Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1439/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Потапенка В.І., Франко В.А.

за участі секретаря судового засідання
- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Макфоксі» про зміну формулювання
підстав звільнення за трудовим
договором, зміну дати звільнення,
стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і за час
вимушеного прогулу, стягнення
вихідної допомоги, втрачених доходів,
зобов'язання надати довідку про
доходи, прийняти робочий одяг та
стягнення моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 04 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, просив змінити
підставу його звільнення на ч.3 ст. 38
КЗпП України «за власним бажанням
через порушення роботодавцем
законодавства про працю і умов
трудового договору», встановити датою
звільнення дату ухвалення судового
рішення та внести відповідні зміни
до трудової книжки, прийняти робочий
одяг та видати належно оформлений
документ про його прийняття.
Нарахувати та виплатити всю належну
заробітну плату за період з 22.10.2013
року по 29.12.2013 року, що становить 2365
грн. Сплатити компенсацію за нанесену
моральну шкоду в сумі 15000 грн., надати
вихідну допомогу у розмірі
тримісячного середнього заробітку, що
складає 5707 грн. 50 коп. Виплатити
середньомісячний заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні і
за час простою з 14.12.2013 року по дату
ухвалення судового рішення.

В обґрунтування у позові вказано, що
22.10.2013 р. він був прийнятий на роботу до
ТОВ «МакФоксі», а 31.12.2013 р. був
звільнений з роботи за власним
бажанням. Просить змінити формулювання
причин звільнення з ст. 38 КЗпП України
на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки він
подав саме таку заяву про звільнення.
Відповідачем були порушені умови
законодавства про працю, а саме пункти
5.2 та 7.3 договору № McF-263/13 порушують ст.9
КЗпП України, погіршуючи становище
працівника порівняно з законодавством
України про працю. При прийнятті на
роботу його не було ознайомлено з
посадовою інструкцією.

Також ним були виявлена
невідповідність обладнання і робочого
місця технічним вимогам та вимогам
законодавства про охорону праці. З
цього приводу позивач звертався до
відповідача з заявами про усунення
порушення прав працівника та
обов'язків роботодавця.

При прийнятті на роботу представники
ТОВ «Макфоксі» повідомили, що його
зарплата рівна мінімальній заробітній
платі, встановленій законодавством.
Разом з тим, за кожну годину роботи, в
продовж перших 50 робочих годин він буде
отримувати додаткові виплати/премії у
розмірі 5 грн., а після відробітку 50
годин - у розмірі 13 грн. 60 коп. за годину
роботи. Проте розмір виплачених йому
сум нижчий від мінімальної заробітної
плати. Заробітна плата виплачувалася 1
раз в місяць.

Численні порушення обов'язків
роботодавця призвели до сильних
моральних страждань у вигляді у
вигляді переживання почуттів страху,
невпевненості і приниження, образи від
обману і принизливого відношення
роботодавця, відчуття дискомфорту,
сумніви у власних здібностях та
існуванні справедливості. Він втратив
нормальні життєві зв'язки, та
погіршилися його стосунки з оточуючими
(зокрема погіршилося відношення до
нього робочого колективу). Через
проблеми зі сном, викликані
хвилюванням за порушення його прав і
тиском керівництва ТОВ «Макфоксі», він
вимушений купити снодійне. Також, через
неотримання заробітної плати він не
зміг купити собі теплого зимового
одягу і вимушений переживати холод і
дискомфорт від використання
непристосованого одягу. Загальну
моральну шкоду та зусилля в
організації свого життя від
неправомірних дій роботодавця ТОВ
«Макфоксі» оцінює у 15000 грн.

Також, керівництво не розглянуло його
заяву на видачу довідки про доходи і не
видало довідки про доходи, що є
порушенням ст. 49 КЗпП України та не
надало акту прийому-передачі робочого
одягу.

Під час розгляду справи позивач
неодноразово уточнював та доповнював
позовні вимоги. Остаточно просить
зобов'язати ТОВ «Макфоксі» змінити
підставу звільнення на «Звільнений за
власним бажанням у зв'язку з тим, що
власник або уповноважений ним орган не
виконує законодавство про працю,
умови трудового договору, ст.38» і
внести зміни до трудової книги ОСОБА_2;
записати у підставі звільнення перед
посиланням «ст.38» наступний запис «ч.3»,
виклавши підставу звільнення
наступним чином «Звільнений за власним
бажанням у зв'язку з тим, що власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
трудового договору, ч. 3, ст.38», внести
запис до трудової книги ОСОБА_2;
встановити дату звільнення датою
винесення судового рішення по справі
та внести зміни до трудової книги
ОСОБА_2, згідно ст.235 КЗпП України;
надати довідки згідно ст. 49 КЗпП
України, та довідку про доходи,
необхідну для Державної Служби
Зайнятості; прийняти наданий робочий
одяг та видати належно оформлений
документ про прийняття робочого одягу;
нарахувати і виплатити всю належну
заробітну плату за період з 22.10.2013 р. по
29.12.2013 р., що становить 4164 грн. 60 коп.;
виплатити середньомісячний заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні і час вимушеного прогулу з
14.12.2013 р. по дату прийняття рішення
судом, згідно ст. 117 КЗпП України, що
складає 10 557 грн. 56 коп. на 03.04.2014 р.;
надати вихідну допомогу, згідно ст. 44
КЗпП України у розмірі тримісячного
середнього заробітку, що складає 9 049
грн. 33 коп.; сплатити компенсацію за
нанесену моральну шкоду у розмірі 54 000
грн.; стягнути 3253 грн. втрачених доходів
(виплат по безробіттю від Державної
Служби Зайнятості) за 2 місяці, через
умисно помилковий запис у трудовій
книжці.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 04 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково та
зобов'язано товариство з обмеженою
відповідальністю «Макфоксі» змінити
формулювання запису в трудовій книжці
ОСОБА_2 на звільнений за власним
бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у
зв'язку з невиконанням роботодавцем
законодавства про працю, умов
трудового договору. Зобов'язано
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Макфоксі» виплатити
на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу,
передбачену ст. 44 КЗпП України, в сумі
3188 грн. 58 коп. В решті позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Макфоксі»
в дохід держави судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 просить його скасувати, з тих
підстав, що судом при вирішені спору
не правильно застосовано норми
матеріального та порушено норми
процесуального права і ухвалити нове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2 стосовно виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку і час вимушеного прогулу
через незаконне звільнення та
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та наведені у скарзі
доводи, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, із
наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні вимог позивача про
стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні та стягнення моральної
шкоди дійшов висновку, щодо
відсутності вини відповідача у
затримці отримання позивачем повного
розрахунку при звільненні та
недоведеності причинно - наслідкового
зв'язку між погіршенням стану
здоров'я та його звільненням, а отже
відсутні підстави для задоволення
вищезазначених вимог позивача.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Колегія суддів, враховуючи
нижчевикладене, дійшла висновку, що
вимога позивача щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Дійшовши висновку про те, що
відповідачем порушено право позивача
на отримання, при звільненні,
вихідної допомоги та зобов'язавши
відповідача виплатити ОСОБА_2 вихідну
допомогу в сумі 3188 грн. 58 коп. суд
першої інстанції, вирішивши спір на
користь працівника, безпідставно не
застосував положення ч. 2 ст. 117 КЗпП
України та безпідставно визнав
відсутність вини відповідача у не
проведенні повного розрахунку, з
врахуванням виплати вихідної
допомоги, у день звільнення позивача.

Із довідки - розрахунку середньої
заробітної плати ОСОБА_2, яка
міститься в матеріалах справи (а.с. 60),
вбачається, що середньоденна
заробітна плата ОСОБА_2 становить 57
грн. 93 коп. Останнім робочим днем при
звільненні, відповідно до діючого
трудового законодавства, є день
звільнення. Позивача звільнено
31грудня 2013 року. Тобто підрахунок
часу за який має бути стягнуто
середній заробіток починається з
01.01.2014 року. Період з 01.01.2014 року по
05.06.2014 року, по час ухвалення рішення,
становить 105 робочих днів. А отже,
сума яка підлягає стягненню
становить 6082 грн. 65 коп. ( 105 х 57,93). Дана
сума обрахована без вирахування
податку та інших обов'язкових
платежів.

Крім того частковому задоволенню,
враховуючи нижчевикладене, підлягає
і вимога позивача про відшкодування
завданої йому моральної шкоди.

Згідно ст. 237 - І КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З огляду на ту обставину, що хоча
трудовий договір було розірвано за
ініціативи працівника, однак
підставою його розірвання стало
невиконання відповідачем
законодавства про працю та трудового
договору. Крім того, відповідачем
було порушено право позивача на
отримання вихідної допомоги та, як
наслідок цього, на отримання повного
розрахунку в день звільнення. За
таких умов колегія суддів дійшла
висновку, що дані порушення прав
призвели до докладання позивачем
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Такого висновку колегія суддів
дійшла врахувавши доводи позивача,
який пояснив, що звільнивши його за
ст. 38 КЗпП України і не зробивши
запис в трудовій книжці про його
звільнення за частиною 3 ст. 38 КЗпП
України, відповідач поставив
позивача, з врахуванням наявності
безробіття у країні, у скрутне
становище та неможливість отримання
коштів із фонду соціального
страхування на випадок безробіття,
після реєстрації позивача у службі
зайнятості і тим самим призвели до
необхідності докладання позивачем
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
колегія суддів враховує вимоги
розумності і справедливості, характер
правопорушення, ступінь вини
відповідача, а також те, що дане
відшкодування не може бути засобом
збагачення особи яка заявила вимогу,
дійшла висновку щодо визначення суми
у розмірі 1500 грн.

В той же час колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
рішення суду в частині відмови
позивачу у стягненні на його користь
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Системний аналіз положень ч. 1 та 2 ст.
235 КЗпП України, на яку посилається
позивач ставлячи вимоги про
стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, дають
колегії суддів підставу вважати, що
дана норма права не регулює
правовідносини які виникли між
сторонами, а отже не може бути
застосована судом.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП
України У разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно приписів наведеної норми
права дані положення застосовуються
у разі винесенні рішення про
поновлення на роботі працівника якого
було звільнено без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу.

В даному випадку у відповідача була
підстава для звільнення позивача із
роботи, а саме особиста заява
останнього, а звільнення позивача за
його ініціативи без зазначення
підстави, яка спонукала до такого
звільнення не є обставиною для
стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Оскільки рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні інших вимог позивача не
оскаржується, то в цій частині воно
не є предметом апеляційного
розгляду.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів дійшла висновку, що при
ухваленні рішення щодо вимог
позивача про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнення
моральної шкоди судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального
права.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

На підставі ст. ст. 117, 235, 237-І КЗпП
України та керуючись ст.ст.303,307,
309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 04 квітня
2014 року, в частині відмови у
задоволенні вимог щодо стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
стягнення моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Макфоксі» в частині вимог щодо
стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні та стягнення моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Макфоксі» на
користь ОСОБА_2 6082 грн. 65 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, який
обраховано без вирахування податку
та інших обов'язкових платежів та 1500
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: