Справа №592/3591/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Фоменко І. М.Номер
провадження 22-ц/788/734/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В., Криворотенка В. І.,

за участю секретаря судового засідання
-Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данкор Медіа»,
ОСОБА_4

про визнання недостовірними поширених
відомостей та спростування
розповсюдженої недостовірної
інформації,

В С Т А Н О В И
Л А:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволений частково.

Визнані порушеними права ОСОБА_5 на
повагу до його гідності, честі та
ділової репутації зі сторони ОСОБА_3
через публікацію ІНФОРМАЦІЯ_2 у
тижневику «Данкор» НОМЕР_1 у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо вимагання та
одержання хабара.

Визнані недостовірними наступні
відомості, що поширені ОСОБА_3 через
публікацію ТОВ «Данкор медіа» та
ОСОБА_4 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розміщеної у тижневику «Данкор» НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

«… заммэра Сум ОСОБА_5 вымогал и
получал от него взятки на общую сумму 42
тыс.долларов за содействие в получении
земельних участков на АДРЕСА_1, в так
называемом «Вишнёвом саду»»;

- «В эту историю с «Вишнёвым садом»
ОСОБА_5 сам меня втянул, - утверждает
предприниматель ОСОБА_3»,

- «Он предложил мне участки под
строительство торгового центра»,

- «В 2007 году он как-то сказал мне, что на
Курской есть неплохой участок
торгово-офисного назначения. Можно
взять в аренду и без конкурса, если
землю разбить на участки по 9 соток с
копейками. Но земля, мол, там дорогая,
поэтому за решение вопроса на сессиях я
должен заплатить пять тысяч долларов
за сотку»,

- «Потом ОСОБА_5 сообщил, что они
согласны отдать по две и он сам все
сделает - заявление в горсовет сам
напишет от нашего имени. В итоге за
получение земли в аренду (!), а не в
собственность (!) я отдал ОСОБА_5 40 тыс.
долларов, так как получал два участка
почти по 10 соток на себя и компаньона
ОСОБА_10. Ещё две тысячи он взял с меня на
установку какой-то детской площадки
тоже в Курском микрорайоне. Деньги
ОСОБА_5 взял, а землю я, по сути, так и не
получил. Вот так заммэра берёт взятки
да ещё и кидает людей».

- «А 40 тыс.долларов - в карман ОСОБА_5»,

- «Я неоднократно просил его вернуть
деньги, обсудить сложившуюся ситуацию,
но он делает вид, что не понимает, о чём
идёт речь, при этом намекая: раз две
сессии я прошёл, он свои обязательства
выполнил».

Зобов'язано ТОВ«Данкор Медіа»
спростувати розповсюджену
недостовірну інформацію про ОСОБА_5,
поширену ОСОБА_3 та викладену за
авторством ОСОБА_4 у тижневику «Данкор»
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
повідомлення про ухвалене у справі
судове рішення включаючи публікацію
його тексту у найближчому номері
тижневику «Данкор», який буде випущено
після набрання судовим рішенням
законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
ОСОБА_5 в задоволенні його позову
повністю, а також судові витрати у
справі покласти на останнього.

При цьому зазначає, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції не
досліджуючи матеріали справи, не
беручи до уваги пояснень свідків, які
прямо вказували на факт отримання
ОСОБА_5 від нього 42 000 доларів США, не
беручи до уваги письмових та інших
доказів, а саме роздруківки та аудіо
запису розмови між ним та ОСОБА_5, де
останній пообіцяв допомогти йому у
вирішенні питання щодо надання
земельної ділянки в оренду та з його
боку були вжиті всі можливі дії,
ігноруючи заперечення та клопотання
ОСОБА_3 щодо витребування письмових
доказів, суд безпідставно та по
надуманих мотивах частково
задовольнив позов. Також не
погоджується з висновком суду, який у
своєму рішенні як на підставу
часткового задоволення позову
послався на те, що відповідач не навів
доказів на підтвердження того, що
позивач притягувався до кримінальної
відповідальності за незаконне
вимагання та одержання хабара і
стосовно нього набув законної сили
обвинувальний висновок.

Крім того, суд у рішенні не надав
належної оцінки поясненням свідка
ОСОБА_10 стосовно того, що останній був
особисто присутнім при одержанні
ОСОБА_5 від ОСОБА_3 коштів у сумі 20 000
доларів США, які у сукупності з
роздруківкою аудіозапису та самим
аудіозаписом є безперечним доказом
достовірності інформації, викладеної
ОСОБА_3 у тижневику «Данкор».Також
вважає, що суд з власної ініціативи
вийшов за межі позову та самостійно
змінив суть позову, чим порушив принцип
диспозитивності та рівності сторін у
судовому процесі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
суду слід було б врахувати те, що
позивач обіймав посаду заступника
міського голови, а ому, межі допустимої
інформації щодо нього, як посадової
особи, можуть бути ширшими порівняно із
звичайними людьми, про що йдеться в
Рішенні Конституційного Суду України
від 1- квітня 2003 року № 8рп/2003. Із змісту
статті можна дійти висновку, що вона
направлена не на приниження честі,
гідності чи ділової репутації
позивача, а на доведення до широкого
кола осіб оцінки діяльності посадової
особи щодо конкретного випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11, який
проти скарг заперечує, пояснення
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данкор Медіа»
ОСОБА_12, яка підтримує апеляційні
скарги, вивчивши матеріали справи,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що останній довів належними та
допустимими доказами обставини, на які
посилався у позові. А відповідачами,
всупереч ч.3 ст.277 ЦК та ст.ст. 57-60 ЦПК
України не доведено того, що відповідає
дійсності інформація стосовно ОСОБА_5
поширена у статті ОСОБА_4 тижневика
«Данкор» НОМЕР_1 та в мережі Internet за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 під заголовком
««ІНФОРМАЦІЯ_1»», а саме, що позивач
ОСОБА_5, будучи заступником міського
голови міста Суми, вимагав та отримав
від відповідача ОСОБА_3 хабар на
загальну суму 42 000 доларів США за
сприяння у отриманні ним та його
компаньйоном ОСОБА_10 земельних ділянок
по АДРЕСА_1 в так званому «Вишневому
саду».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам та суд дійшов їх з
дотриманням та правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
тижневику «Данкор» НОМЕР_1 та в мережі
Internet за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_3опубліковане звернення
відповідача ОСОБА_3 та надане ним
інтерв'ю ОСОБА_4 під загальною назвою
««ІНФОРМАЦІЯ_1». У статті зазначається,
що ОСОБА_3 звернувся до редакції
тижневика «Данкор» із заявою про
вимагання та отримання від нього
хабара заступником міського голови
міста Суми ОСОБА_5 Зокрема, у статті
йдеться про наступне:

«… заммэра Сум ОСОБА_5 вымогал и
получал от него взятки на общую сумму 42
тыс. долларов за содействие в получении
земельных участков на АДРЕСА_1, в так
называемом «Вишнёвом саду»»;

- «В эту историю с «Вишнёвым садом»
ОСОБА_5 сам меня втянул, - утверждает
предприниматель ОСОБА_3»,

- «Он предложил мне участки под
строительство торгового центра»,

- «В 2007 году он как-то сказал мне, что на
Курской есть неплохой участок
торгово-офисного назначения. Можно
взять в аренду и без конкурса, если
землю разбить на участки по 9 соток с
копейками. Но земля, мол, там дорогая,
поэтому за решение вопроса на сессиях я
должен заплатить пять тысяч долларов
за сотку»,

- «Потом ОСОБА_5 сообщил, что они
согласны отдать по две и он сам все
сделает - заявление в горсовет сам
напишет от нашего имени. В итоге за
получение земли в аренду (!), а не в
собственность (!) я отдал ОСОБА_5 40 тыс.
долларов, так как получал два участка
почти по 10 соток на себя и компаньона
ОСОБА_10. Ещё две тысячи он взял с меня на
установку какой-то детской площадки
тоже в Курском микрорайоне. Деньги
ОСОБА_5 взял, а землю я, по сути, так и не
получил. Вот так заммэра берёт взятки
да ещё и кидает людей».

- «А 40 тыс.долларов - в карман ОСОБА_5»,

- «Я неоднократно просил его вернуть
деньги, обсудить сложившуюся ситуацию,
но он делает вид, что не понимает, о чём
идёт речь, при этом намекая: раз две
сессии я прошёл, он свои обязательства
выполнил».

Місцевим судом також встановлено, що
поширена у наведеній статті інформація
містить фактичні дані щодо вимагання
та отримання хабара позивачем від
відповідача ОСОБА_3 за земельні ділянки
по АДРЕСА_1, до яких він не мав ніякого
відношення.

Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань (стаття 34).

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
щодо особи, яка померла, належить
членам її сім'ї, близьким родичам та
іншим заінтересованим особам.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює. Якщо особа, яка
поширила недостовірну інформацію,
невідома, фізична особа, право якої
порушено, може звернутися до суду із
заявою про встановлення факту
недостовірності цієї інформації та її
спростування. Якщо недостовірна
інформація міститься у документі, який
прийняла (видала) юридична особа, цей
документ має бути відкликаний. Фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено у друкованих або інших
засобах масової інформації, має право
на відповідь, а також на спростування
недостовірної інформації у тому ж
засобі масової інформації в порядку,
встановленому законом. Якщо відповідь
та спростування у тому ж засобі масової
інформації є неможливими у зв'язку з
його припиненням, така відповідь та
спростування мають бути оприлюднені в
іншому засобі масової інформації, за
рахунок особи, яка поширила
недостовірну інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
незалежно від вини особи, яка її
поширила. Спростування недостовірної
інформації здійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична
особа має право на недоторканність
своєї ділової репутації. Фізична особа
може звернутися до суду з позовом про
захист своєї ділової репутації.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з мето обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду. Суб'єкти
інформаційних відносин звільняються
від відповідальності за розголошення
інформації з обмеженим доступом, якщо
суд встановить, що ця інформація є
суспільно необхідною. Додаткові
підстави звільнення від
відповідальності засобів масової
інформації та журналістів
встановлюються законами України "Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні", "Про телебачення і
радіомовлення", "Про інформаційні
агентства" та іншими.

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», вибір
способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві. Разом із тим,
особа, право якої порушено, може обрати
як загальний, так і спеціальний способи
захисту свого права, визначені законом,
який регламентує конкретні цивільні
правовідносини. У зв'язку з цим суди
повинні брати до уваги, що відповідно
до статті 275 ЦК захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
Кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків, що
їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації та/або право
на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права (стаття 278 ЦК)
тощо.

Згідно п. 4 зазначеної Постанови чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. Під
діловою репутацією юридичної особи, у
тому числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Відповідно п. 15 зазначеноїПостанови
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Матеріали справи свідчать про те, що
відбулося поширення інформації через
засоби масової інформації; що поширена
інформація стосується безпосередньо
позивача у справі; що ця інформація є
недостовірною, такою, що не відповідає
дійсності і підтвердженням цьому є
постанова про закриття кримінального
провадження за відсутністю події
злочину, копія якої долучена
апеляційним судом до матеріалів
справи; що порушена інформація порушує
особисті немайнові права позивача.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до частини
другої статті 471 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Таким чином, відповідно до
статті 277 ЦК не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
частиною першою статті 277 ЦК та
відповідним законодавством правом на
відповідь, а також на власне тлумачення
справи (стаття 37 Закону про пресу,
стаття 65 Закону України "Про
телебачення і радіомовлення") у тому ж
засобі масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Поширену відповідачем інформацію не
можливо вважати оціночними судженнями,
оскільки вона містить конкретні факти
щодо отримання хабара ОСОБА_5, й більш
того, ОСОБА_3, звертаючись із заявою до
правоохоронних органів, викладав
інформацію щодо отримання хабара
ОСОБА_5 як факт, що мав місце. Але за
результатами проведеної перевірки
зазначений факт не підтвердився.

У п. 21 вищезазначеної Постанови Пленуму
Верховного суду України йдеться про те,
що суди повинні враховувати положення
Декларації про свободу політичних
дебатів у засобах масової інформації
(далі - Декларація), схваленої 12 лютого
2004 року на 872-му засіданні Комітету
Міністрів Ради Європи, а також
рекомендації, що містяться у Резолюції
1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради
Європи про право на недоторканість
приватного життя. Зокрема, у названій
Резолюції зазначається, що публічними
фігурами є особи, які обіймають
державні посади і (або) користуються
державними ресурсами, а також усі ті,
хто відіграє певну роль у суспільному
житті (у галузі політики, економіки,
мистецтва, соціальній сфері, спорті чи
в будь-якій іншій галузі).У статтях 3, 4, 6
Декларації вказується, що оскільки
політичні діячі та посадові особи, які
обіймають публічні посади або
здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
"виставити" себе на публічне політичне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. У зв'язку з
цим, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як на одну з підстав скасування
постановленого у справі рішення,
ОСОБА_4 посилається на публічність
особи позивача. ОСОБА_5 дійсно на той
час обіймав посаду заступника
міського голови, був публічною особою,
межа допустимої критики щодо нього є
значно ширшою, з чим можливо
погодитись, але поширення відомостей
щодо факту отримання хабара позивачем
є перебільшенням гострої та сильної
громадської критики у засобах масової
інформації.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, надав належну оцінку зібраним у
справі доказам та дійшов правильного
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права і
підстав для його зміни чи скасування не
вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись 307
ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту.
проголошення.

Головуючий-

Судді-