Справа № 199/7801/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4, представника
третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, де третя особа
ОСОБА_7, про визнання договору позики та
попереднього договору дарування
нікчемними, визнання виплати грошових
коштів як дійсну оплату за договором
купівлі-продажу, позовну заяву третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_4
до ОСОБА_6, ОСОБА_2, де третя особа Шоста
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання попереднього
договору дарування нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, посилаючись на те,
що між ним та відповідачем по справі 24
листопада 2009 року було укладено
договір позики, відповідно до якого
позивач передав ОСОБА_2 43000 доларів США
строком до 01 вересня 2011 року, що
підтверджується Договором позики.
Однак до теперішнього часу ОСОБА_2
грошові кошти не повернув. Крім того, 24
листопада 2009 року між ОСОБА_6 та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір про попереднє дарування
нерухомого майна, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 зобов'язався
реконструювати та збудувати
домоволодіння, вирішити всі питання
щодо введення його в експлуатацію,
реєстрації права власності у
відповідних органах, оформлення та
отримання проектно-технічної
документації на домоволодіння та у
строк до 01.03.2012 подарувати позивачу ?
частину домоволодіння та ? частину
земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Для будівництва позивачу та його сім'ї ?
частини житлового будинку відповідач
отримав від позивача грошові кошти із
спільного сімейного бюджету на суму 60
000 доларів США, що підтверджується
розписками.

Однак, ні в установлений попереднім
договором строк до 01.03.2012 ні в
подальшому відповідач не виконав взяті
на себе зобов'язання за вказаним
договором щодо дарування ? частки
домоволодіння та земельної ділянки
розташованої за адресою АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач
неодноразово уточнював свої позовні
вимоги та остаточно просив суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг по
Договору позики від 24.11.2009 з
урахуванням 3% річних в сумі 377 871,51 грн.
та безпідставно набутих грошових
коштів в розмірі 757 073,88 грн. (а.с.2-4,
25-28,108-112, 119-124, 228-235 т.1).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
не погодився із позовом та звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, яку
також неодноразово уточнював та
остаточно просив суд визнати нікчемним
договір позики від 24 листопада 2009 року
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з дати
його укладення, визнати нікчемним
попередній договір дарування від 24
листопада 2009 року укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_2; визнати виплату ОСОБА_6
грошових коштів по розписці в розмірі
479 580,00 грн., як дійсну оплату за
договором купівлі-продажу квартири від
24 листопада 2009 року (а.с.68-73, 160-166, 212-214
т.1).

Третя особа ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, де третя
особа Шоста дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
попереднього договору дарування від 24
листопада 2009 року укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 нікчемним,
посилаючись на те, що при укладенні
даного договору відсутня її згода як
дружини ОСОБА_2 на укладення даного
договору, оскільки предметом договору
є спільне майно подружжя (а.с.142-144, 191т.1).

Ухвалою суду від 13 березня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи
за зустрічним позовом залучено ОСОБА_7
(а.с.222 т.1).

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просива їх задовольнити, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві. Проти зустрічного
позову та позову третьої особи ОСОБА_4
заперечував в повному обсязі, просив у
задоволенні позовів відмовити.

Представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 у
судовому засіданні первісні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягала. Проти
задоволення зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 та позову 3-ї особи ОСОБА_4
заперечувала та просила суд відмовити
у їх задоволенні, підтримавши надані
письмові заперечення (а.с.137-140 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 у судовому засідання проти
задоволення первісного позову
заперечували, на задоволенні
зустрічної позовної заяви наполягали.
Проти задоволення позову 3-ї особи
ОСОБА_4 не заперечували (а.с.154-159 т.1).

Третя особа ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 у судовому засідання проти
задоволення первісного позову
заперечували на задоволенні свого
позову наполягали, проти задоволення
зустрічної позовної заяви не
заперечували.

Суд, вислухавши сторони, представників
сторін, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 24 листопада 2009
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики. Відповідно до умов
даного договору позивач передав ОСОБА_2
350450,00 грн., який в свою чергу
зобов'язувався повернути кошти в строк
до 01 вересня 2011 року, також сторони
домовилися, що грошовий еквівалент
цього зобов'язання визначається в
іноземній валюті, у зв'язку з чим
грошовий еквівалент дорівнює 43000
доларів США, однак до теперішнього часу
ОСОБА_2 кошти не повернув (а.с.5 т.1).

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцю позику (грошові кошти) в
строк і порядку, які встановлені
договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У судовому засіданні встановлено, що
суму коштів за договором позики від 24
листопада 2009 року ОСОБА_2 до
теперішнього часу ОСОБА_6 не повернув.

Факт отримання грошей ОСОБА_2 від
ОСОБА_6 за договором позики від 24
листопада 2009 року підтверджено самим
договором. Відповідно до правової
позиції, висловленої у постанові
Верховного Суду України від 18 вересня
2013 року у справі № 6-63цс13, письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Суд не може погодитися з посиланнями
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 та його представника щодо
безгрошовості спірного договору
позики, оскільки належних та
допустимих доказів цим обставинам,
суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_6 в частині стягнення коштів за
Договором позики від 24 листопада 2009
року та 3% річних підлягають
задоволенню, слід стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 суму коштів у розмірі 350
450 грн. 00 коп. по договору позики та 3%
річних в сумі 27 424 грн. 51 коп., а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
в частині визнання нікчемним договору
позики від 24 листопада 2009 року слід
відмовити.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_2
та ОСОБА_6 24 листопада 2009 року укладений
попередній договір, який посвідчений
державним нотаріусом Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Драпатою О.М. та
зареєстрований в реєстрі під № 3-3178.
Відповідно до умов зазначеного
договору ОСОБА_2 зобов'язується
реконструювати та збудувати
домоволодіння, вирішити усі питання
щодо введення в експлуатацію,
реєстрації права власності у
відповідних органах, оформлення та
отримання проектно-технічної
документації та домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2 у
строк до 01 березня 2012 року подарувати
ОСОБА_6 об'єкт нерухомого майна - ?
частку домоволодіння, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_2 та ? частку
земельної ділянки, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.79-80 т.1).

Відповідно до п.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Для будівництва позивачу ? частини
житлового будинку та ? частини
земельної ділянки, відповідач ОСОБА_2
отримав від позивача ОСОБА_6 грошові
кошти в іноземній валюті у розмірі 60 000
доларів США, що еквівалентно 757073,88 грн.,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи розпискою ОСОБА_2
(а.с.34 т.1).

В установлений попереднім договором
строк, тобто до 01.03.2012 відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання за
вказаним договором щодо дарування
ОСОБА_6 ? частини домоволодіння на ?
частини земельної ділянки
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 визнав
отримання від ОСОБА_7 коштів в розмірі
60000 доларів США, що в розписці зазначені
як на будівництво, однак він отримав ці
кошти в рахунок по договору
купівлі-продажу від 24 листопада 2009 року
укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та
ОСОБА_6, ОСОБА_7, який посвідчено
державним нотаріусом Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Драпатою О.М.
(а.с.80 т.1).

Разом з тим, суд не може погодитися з
такими твердженнями відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_2, оскільки
зазначеним договором купівлі-продажу
встановлено ціну договору 17223 грн., що є
суттєвою умовою договору. Крім того, до
теперішнього часу укладений між
сторонами договір купівлі-продажу від
24 листопада 2009 року недійсним не
визнано, сторони договору його не
оспорювали.

Зазначаючи про те, що він отримував
кошти від ОСОБА_7 по розпискам на а.с.34
т.1, ОСОБА_2 не надано доказів цим
обставинам. ОСОБА_7, допитана в судовому
засіданні, заперечує факт передачі
саме нею коштів ОСОБА_2, крім суми в 22100
доларів США, зазначаючи проте, що кошти
ОСОБА_2 передавав її чоловік ОСОБА_6, з
яким вона перебуває у зареєстрованому
шлюбі, оскільки вона перебувала на
роботі в м.Москва, що підтверджується
наданими проїзними квітками.

Відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_2 дані обставини належними
доказами не спростовані.

З урахуванням встановлених обставин та
наданих доказів, суд вважає, що ОСОБА_2
отримано від ОСОБА_6 сума в розмірі 60000
доларів США, що в еквіваленті складає
757073,88 грн., як безпідставно отримані, а
тому ці кошти підлягають стягненню з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, а тому позов
ОСОБА_6 в цій частині підлягає
задоволенню, тоді як у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 в частині
визнання виплати ОСОБА_6 грошових
коштів по розписці в розмірі 479 580,00 грн.,
як дійсну оплату за договором
купівлі-продажу квартири від 24
листопада 2009 року слід відмовити.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6
про стягнення моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. (а.с.2-4 т.1), то ці вимоги
задоволенню не підлягають, як такі, що
не ґрунтуються на вимогах Закону.

Щодо зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом 24 листопада 2009
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено
попередній договір дарування, який
посвідчений державним нотаріусом
Шостої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Драпатою О.М. та
зареєстрований в реєстрі під № 3-3178.

ОСОБА_2 вважає, що дані договори були
укладені, щоб приховати основний
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, та просить визнати вказані
правочини удаваними, відповідно до 1.ч
ст. 235 ЦК України.

Відповідно до ч.1. ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
лише в межах заявлених позивачем вимог
та зазначених і доведених ним обставин.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторону, яка
посилається на доказувані обставини як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Суд не може погодитися з посиланнями
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9
на ст. 235 ЦК України, оскільки позивачем
не надано жодного доказу на
підтвердження цих обставин, тоді як
обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторону, яка
посилається на доказувані обставини як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, суд вважає, що попередній
договір дарування укладений між
сторонами 24 листопада 2009 року є
нікчемним, оскільки він стосувався
нерухомого майна, якого не було.

Із вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу особа може
звернутися до суду у межах строку
позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Спірний договір укладено 24 листопада
2009 року, тобто строк звернення до суду
до 24 листопада 2012 року, тоді як позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся
до суду лише 20 червня 2013 року (а.с.68 т.1).

Таким чином, у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 в частині визнання
попереднього договору дарування від 24
листопада 2009 року слід відмовити у
зв'язку із пропуском строку звернення
до суду.

Що стосується позовних вимог третьої
особи ОСОБА_4 , то вони не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
29 грудня 1990 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу,
наявним в матеріалах справи.

Предметом попереднього договору
дарування нерухомого майна від 24.11.2009,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який
посвідчений державним нотаріусом
Шостої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Драпатою О.М. та
зареєстрований в реєстрі під № 3-3178 є
1/2 частина домоволодіння та ? частина
земельної ділянки АДРЕСА_2.

При укладенні угод про відчуження
спільного майна подружжя, потребують
обов'язкового нотаріального
посвідчення та має бути письмова згода
другого з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для
укладання одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Позивач ОСОБА_4 в позовній заяві
просила визнати попередній договір
дарування нерухомого майна від 24.11.2009
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
нікчемним, посилаючись на відсутність
її згоди на укладення договору. Разом з
тим, такі твердження третьої особи
ОСОБА_4 спростовуються наданими
документами Шостої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, а саме
письмовою заявою ОСОБА_4 на укладення
спірного договору.

Враховуючи результат розгляду справи
та згідно зі ст.88 ЦПК України судові
витрати віднести на рахунок держави, а
за позовом ОСОБА_4 на її рахунок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_2, суму боргу
за договором позики в розмірі 350 450
(триста п'ятдесят тисяч чотириста
п'ятдесят) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 27
424 (двадцять сім тисяч чотириста
двадцять чотири) грн. 51 коп.,
безпідставно отримані грошові кошти в
розмірі 757 073 (сімсот п'ятдесят сім тисяч
сімдесят три) грн. 88 коп., а всього 1 134 948
(один мільйон сто тридцять чотири
тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн. 39 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_6,
де третя особа ОСОБА_7, про визнання
договору позики та попереднього
договору дарування нікчемними,
визнання виплати грошових коштів як
дійсну оплату за договором
купівлі-продажу - відмовити у повному
обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_6,
ОСОБА_2, де третя особа Шоста
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання попереднього
договору дарування нікчемним -
відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають та відносяться на рахунок
ОСОБА_4

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 10 червня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець