УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
частину житлового будинку в порядку
спадкування та витребування майна із
чужого незаконного володіння за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 8 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 27 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік,
ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась
спадщина на майно, зокрема на будинок
АДРЕСА_1. На підставі рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 23
жовтня 2006 року за ОСОБА_4 було
зареєстровано право власності на
спадковий будинок, яка в подальшому
продала його ОСОБА_6 Проте це рішення
суду скасовано ухвалою апеляційного
суду Закарпатської області від від 6
вересня 2007 року, а позовну заяву ОСОБА_4
було залишено без розгляду. Рішенням
Сквирського районного суду Київської
області від 12 грудня 2007 року
ОСОБА_4 усунута від права на
спадкування після смерті батька.
Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 січня 2012 року рішення
Сквирського районного суду Київської
області від 12 грудня 2007 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
У листопаді 2007 року вона звернулась
до суду із позовом про визнання
договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, недійсним. У процесі розгляду
справи їй стало відомо, що ОСОБА_6
продав спірний будинок ОСОБА_5, яку вона
повідомила про те, що вона є
спадкоємцем ОСОБА_4, який на день смерті
був власником спірного будинку,
прийняла спадщину та має право на даний
будинок. Про незаконні дії ОСОБА_4 та
наявність права на її спадковий
будинок ОСОБА_6 було відомо. Однак
останній продав спірний будинок
ОСОБА_5, не ставлячи її до відома про
право третіх осіб на спірний будинок.
Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 1 липня 2010
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 2 жовтня 2010 року, яким
відмовлено в задоволенні позову про
визнання договорів купівлі-продажу
спірного будинку, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 1 грудня 2006 року та
ОСОБА_6 і ОСОБА_5 10 травня 2007 року,
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково, договір
купівлі-продажу будинку, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 1 грудня 2006 року,
визнано недійсним. У вказаному рішенні
зазначено, що не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсним правочинів про
відчуження цього майна, які були
вчинено на підставі недійсного
правочину. У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову.

Позивач просила визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1
чоловіком, ОСОБА_4 1/2 частину спірного
житлового будинку, витребувавши його в
останнього власника.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
8 жовтня 2013 року залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 27 січня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що об'єктом віндикаційного позову
може бути індивідуально визначене
майно, яке існує в натурі на момент
пред'явлення позову. Поточною
технічною інвентаризацією було
зафіксовано проведення капітального
ремонту житлового будинку. Тобто,
фактично спірний будинок став новим
об'єктом нерухомості, а тому
віндикаційний позов задоволенню не
підлягає.

Проте повністю погодитись із
такими висновками судів не можна, тому
що суди дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Таким вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Сквирі Київської області помер ОСОБА_4,
якому на праві власності належав
будинок АДРЕСА_1.

Після відкриття спадщини дружина,
ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 подали до
Сквирської державної нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини.

Також ОСОБА_4 звернулась до суду та
відповідно до рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 жовтня 2006 року
зареєструвала на себе право власності
на спірний будинок та 1 грудня 2006 року
продала ОСОБА_6, який 10 травня 2007 року
продав цей будинок ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 6 вересня 2007
року зазначене рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області скасовано, заяву залишено без
розгляду.

Відповідно до рішення Сквирського
районного суду Київської області від
12 грудня 2007 року ОСОБА_4
усунута від права на спадкування після
смерті батька, ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10січня 2012 року вказане
рішення Сквирського районного суду
Київської області скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Тобто, було відновлено право ОСОБА_4 на
спадкування за законом після смерті
батька, ОСОБА_4

На підставі рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 жовтня 2006 року ОСОБА_4
оформила на себе право власності на
спірний будинок та 1 грудня 2006 року
продала спірний будинок ОСОБА_6

17 липня 2007 року ОСОБА_6 продав будинок
ОСОБА_5

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду закарпатської області від
2 березня 2010 року у задоволенні позову
ОСОБА_3, до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
приватного нотаріуса ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
будинку недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 1 липня 2010
року договір купівлі-продажу спірного
житлового будинку укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 визнано недійсним.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6
та ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 укладеного 10 травня 2007
року відмовлено, оскільки права особи,
яка вважає себе власником майна, не
підлягають захисту шляхом задоволення
позову до добросовісного набувача в
порядку, встановленому ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

ОСОБА_5, будучи відповідачем у вказаних
справах про визнання права власності
на частину спірного будинку і
витребування майна з чужого
незаконного володіння, знаючи, що
будинок є спірним, здійснила самочинне
будівництво, а саме перебудувала,
добувала його. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК
України вона не набула права власності
ні на будинок, ні на збільшену його
частину.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 цього Кодексу
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

За змістом ст. 388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач)
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублено власником, викрадене
або вибуло з володіння власника не з
його волі іншим шляхом.

Проте суди всупереч ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України зазначене не врахували, не
перевірили, чи може бути спірний
будинок після проведення капітального
будівництва об'єктом права власності
чи не є будинок самочинним
будівництвом, та прийшли до
передчасного висновку про те, що ОСОБА_5
фактично створила новий об'єкт
нерухомості, а тому віндикаційний
позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
8 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 27 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко