_5 2325 грн. за придбання комп'ютера;
в частині стягнення з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_5 моральної шкоди в
розмірі 1000 грн., суд виходи з їх
необґрунтованості.

Судова колегія погоджується з
висновком суду в цій частині, оскільки
він відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на
звернення з позовом до суду про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Наведене свідчить, що ОСОБА_5 мала
право на звернення з позовом в суд до
відповідача ОСОБА_7 про стягнення
аліментів на повнолітню доньку, яка
мешкає разом з нею та продовжує
навчання.

Вказані вимоги задоволені судом та
стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у
розмірі 1/4 частини від усіх видів його
доходів щомісяця, починаючи з 20
вересня 2013 року і до досягнення нею
двадцяти трьох років за умови навчання.

Звертаючись з позовом в суд про
стягнення аліментів з ОСОБА_7 в розмірі
1/4 частини від усіх видів доходу на
повнолітню непрацездатну дитинну у
зв'язку зі стійкою втратою
працездатності до кінця інвалідності,
але не менше 30 відсотків від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, ОСОБА_5 не надала
суду належно посвідчених повноважень
на здійснення нею в суді
представництва інтересів повнолітньої
та дієздатної доньки.

Крім того, діючим СК України не
передбачено одночасне стягнення
аліментів з особи, яка зобовязана
сплачувати аліменти, з різних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 196-1 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день
прострочення.

Наведене свідчить, що право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день
прострочення, виникає в одержувача
аліментів лише після ухвалення рішення
суду та за наявності заборгованості, що
виникла з вини боржника.

Оскільки рішення суду про стягнення
аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
на утримання повнолітньої доньки
ОСОБА_6 на час її навчання ухвалене
судом 22 квітня 2014 року, то суд першої
інстанції не мав правових підстав для
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
неустойки (пені) за період з 4 вересня 2013
року по день ухвалення судом рішення.

Главою 16 СК України, якою
врегульовано обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина та
його виконання, не передбачено участі
батьків в додаткових витратах на
повнолітню дитину.

Статею 201 СК України передбачено, що
до відносин між батьками і дочкою,
сином щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187, 189-192 і
194-197 цього Кодексу.

Наведене свідчить, що ОСОБА_5 не мала
права на відшкодування додаткових
витрат, пов'язаних з придбанням нею
комп'ютера для навчання повнолітньої
донки у вищому навчальному закладі,
оскільки стягнення додаткових витрати,
що викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо), можливе лише
на неповнолітню дитину.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Позивачкою не надано доказів того,
що неправомірними діями ОСОБА_7 їй
завдано будь-якої моральної шкоди.

З огляду на це, суд першої інстанції
правомірно відмови у задоволенні
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення
моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
ухвалив законне й обґрунтоване рішення
в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5,
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає правових підстав для
скасування рішення суду в оскаржуваній
частині та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_5
в повному обсязі.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/4 частини
від усіх видів його доходів щомісяця на
утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка продовжує навчання, на користь
ОСОБА_5, починаючи з 20 вересня 2013 року і
до досягнення дитиною двадцяти трьох
років за умови навчання, сторонами не
оскаржене та колегією суддів не
переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року в
оскаржувані частині - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: