Справа №591/2332/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Мальована-Когер В. В.Номер
провадження 22-ц/788/1335/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 50
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 17 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
дитини, -

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 17 червня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 500 грн., щомісячно, до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи стягнення з 07 квітня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи,,порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити зазначене
рішення суду.

При цьому доводить, що суд першої
інстанції не врахував ту обставину, що
він не має роботи та інших доходів з
яких міг би сплачувати аліменти на
дитину в розмірі 500 грн.

Вказує, що він може сплачувати аліменти
у розмірі 30% від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, представника
позивача ОСОБА_6, який заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
обов'язком ОСОБА_3 є утримання дитини
до досягнення нею повноліття. При
визначенні аліментів у розмірі 500 грн.
на малолітнього сина ОСОБА_7,
відповідно до вимог ст.182 СК України,
враховував стан здоров'я та
матеріальне становище дитини та
відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Частиною 2 статті 27 Конвенції про права
дитини передбачено, що батько (-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою (ч. 3
ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право
на утримання, яке кореспондується з
конституційним обов'язком батьків
утримувати дітей до їх повноліття та
знайшло своє закріплення у Сімейному
кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання
дитини є одним із способів захисту
інтересів дитини, забезпечення
одержання нею коштів, необхідних для її
життєдіяльності.

Стаття 184 СК України передбачає
можливість визначення розміру
аліментів на утримання дитини у
твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів
на утримання дитини, яка не є
одноразовим платежем, а твердою
грошовою сумою визначеною судом на
утримання дитини до її повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 21 жовтня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітня дитина проживає разом з
матір'ю ОСОБА_4 та знаходяться на її
утриманні.

Відповідач проживає окремо від сина та
позивача, матеріальну допомогу на
утримання дитини не надає.

ОСОБА_3 працездатний, має задовільний
стан здоров'я, дві вищих освіти, на
утриманні інших осіб не має, відсутні
будь-які боргові (кредитні)
зобов'язання.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
спроможність відповідача надавати
матеріальну допомогу на утримання
дитини та про необхідність визначення
розміру аліментів на її утримання у
твердій грошовій сумі, оскільки він є
працездатним, має задовільний стан
здоров'я, і спроможний платити аліменти
на утримання сина .

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності стягнення аліментів на
утримання дитини у розмірі 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку є безпідставними та
не заслуговують на увагу, оскільки
ОСОБА_3, у порушення вимог ст.ст.10, 60,
частин 1 та 2 ст.131 ЦПК України, не надав
доказів на підтвердження заперечень
проти позову, у тому числі і
неможливості сплати аліментів у
розмірі, зазначеному у ньому.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
та не дають підстав для скасування
оскаржуваного рішення місцевого суду,
ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 17 червня 2014 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -