Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2154/14
Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 26 березня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, який в ході розгляду справи
було уточнено.

В обґрунтування позову зазначав, що між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 15.05.2008
року було укладено кредитний договір №
ZPGMGА. Відповідно до п. 1.1.
кредитного договору Банк зобов'язався
надати відповідачу кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 43 925,00 доларів
США строком до 15.05.2028р., а ОСОБА_4
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_3 15.05.2008р. уклали договір іпотеки
№ ZPGMGА. Згідно з п. 33.3 договору
іпотеки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 34,17 кв.м.,
житловою площею 20,30 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав
в повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит
в розмірі, передбаченому умовами
кредитного договору.

В свою чергу, ОСОБА_4 не надав своєчасно
банку грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
таким чином, він зобов'язання за
кредитним договором не виконав.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та 07.02.2011 року суд ухвалив
рішення звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«Приватбанк».

Звернення стягнення на передане в
іпотеку житлове приміщення є підставою
для виселення всіх мешканців. Таким
чином, відповідачі підлягають
виселенню з вищевказаної квартири.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд виселити
відповідачів з квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року
позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, які
зареєстровані та проживають у
квартирі, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позов та виселяючи
відповідачів з іпотечної квартири, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що існує судове рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру, з якої добровільно
відповідачі не виселилися.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 15.05.2008 року було
укладено кредитний договір №
ZPGMGА, за умовами якого Банк
зобов'язався надати відповідачу кредит
у вигляді кредитної лінії у розмірі 43
925,00 доларів США строком до 15.05.2028р., а
ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором (а.с. 4-9).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачами ОСОБА_4
та ОСОБА_3 15.05.2008р. було укладено договір
іпотеки, відповідно до якого останні
надали в іпотеку нерухоме майно -
квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Предмет
іпотеки належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
рівних частках кожному на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло (а.с. 10-12).

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2010 року по справі за позовом ЗАТ
КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку у задоволенні
позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 07 лютого 2011
року апеляційна скарга ПАТ КБ
„ПриватБанк" задоволена частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2010 року
по даній справі скасовано та ухвалено
нове рішення наступного змісту:

„Позов ПАТ КБ „ПриватБанк"
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості у
розмірі 38955,16 доларів США, яка
складається із заборгованості за
кредитом у розмірі 36371,46 доларів США,
заборгованості за відсотками у розмірі
2257,42 доларів США, заборгованості з
комісії у розмірі 206,94 доларів США, 119,34
доларів США пені за несвоєчасне
погашення кредиту, за укладеним ЗАТ КБ
„ПриватБанк" (правонаступник - ПАТ КБ
„ПриватБанк") з ОСОБА_4 кредитним
договором № ZPGMGА від 15.05.2008 року
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру загальною площею 34,17 кв.м,
житловою площею 20,3 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності, в рівних
частках кожному, на підставі свідоцтва
№ 16982 про право власності на житло,
виданого Шевченківською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради 15.01.2005 року, та договору про поділ
нерухомого майна (квартири), що є
спільною сумісною власністю,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 15.05.2008 року за реєстровим
№ 357, вартістю 252500 грн., шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № ZPGMGА
від 15.05.2008 року) Публічним акціонерним
товариством комерційним банком
„ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50) з укладанням
від імені відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ „Приватбанк"
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ „ПриватБанк" судові витрати: 1700
грн. та 850 грн. - судового збору, 30 грн. та
120 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, всього 2700 грн. у рівних
частках , тобто по 1350 грн. з кожного.

В задоволенні позовних вимог про
виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у відділі у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області, - відмовити" - а.с.
13-15.

Письмова вимога про добровільне
звільнення квартири АДРЕСА_1 № 30.1.0.0/2-557
від 27.08.2013р. була направлена позивачем
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 рекомендованими
листами з повідомленням 02.09.2013р. (а.с. 16,
17-19).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 36 цього Закону сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК
Української РСР та ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" випливає, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про зверненням
стягнення на предмет іпотеки з
виселенням мешканців, а стосується
позасудового врегулювання звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалене рішення суду про виселення
підлягає виконанню у порядку,
визначеному Законом України "Про
виконавче провадження".

Викладене вище спростовує доводи
апеляційної скарги щодо порушення
Банком вимог ст. 40 Закону України "Про
іпотеку".

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки є повторенням обставин, якими
ОСОБА_3 обґрунтовувала свої
заперечення проти позову, всебічна
оцінка яким була дана судом першої
інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: