Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/1537/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового

засідання Лук'янчука
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Демидівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_6 про визнання недійсною
довіреність, витребування майна з
чужого незаконного володіння, за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання добросовісним набувачем, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 23 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з уточненим позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Демидівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_6 про визнання недійсною
довіреність, витребування майна з
чужого незаконного володіння. Позивач
зазначав, що йому на праві власності
належить автомобіль марки «BMW-750І». 26
грудня 2010 року приватним нотаріусом
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_6 від
його імені та без його участі й відома
на ім'я ОСОБА_3 була виготовлена
довіреність з правом користування і
розпорядження вказаним автомобілем. На
підставі цієї довіреності ОСОБА_3 від
його імені 17 листопада 2010 року
відчужив автомобіль ОСОБА_4, а та в свою
чергу продала його ОСОБА_5 Посилаючись
на те, що наміру відчужувати своє майно
він не мав, ОСОБА_3 продав автомобіль
за підробленою довіреністю, позивач
просив визнати довіреність недійсною
та витребувати автомобіль у
нинішнього володільця ОСОБА_5

Під час розгляду справи третя особа
ОСОБА_4 заявила самостійні вимоги та
просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу вказаного автомобіля
та визнати за нею право власності на
автомобіль.

Під час розгляду справи третя особа
ОСОБА_5 заявила самостійні вимоги та
просила визнати її добросовісним
набувачем автомобіля марки «BMW-750І»,
державний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Богунського районного суду м.
Житомира від 23 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 залишені без розгляду.

Рішенням Богунського районного суду
м. Житомира від 23 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
недійсною довіреністю від 26.12.2010 року,
посвідчену приватним нотаріусом
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_6 та
зареєстровану в реєстрі за №1172. В решті
позову відмовлено. Судовим рішенням
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що ОСОБА_2 на праві
власності належав автомобіль «BMW-7501»,
1997 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_2. 26 грудня 2010 року
приватним нотаріусом Демидівського
районного нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_6 посвідчено
та зареєстровано в реєстрі за №1172
довіреність, відповідно до якої ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 користуватися та
розпоряджатися належним йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії АМС №031354,
виданого Житомирським ОРЕВ УДАІ УМВС
України у Житомирській області,
автомобілем марки «BMW-750І», 1997 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2.

Через комерційний магазин ТОВ
«Міжрегіональний брокерський дім
«Фаворит» ОСОБА_3 на підставі
вищевказаної довіреності продав
зазначений вище автомобіль ОСОБА_4, яка
у подальшому зареєструвала за собою
право власності на автомобіль,
отримавши свідоцтво про право
власності серії НОМЕР_3.

Після першого продажу автомобіля,
другий раз він був проданий ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою-рахунком
серії ДПІ №622183 від 10 серпня 2012 року.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2
посилався на те, що наміру продавати
належний йому автомобіль не мав,
довіреність на ім'я ОСОБА_3 не видавав,
автомобіль відчужений всупереч його
волі.

Вирішуючи питання про наявність чи
відсутність в учасника правочину
волевиявлення на його вчинення, суду
слід виходити з ретельного дослідження
наявних у справі доказів як кожного
окремо, так і їх в сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину
представником, суду слід з'ясувати, чи
був наділений представник його
довірителем повноваженнями на
вчинення правочину, чи діяв він в межах
наданих йому повноважень, а якщо ні, то
чи схвалив в подальшому довіритель
укладений представником в його
інтересах правочин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 через нетривалий час, після
посвідчення довіреності - 06.04.2011 року
звернувся до суду з позовом про
визнання довіреності недійсною та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Згідно висновку судової експертизи
№1/505 від 30 червня 2011 року підпис,
розташований у графі «Підпис»
довіреності від 26 грудня 2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_6 та
зареєстрованої в реєстрі за №1172,
виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Постановою першого заступника
прокурора м. Житомира від 22 квітня 2011
року порушено кримінальну справу за
фактом підроблення довіреності
невідомою особою, за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_2 не мав наміру
відчужувати належний йому на праві
власності автомобіль, таке відчуження
не відповідало його волі, ОСОБА_3 діяв
не в інтересах позивача та останній не
схвалив в подальшому вчинений від
його імені правочин.

У зв'язку з тим, що спірний автомобіль
був відчужений від імені ОСОБА_2 поза
його волею, то він має право
домагатися відновлення свого права на
нього.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі.

За таких обставин слід прийти до
висновку, що ОСОБА_5 в розумінні вимог
ст.388 ЦК України є добросовісним
набувачем спірного автомобіля.

Статтею 396 ЦК України встановлено,
що особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
цього майна від добросовісного
набувача.

Пунктом 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
норма частини першої статті 216 ЦК не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті
388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої
статті 12 ЦК добросовісність набувача
презюмується. Рішення суду про
задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійсним
правочином, чи витребування майна із
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (статті 19, 27
Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень").

З роз'яснень, викладених в п.п. 26, 31, 32
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 року "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав"
вбачається, що відповідно до положень
частини першої статті 388 ЦК власник
має право витребувати своє майно із
чужого незаконного володіння
незалежно від заперечення відповідача
про те, що він є добросовісним
набувачем, якщо доведе факт вибуття
майна з його володіння чи володіння
особи, якій він передав майно, не з
їхньої волі. У разі якщо позов власника
про витребування майна із чужого
незаконного володіння задоволено,
покупець цього майна має право
відповідно до статті 661 ЦК
звернутися до суду з вимогою до
продавця про відшкодування збитків,
завданих вилученням у нього товару за
рішенням суду з підстав, що виникли до
моменту його продажу. Вирішуючи спори
щодо відповідальності добросовісного
набувача після витребування майна із
чужого незаконного володіння, суди
повинні враховувати, що добросовісний
набувач (володілець) може залишити за
собою здійснені ним поліпшення майна,
якщо вони можуть бути відокремлені без
завдання майну шкоди. Якщо
відокремлення поліпшень неможливе,
добросовісний набувач (володілець) має
право вимагати від власника
відшкодування здійснених витрат у
сумі, на яку збільшилася вартість майна
(частина четверта статті 390 ЦК).

З врахуванням викладеного, спірний
автомобіль вибув з володіння власника
ОСОБА_2 не з його волі на підставі
підробленої довіреності, а тому
позивач має право домагатися
відновлення свого права на нього
шляхом витребовування від
добросовісного набувача, яким є ОСОБА_5

Зазначеним обставинам справи та
встановленим фактам суд першої
інстанції належної оцінки не дав,
зробив висновки, які не відповідають,
встановленим обставинам та фактам, і
безпідставно відмовив в задоволенні
позову про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані
по справі докази та встановлені
обставини в їх сукупності, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у
відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, оскільки, майно вибуло з
володіння власника не з його волі, а
рішення суду першої інстанції в цій
частині скасуванню внаслідок
невідповідності висновків суду
обставинам справи і неправильного
застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 23 квітня 2014 року в частині
відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_6 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 автомобіль марки «BMW-750І», 1997
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1. В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді