Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко
Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства заводу
«Електроважмаш» про поновлення на
роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 7 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства заводу «Електроважмаш»
(далі - ДП завод «Електроважмаш») про
поновлення на роботі та виплату
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 15 серпня

2011 року він був прийнятий на роботу до
ДП завод «Електроважмаш» на посаду
майстра стрижневої дільниці цеху № 111
сталевого литва та термообробки,
відповідно до наказу від 15 серпня 2011
року № 921-к.

Наказом «Про накладення на ОСОБА_3
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення» від 25 березня 2013 року № 388-к
його було звільнено з роботи за прогул,
вчинений 12 березня 2013 року.

Позивач просив поновити його на посаді,
стягнути з ДП завод «Електроважмаш» на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 вересня

2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Поновлено

ОСОБА_3 на посаді майстра стрижневої
дільниці цеху № 111 сталевого литва та
термообробки. Допущено негайне
виконання рішення в частині поновлення
на посаді. Стягнуто з ДП завод
«Електроважмаш» на користь ОСОБА_3
середню заробітну плату за весь час
вимушеного прогулу з 26 лютого по 18
вересня 2013 року включно в сумі 8 565 грн

40 коп., 1 000 грн моральної шкоди. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Справа переглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду
Харківської області від 7 квітня 2014
року рішення Московського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ДП заводу «Електроважмаш»
про поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Харківської області від 7 квітня 2014
року та залишити в силі рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 19 вересня

2013 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідача не було підстав для
розірвання трудового договору на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України,
оскільки позивач надав заяву про
надання йому відпустки без збереження
заробітної плати, яка за бажанням
працівника надається йому в
обов'язковому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що позивачем
не доведено відсутності останнього на
робочому місці з поважних причин 12
березня 2013 року, оскільки на цей день
позивач відпустки не просив, а
поважність його відсутності на
робочому місці в цей день підтверджено
тільки протягом 1 год 10 хв.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював
на посаді майстра стрижневої дільниці
цеху № 111 сталевого литва та
термообробки ДП заводу
«Електроважмаш».

Наказом ДП заводу «Електроважмаш» від
25 березня 2013 року

№ 388-к ОСОБА_3 було звільнено на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогул вчинений 12 березня 2013 року без
поважних причин.

4 березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
адміністрації підприємства із заявою
про надання відпустки без збереження
заробітної плати за сімейними
обставинами 11 березня 2013 року та 12
березня

2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у

ОСОБА_3 помер онук - ОСОБА_4 (а. с. 111).

Разом з позивачем проживає його мати
ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, яка хворіє на цукровий
діабет II типу середньої тяжкості, ст.
субкомпенсації СДС, ішемічної форми,
ступеня пораження по Вагнеру II В,
інфікована трофічна язва І п. лівої
стопи та відповідно до виписки
потребує постійного амбулаторного
нагляду ендокринолога, хірурга та
кардіолога за місцем проживання (а. с.
72).

11 березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
адміністрації підприємства з заявою
про надання відпустки без збереження
заробітної плати на 11 березня 2013 року, у
зв'язку з тяжкою хворобою матері та
смертю онука. Вказана відпустка була
надана на 11 березня 2013 року

а. с. 71).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення терміну
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за

п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» із подальшими змінами, у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи не
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Законом України від 15 листопада 1996 pоку

№ 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон)
передбачено надання двох видів
відпусток без збереження заробітної
плати: відпусток, що надаються
працівникам на підставі суб'єктивного
права, тобто в обов'язковому порядку, і
відпусток, що надаються за погодженням
сторін трудових відносин - роботодавця
і працівника.

Згідно зі ст. 25 Закону відпустка без
збереження заробітної плати за
бажанням працівника надається в
обов'язковому порядку: працівникам у
разі смерті рідних по крові або по
шлюбу: чоловіка (дружини), батьків
(вітчима, мачухи), дитини (пасинка,
падчерки), братів, сестер - тривалістю
до

7 календарних днів без урахування часу,
необхідного для проїзду до місця
поховання і назад; інших рідних -
тривалістю до 3 календарних днів без
урахування часу, необхідного для
проїзду до місця поховання і назад;
також працівникам для догляду за
хворим рідним по крові або по шлюбу,
який за висновком медичного закладу
потребує постійного стороннього
догляду, - тривалістю, визначеною в
медичному висновку, але не більше

30 календарних днів.

У даних випадках відпустка надається з
дня, зазначеного робітником, у межах
періоду, протягом якого тривала
обставина, яка дає право на відпустку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд апеляційної
інстанції у порушення вимог ст. 214 ЦПК
України не звернув уваги на обставини,
які мають значення для вирішення
справи, а тому постановив хибне
рішення.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із
законом, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що ухвалене
судом першої інстанції рішення не
відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, так як він є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що
апеляційним судом помилково скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 7 квітня 2014 року скасувати,
а рішення Московського районного суду
м. Харкова від

19 вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік