Єдиний унікальний номер 2-4071/11
Номер провадження 22-ц/775/5401/2014
Головуючий в 1 інстанції - Грицаюк Н.М.
Доповідач - Гапонов А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Гапонова А.В.,

суддів Груіцької Л.О., Санікової А.С.,

при секретарі Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Доне-цької
області від 3 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
про визнання кредитного договору №
GOHЗАК07550131 в частині недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 3 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору № GOHЗАК07550131 в частині
недійсним - відмовлено в повному
обсязі.

Визнано недійсним пункту №7.1 Договору
№ GOHЗАК07550131 від 01.08.2007 року, який було
укладено між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват
Банк» в особі Горлівської філії ПАТ КБ
«Приват Банк» в частині визнання
валюти сплати за відсотками,
винагородою та комісії (долари США) за
Договорм кредиту, як сплату за
користування кредитними коштами;

Визнання недійсним пункту №34.2
Договору застави від 01.08.2007 року, який
було укладено між ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приват Банк», в частині визнання
валюти сплати за відсотками,
винагородою та комісії (долари США) за
Договором кредиту, як сплату за
користування кредитними коштами.

Не погодившись з рішенням суду,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 3
березня 2014 року та ухвалити нове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, апелянт зазначив, що судом
першої інстанції було порушено норми
законодавства, а саме ч. 3,4 ст. 169 ЦПК
України, тобто у разі повторної неявки
позивача, суд повинен залишити позовну
заяву без розгляду, де позивачем не
було надано жодної заяви про розгляд
справи за її відсутності. Крім того,
оформлення матеріалів справи не
відповідають дійсності. Також апелянт
зазначив, що кредитний договір №
GОНЗАК07550131 від 02.08.2007р. є змішаним
договором, тобто видача та повернення
кредиту готівкової іноземної валюти
відповідно до актів цивільного
законодавства та нормативно-правових
актів НБУ можлива лише через
банківський рахунок клієнта банку.
Банківський рахунок на ім'я позивача не
був відкритий в ПАТ КБ «Приват Банк» до
цього часу, що унеможливлює надання або
повернення кредиту готівкою іноземною
валютою з операційної каси з
банківського рахунку. Відповідач не
надав та в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази
позичальником кредиту готівкою
іноземною валюти, та сплати тіла
кредиту та процентів. У кредитному
договорі сторони не погоджували
істотні умови договору комісії у
вигляді заяв на переказ готівки.
ОСОБА_2 не вносила готівку іноземну
валюту на поточний рахунок за
кредитним договором. В матеріалах
справи відсутні докази здійснення
через банк реальних валютних
розрахункових операцій, які
підтверджені відповідними справжніми
документами.

Належним чином повідомлені сторони про
день та час судового розгляду, у судове
засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги в межах
апеляційного оскарження, апеляційний
суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, а оскаржуване рішення слід
залишити без змін, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до укладеного договору №
GOH3AK07550131 від 01.08.2007 року ОСОБА_2 01.08.2007
року отримала кредит у розмірі 49759.12
доларів США на наступні цілі: 31 760,44
доларів США - на купівлю автомобіля, 17
998,68 доларів США - на оплату разових
страхових платежів, комісії та
внесення в Державний реєстр зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 10.08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 01.08.2014 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 01.08.2007 р. уклали
договір застави рухомого майна. Згідно
з договором застави позивач надав в
заставу автомобіль Volkswagen, модель: Passat B6,
рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан,
№ кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний
номер: НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_2

Відповідно до ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України. Сторонами при укладенні
кредитного договору № GOH3AK07550131 від
01.08.2007 року було дотримано всіх
зазначених вище вимог.

Відповідно до ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня, ст.
192 ЦК України визначено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Відповідно до ч. 3
ст. 523 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом. Згідно зі ст. 1054
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Статтею 2 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» дано визначення кошти -
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Відповідно ст.ст. 47, 49 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик , як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії. Пунктом 2.3
Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.07.2001 р.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 21.08.2001 р. Таким
чином, банк, за умови наявності
письмового дозволу має право
здійснювати розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України.
Відповідач має відповідний дозвіл
Національного банку України № 22-2 від
29.07.2003 р., виданий Закритому
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк», зареєстрованому
Національним банком України 19.03.1992 р. за
№ 92, який має банківську ліцензію за №
22, видану Національним банком України
04.12.2001 р. на право здійснення операцій,
визначених пунктами 1-4 частини другої
та частини четвертою статті 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» та додатком до нього з
Переліком операцій, які має право
здійснювати закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», зокрема, пов'язаних з
валютними цінностями. Отже, відповідач
мав право видавати кредит і вимагати
виконання по кредитному договору в
іноземній валюті. Що ж до посилань
позивача на вимоги підпункту 2 «в» п. 4
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»,
який передбачає необхідність
наявності індивідуальної ліцензії на
надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, то суд встановив,
що на момент укладання договору
законодавством не були визначені межі
термінів і сум надання/одержання
кредитів в іноземній валюті. Таким
чином, операція з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ч.1 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу того, що при укладанні
кредитного договору позивач був
ознайомлений з усіма умовами договору,
погодився з ними, що підтверджується
підписами сторін на кредитному
договорі. Позивачем не надано суду
жодного доказу на підтвердження того
факту, що на момент укладення
кредитного договору вона була не
згодна з кредитним договором № GOH3AK07550131
від 01.08.2007 року, або вважала його таким,
що не відповідає закону. Про надання
Позивачу належної інформації вказує її
підпис в анкеті-заяві на отримання
кредиту.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення спору.

Ухвалене судом рішення відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для
його скасування за доводами
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 303 - 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від 3
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: