провадження: 22-ц/796/5310/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Соколов
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
аграрно-промислова фірма «Агроділо»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на рішення
Печерського районного суду м.Києва від
3 березня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю аграрно-промислова
фірма «Агроділо», ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
(нематеріальної) шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивачі ТОВ АПФ
«Агроділо», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі
як на підставу своїх вимог посилалися
на те, що суди ухваленням незаконних,
несправедливих, неправосудних судових
актів на користь зловмисників
порушили недоторканість приватної
власності, чим заподіяли їм моральної
шкоди, яка полягає у втраті значних
грошових сум, що в свою чергу негативно
впливає на моральний стан позивачів, в
порушенні конституційних гарантій з
питання недоторканості приватної
власності, що не схвалює Європейська
конвенція. Розмір моральної шкоди
позивачі оцінили в 51000 грн. кожному, які
просили стягнути з Державної
казначейської служби. Конкретизуючи
обставини, за яких позивачам заподіяна
моральна шкода, останні посилалися на
те, що зловмисники, з допомогою
Світловодського міськрайонного суду
(ошукав суддів) привласнили майновий
комплекс юридичної особи ТОВ АПФ
«Агроділо» вартістю 8000000 грн., чим
нанесли матеріальні збитки, шкоду в
значних розмірах, як самій юридичній
особі, так і співзасновникам,
співвласникам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та іншім 26
фізичним особам засновників,
співвласників підприємства,
зловмисники позбавили ОСОБА_5 зарплати,
за навіювальним домислом про «розтрату
пального».

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 3 березня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ТОВ АПФ
«Агроділо», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної
(нематеріальної) шкоди.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (
а.с.90-94). Від ОСОБА_3 надійшов лист, в
якому він просить розглянути справу у
відсутність позивачів. Зважаючи на
положення ч.2 ст.305 ЦПК України колегія
суддів вважала за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскарження дій судді, що
пов'язані з ухваленням рішення у справі
або постановленням ухвали можливе лише
в порядку, визначеному процесуальним
законом. Оскарження таких дій шляхом
подання скарги чи позовної заяви до
іншого суду першої інстанції є
неприпустимим, оскільки суперечить
принципу незалежності судів та
недопущення впливу на них,
закріпленого ст. 126 Конституції
України.

Виходячи з наявних у
матеріалах справи, документів, які були
надані суду апеляційної інстанції,
колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції щодо підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону. Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги
полягають у тому, що суд не застосував
норми Конституції, не врахував
рекомендації Постанови Пленуму
Верховного Суду України, не використав
практику Європейського Суду. Правовою
підставою для відшкодування моральної
шкоди вважають ст.ст23, 1167, 1173, ч. 6 ст. 1176
ЦК України, посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права.

Проте такі доводи колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки вони
не ґрунтуються на нормах матеріального
права, виходячи з наступного.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007
року «Про незалежність судової влади»,
відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені.

Виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
з таким предметом.

Частиною 5 ст. 1176 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок
постановлення судом незаконного
рішення в цивільній справі,
відшкодовується державою в повному
обсязі в разі встановлення в діях судді
( суддів), які вплинули на постановлення
незаконного рішення, складу злочину за
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили.

За змістом вказаної норми, шкода
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок постановлення судом
незаконного рішення, відшкодовується
державою лише тоді, коли в діях судді
(суддів), які вплинули на постановлення
незаконного рішення, встановлено склад
злочину обвинувальним вироком суду, що
набрав законної сили. Скасування
незаконного рішення суду є
обов'язковою умовою відшкодування
шкоди, оскільки законність рішення не
може встановлюватись в інших
процесуальних формах, ніж ті, що
передбачені процесуальним
законодавством.

Належних та допустимих доказів,
передбачених ч. 5 ст. 1176 ЦК України
позивачами у передбаченому ст.ст.10,60
ЦПК України порядку, суду не надано

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про недоведеність позовних
вимог.

Посилання апелянтів на необхідність
застосування положень ч. 6 ст. 1176 ЦК
України про відшкодування шкоди на
загальних підставах колегія суддів
вважає необґрунтованим, оскільки
обставини, якими позивачі
обґрунтовують позовні вимоги, є
незаконність, як вони вважають, судових
рішень, тоді як ч. 6 ст. 1176 ЦК України
регулює порядок відшкодування шкоди,
завданої фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду.

Статтею 23 ЦК України визначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової )
шкоди», визначено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди,
протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи вказані положення та
виходячи із матеріалів справи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність в матеріалах справи
доказів на підтвердження факту
заподіяння позивачам моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування висновків суду щодо
необґрунтованості та безпідставності
заявленого позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку, правильно
застосував норми матеріального права й
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення. Доводи апелянтів не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення ухвалено судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
доводи апеляційної скарги його
висновків не спростовують.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
аграрно-промислова фірма «Агроділо»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 3 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: