Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1900/14
Головуючий у 1 інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Вільнянського нотаріального округу
ОСОБА_5, про накладення стягнення на
спадкове майно в рахунок погашення
боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, який
в ході судового розгляду уточнила.У
позові зазначалось, що 30.03.2012 року між
позивачем та приватним підприємцем
(далі - ПП) ОСОБА_6 було укладено договір
№28, згідно якого ПП ОСОБА_6 зобов'язався
надати позивачу місце під автомобіль
на автостоянці, здійснювати охорону та
нести відповідальність за збереження і
цілісність автомобіля. 01.10.2012 року
після 17 год. позивач поставила на
стоянку автомобіль на місце №10.
Автомобіль вночі було пошкоджено
вогнем. Відповідно до висновку №57
експертного автотоварознавчого
дослідження від 25.05.2012 року вартість
матеріальних збитків склала 35868,19 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер і
спадкоємцем, яка прийняла спадщину
після його смерті є відповідач. 20.03.2012
року позивачем через приватного
нотаріуса була направлена претензія до
відповідача про сплату боргу.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд в рахунок
погашення боргу спадкодавця ОСОБА_6
перед нею у розмірі 35868,19 грн. накласти
стягнення на спадкове майно, яке
отримала відповідач як спадкоємиця
ОСОБА_6 та стягнути судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
провадження, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
виходячи з такого.

Суд першої інстанції, відмовляючи
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог,
дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не
може бути правонаступником обов'язків
її батька, набутих ним як фізичною
особою-підприємцем, оскільки згідно ст.
1219 ЦК України такі обов'язки не входять
до складу спадщини, оскільки
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця.

Однак, з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується з таких підстав.

Згідно до приписів ст.ст.1219, 608 ЦК
України не входять до складу спадщини
права та обов'язки, що нерозривно
пов'язані з особою спадкодавця,
зокрема, зобов'язання припиняється
смертю боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст. 1218, ч. 1 ст. 1231 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок смерті.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України в
постанові від 04 грудня 2013 року в справі
№ 6-125цс13, згідно зі статтями 51, 52, 598-609 ЦК
України, статтями 47-49 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
однією із особливостей підстав
припинення зобов'язань для фізичної
особи-підприємця є те, що у випадку
припинення суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи (виключення
з реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності) її зобов'язання за
укладеними договорами не припиняються,
а залишаються за нею як фізичною
особою, оскільки фізична особа не
перестає існувати. Фізична
особа-підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що з огляду на те, що фізична
особа-підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, яке в свою чергу підлягає
успадкуванню, то і відповідні
зобов'язання фізичної особи-підприємця
входять до складу спадщини і
переходять до спадкоємців в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За змістом статті 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є
власницею автомобіля DAEWOO MATIZ,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.9).

30 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ПП
ОСОБА_6 було укладено договір №28,
відповідно до якого ОСОБА_6
зобов'язався надати ОСОБА_3 місце під
автомобіль на автостоянці, здійснювати
охорону та нести відповідальність за
збереження і цілісність автомобіля
(а.с.10).

Суд першої інстанції правильно оцінив
вказані правовідносини між позивачем
та ПП ОСОБА_6, як договір зберігання, що
регулюються Главою 66 ЦК України.

02 жовтня 2012 року на автостоянці за
адресою м.Вільнянськ, вул..Бочарова, що
належить ПП ОСОБА_6 автомобіль DAEWOO MATIZ,
реєстраційний номер НОМЕР_1, частково
знищено під час пожежі (а.с.11).

Слідчим відділом Вільнянського РВ
ГУМВС України в Запорізький області
порушено кримінальну справу №6641219 за
фактом знищення чужого майна шляхом
підпалу вказаного автомобіля. Особу,
яка скоїла злочин, встановлено не було,
у зв'язку з чим зазначена кримінальна
справа зупинена (а.с.13).

Відповідно до висновку експертного
авто товарознавчого дослідження №57
від 28 листопада 2012 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер НОМЕР_1,
спричиненого пожежею, складає 80937,53грн.,
а ринкова вартість зазначеного
автомобіля становить 35868,19грн.(а.с.14-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що
підтверджується актовим записом про
смерть №211 від 04.10.2012 року (а.с.61).

Єдиною спадкоємицею після смерті
ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, проте не
оформила право власності, є відповідач
- ОСОБА_4

20.03.2013 року позивачем через приватного
нотаріуса Вільнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 була
направлена відповідна претензія до
відповідача (а.с.7-8).

Згідно до приписів ст.951 ЦК України
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у
розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі
суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її
якість змінилася настільки, що вона не
може бути використана за первісним
призначенням, поклажодавець має право
відмовитися від цієї речі і вимагати
від зберігача відшкодування її
вартості.

Згідно до ч.1 ст.1231 ЦК України до
спадкоємця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збитки),
яка була завдана спадкодавцем.

ОСОБА_3, як поклажедавець, має право на
відшкодування від ОСОБА_4 (спадкоємця
зберігача ОСОБА_6) збитків спричинених
пошкодженням належного їй автомобіля в
межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Компетенція у
питаннях щодо належності і
допустимості доказів належить
виключно суду і питання про
необхідність застосування спеціальних
знань в прийнятті того чи іншого доказу
також належить виключно суду.

Як вбачається із позовних вимог, ОСОБА_3
визначає розмір таких збитків у
вигляді ринкової вартості такого
автомобіля на момент пошкодження,
посилаючись на висновки експертного
авто товарознавчого дослідження №57
від 28 листопада 2012 року, що складає
35868,19грн. (а.с.17). З наданої відповідачем
експрес оцінки вбачається, що ринкова
вартість аналогічного автомобіля
станом на жовтень 2012 року становить
лише 28500грн. (а.с.122). Надані сторонами
докази про розмір ринкової вартості
автомобіля є письмовими доказами, з
огляду на те, що вказане експертне авто
товарознавче дослідження проведено
без повідомлення іншої сторони,
експерт не попереджався про
кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від
27 березня 1992 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
роз'яснено, що постановляючи рішення
про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду».

Позивач ОСОБА_3 пояснювала суду, що вже
не має у своєму розпорядженні
вказаного автомобіля, оскільки
останній був проданий нею за простою
письмовою угодою за 1200грн.(а.с.111). Однак,
згідно наданої відповідачем ОСОБА_4
оцінки ринкова вартість залишків
автомобіля після пожежі становить
21500грн. (а.с.123).

Отже вбачається конкуренція між
письмовими доказами, наданими
сторонами на підтвердження розміру
ринкової вартості автомобіля до та
після пожежі. Відповідно, конкуренція
доказів, тобто наявність аналогічних
письмових доказів і взаємовиключних
документів щодо розміру ринкової
вартості спірного автомобіля, на думку
судової колегії, могла бути вирішена
шляхом призначення судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачу ОСОБА_4 судом першої
інстанції було відмовлено у
задоволенні клопотань про призначення
судової експертизи на предмет
встановлення розміру збитків, що
завдано позивачу (а.с.106-107, 113-114).

В судовому засіданні апеляційного
суду, сторони, посилаючись на те, що
вказаний автомобіль вже не перебуває у
розпорядженні позивача, не заявляли
клопотань про призначення відповідної
судової експертизи.

З огляду на положення ст.ст.10, 60 ЦПК
України колегія суддів дійшла висновку
про те, що позивач, на якого
покладається тягар доведення позовних
вимог, не довела в належний спосіб суду
розмір збитків, яких вона зазнала
внаслідок пошкодження належного їй
автомобіля. Між тим, колегія суддів не
погоджується з твердженнями
відповідача про те, що позивач не довів
обсяг спадкового майна, оскільки в
даному випадку саме на відповідачеві,
як на спадкоємці, який прийняв і не
оформив право власності на спадок,
лежить тягар доведення того, що
вартість успадкованого майна є меншою,
ніж вимоги позивача.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
підлягає зміні в частині підстав
правового обґрунтування відмови у
задоволенні позову. Позов не підлягає
задоволенню не через пред'явлення його
до неналежного відповідача, а через
недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 12 лютого
2014 року по цій справі змінити.
Відмовити у задоволенні позову з інших
правових підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте воно може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: