У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Конюхівська сільська рада
Стрийського району Львівської області,
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 25 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із указаним позовом, у якому
просила усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,05 га, зобов'язати ОСОБА_4
повернути 0,05 га земельної ділянки та
стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона проживає у будинку, який
розташований по АДРЕСА_1. Вказаний
будинок побудовано на земельній
ділянці площею 0,15 га, яку було надано
виконавчим комітетом Стрийської
районної ради 15 грудня 1962 року її бабці
ОСОБА_5, і належав колгоспному двору,
головою якого остання і була. У 2009 році
вона отримала право власності на цей
будинок, а у 2010 році вона приватизувала
частину земельної ділянки площею 0,10 га.
Решту земельної ділянки площею 0,05 га
самовільно захопила ОСОБА_4, яка
проживає у сусідньому будинку, що
розташований по АДРЕСА_2. У акті
перевірки від 5 липня 2012 року комісією
Конюхівської сільської ради
встановлено, що ця частина земельної
ділянки площею 0,05 га є спірною, а
повернення історичних меж не
відноситься до компетенції сільської
ради, тому їй було запропоновано
звернутися до суду.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 25
березня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 11 грудня 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 у користуванні земельною
ділянкою площею 0,0318 га. Зобов'язано
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 зайняту
земельну ділянку площею 0,0318га.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем доведено
факт порушення її права на
користування земельною ділянкою
площею 0,05 га з боку відповідача, а тому
воно підлягає судовому захисту.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За правилами ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

У ході розгляду даної справи в суді
були виявлені суттєві розбіжності між
обрисами земельних ділянок сторін та
фактичними обмірами відгороджених
сторонами територій.

Окрім того, матеріали справи також
містять суперечливі дані щодо
приналежності спірної земельної
ділянки площею 0,05 га. Так, відповідно до
довідки голови Конюхівської сільської
ради від 13 грудня 2012 року № 307
спірна земельна ділянка знаходилась і
постійно обліковувалась згідно запису
в погосподарській книзі до присадиби
ОСОБА_4 з моменту утворення
Конюхівської сільської ради - з 1994 року
(а. с. 47). А відповідно до акту перевірки
заяви ОСОБА_6 від 25 травня 2012 року,
затвердженим тим же головою
Конюхівської сільської ради, комісія з
питань земельних відносин визнала, що
земельна ділянка площею 0,05 га є спірною
і по ній неможливо вирішити суперечку,
оскільки повернення історичних меж не
є її компетенцією. Також в акті
зазначено, що є невідповідність
архітектурних схем-планів 70-их років із
реальною картиною сьогодення.

Таким чином, суду необхідно було
встановити за рахунок чиїх саме земель
відбулося зменшення земельної ділянки
позивачки на 0,05 га, що має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

З'ясування вищевказаних обставин, які
мають значення для справи, потребує
спеціальних знань, а тому у справі
необхідно було провести
земельно-технічну експертизу.

Окрім наведеного, суд, ухвалюючи
рішення про зобов'язання ОСОБА_4
повернути ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,0318 га, не звернув уваги на те, що
ОСОБА_3 у своїй позовній заяві не
ставила питання про повернення
земельної ділянки саме їй.

Також судом не досліджено яким чином,
та на підставі яких правовстановлюючих
документів ОСОБА_4 має повернути
земельну ділянку ОСОБА_3, не
встановлено хто саме є власником
спірної земельної ділянки, оскільки
відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
лише власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, розглядаючи справу, як суд
першої інстанції, так і апеляційний
суд, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, належним чином не з'ясували
підстави заявленого позову; не
встановили, чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, чи належними доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 25
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 11
грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко