Справа № 158/157/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Пономарьова О.М. Провадження
№ 22-ц/773/607/14 Категорія: 57 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.,

при секретарі Мельничук Т. Ю.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів, 3 % річних, інфляційних витрат та
процентів за користування чужими
коштами, за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 на рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області від 27 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 18 062, 69 грн. безпідставно
отриманих грошових коштів та 243,60 грн. у
відшкодування судових витрат. В решті
позовних вимог щодо стягнення 878,14 грн.
відсотків за користування грошовими
коштами, 181,12 грн. - 3% річних та 198,69 грн.
інфляційних витрат відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.04.2013 р. ОСОБА_3
через термінали TS101219 та TS200266 ПАТ КБ
«ПриватБанк» по вул. Гагаріна, 67, та вул.
Черняка, 40 в м. Рівне було помилково
внесено на рахунок ОСОБА_4 грошові
кошти у розмірах 7 462,69 грн. та 10 600,00 грн.,
а загалом на суму 18 062,69 грн., що
підтверджується чеками № 2441 та №
2616 ( а.с.6).

Позивач вказувала, що 06.09.2013 року
письмово зверталася до ОСОБА_4 з
вимогою про повернення безпідставно
набутих грошей, але відповіді не
отримала, кошти відповідачем не
повернуто.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із
підставності позовних вимог та із
доведеності всіх умов, за наявності
яких виникають зобов'язання з
безпідставного набуття (придбання)
майна, у тому числі факту набуття майна
відповідачем за рахунок позивача, та
необхідності застосування до спірних
правовідносин статті 1212 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 1212 ЦК України
передбачено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов"язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов"язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно набуте, згодом відпала. Положення
цієї глави застосовуються незалежно
від того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст.11 ЦК
України).

Відповідно до Постанови Національного
банку України № 223 від 30 квітня 2010 року
«Про здійснення операцій з
використанням спеціальних платіжних
засобів» та п.п.7.3, 7.4. Положення «Про
порядок емісії спеціальних платіжних
засобів і здійснення операцій з їх
використанням» операції користувачів
повинні виконуватися з оформленням
квитанції платіжного термінала, чека
банкомата, сліпа та інших документів за
операціями з використанням
спеціальних платіжних засобів у
паперовій формі. Документи за
операціями з використанням
спеціальних платіжних засобів мають
статус первинного документа та можуть
бути використані під час урегулювання
спірних питань.

Згідно з п.7.7 вищезазначеної Постанови,
не передбачено обов'язкового
зазначення в квитанції особи платника,
тому спосіб використання платіжних
терміналів не дає можливості
ідентифікувати платника.

Тобто наявні у позивача оригінали
документів про переказ грошових коштів
та відсутність доказів про те, що такі
документи отримані незаконним шляхом,
свідчать про достовірність інформації
щодо переказу грошових коштів в сумі 7
462,69 грн. та 10 600 грн. на картковий
рахунок відповідача саме позивачем.

З довідки Управління соціального
захисту населення Ківерцівської РДА
від 31.01.2014 р., яка досліджувалась в суді
першої інстанції, вбачається, що
нарахування ОСОБА_4 допомоги по догляду
за дитиною у період з січня 2013 року по
січень 2014 року управлінням у сумах 7
462,69 грн. та 10 600 грн. не було.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи,
відповідачка безпідставно отримала
грошові кошти на загальну суму 18 062,69
грн. саме від ОСОБА_3

Отже висновок суду є обґрунтованим та
узгоджується з матеріалами справи, при
встановленні зазначених фактів судом
не було порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно визначено характер спірних
правовідносин та застосовано
положення норм матеріального права.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на ту
обставину, що у позивача відсутні
будь-які докази, які дають підстави
стверджувати, що переказ грошей
здійснено саме позивачем, не
заслуговують на увагу, оскільки
будь-яких доказів на підтвердження
того, що дані квитанції про переказ
грошових коштів ОСОБА_3 отримані
незаконним шляхом, в матеріалах справи
відсутні. Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду та не містять підстав
для скасування оскаржуваного рішення.

Разом з тим відповідно до вимог
ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Оскільки позивач не
була позбавлена можливості оскаржити в
апеляційному порядку рішення в частині
відмови у решті її позовних вимог в
порядку та у строки, визначені нормами
ЦПК України, колегія суддів не вбачає
підстав для виходу за межі доводів
апеляційної скарги, поданої
відповідачем.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України , колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
відхилити .

Рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: