Справа №591/3229/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/1094/14 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Криворотенка
В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарова О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, подані через представників
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

на ухвалу судді Зарічного районного
суду м. Суми від 14 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Сумської міської ради, Реєстраційної
служби Сумського міського управління
юстиції Сумської області,

третя особа: ОСОБА_7

про часткове скасування договорів,
зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и
л а :

13 травня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом, просили
суд :

1. скасувати частково договір
купівлі-продажу 37/100 часток нежилого
приміщення від 26.06.2009 р., укладений між
територіальною громадою м. Суми та
ОСОБА_4, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, в частині 23/100 частин, та номер
запису про право власності 240375 в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно на підставі постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2010
року;

2. скасувати договір купівлі-продажу
63/100 часток нежилого приміщення від
22.07.2009 р., укладений між територіальною
громадою міста Суми та ОСОБА_3,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, та
номер запису про право власності 119486 в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно на підставі постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 20 вересня 2010
року .

При цьому позивачі посилались на
наступні обставини :

ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продаж нежитлового приміщення
від 27 лютого 2009 року, вчиненого у
простій письмовій формі, придбав у ДКП
по ремонту та експлуатації житла ВЖРЕУ
№ 7 вбудоване нежитлове приміщення на
першому поверсі в житловому будинку з
нежитловими вбудованими приміщеннями
ліг. А-ІІІ, а саме: нежитлове приміщення
загальною площею 197,8 кв. м по АДРЕСА_1 у
м. Суми.

ОСОБА_4 відповідно до договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 24 березня 2009 року,
вчиненого у простій письмовій формі,
придбала у ДКП по ремонту та
експлуатації житла ВЖРЕУ № 7 вбудоване
нежитлове приміщення на першому
поверсі в житловому будинку з
нежитловими вбудованими приміщеннями
літ. А-ІІІ, а саме: нежитлове приміщення
загальною площею 138,4 кв.м по АДРЕСА_1 у м.
Суми.

Названі договори купівлі-продажу
часток вони вирішили визнати дійсними
через рішення суду.

21 квітня 2009 року рішенням
Господарського суду Сумської області
був визнаний дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 27 лютого 2009 року,
укладений між ДКП по ремонту та
експлуатації житла ВЖРЕУ № 7 та ОСОБА_3

29 квітня 2009 року рішенням
Господарського суду Сумської області
був визнаний дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 24 березня 2009 року,
укладений між ДКП по ремонту та
експлуатації житла ВЖРЕУ № 7 та ОСОБА_4

Як зазначали позивачі, в порушення норм
чинного законодавства вони повторно
уклали нотаріально посвідчені
договори щодо придбання
вищезазначених часток нежилого
приміщення :

-26 червня 2009 року між територіальною
громадою м. Суми та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу 37/100
часток нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 у м. Суми.

-22 липня 2009 року між територіальною
громадою міста Суми та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу 63/100
часток нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 у м. Суми.

Після цього, 23 вересня 2009 року за
договором купівлі-продажу ОСОБА_4
продала ОСОБА_7 14/100 частин нежитлового
приміщення, що складає 44,5 кв.м, по
АДРЕСА_1 у м. Суми.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 20 вересня 2010
року апеляційне подання прокурора
Ковпаківського району м. Суми було
задоволено. Рішення господарського
суду Сумської області від 20 травня 2010
року по справі № 5/29-10 було скасоване та
ухвалене нове рішення, яким був
визнаний недійсним договір
купівлі-продажу від 22 липня 2009 року 63/100
часток нежитлового приміщення,
укладений між територіальною громадою
м. Суми та ОСОБА_3

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2010
року апеляційне подання прокурора
Ковпаківського району м. Суми було
задоволено. Рішення господарського
суду Сумської області від 21 червня 2010
року по справі № 13/22-10 було скасоване та
ухвалене нове рішення, яким був визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
26 червня 2009 року 37/100 часток нежилого
приміщення, укладений між
територіальною громадою міста Суми та
ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 22 лютого 2013 року
звернувся до державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби СМУ юстиції Сумської області
для проведення державної реєстрації
права власності на 37/100 часток
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у м.
Суми, для чого був наданий договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 24 березня 2009 року.

Державний реєстратор в Державному
реєстрі прав на нерухоме майно
встановив внесений на підставі
договору купівлі-продажу від 23 вересня
2009 року реєстраційний запис про продаж
ОСОБА_7 14/100 частин вказаного вище
приміщення. Продаж 14/100 частин нежилого
приміщення ОСОБА_4 вчинила із належних
їх на підставі договору
купівлі-продажу від 26 червня 2009 року
37/100 часток нежилого приміщення, про що
на зворотному боці договору нотаріусом
була зроблена відповідна відмітка.

Після продажу ОСОБА_7 14/100 частин
нежилого приміщення у ОСОБА_4
залишилось 23/100 частини, про що було
внесено реєстраційний запис до
Державного реєстру.

Державний реєстратор пояснила, що для
реєстрації права власності на нерухоме
майно, необхідно надати нотаріальний
договір купівлі-продажу від 26 червня 2009
року, на підставі якого ОСОБА_4 набула
права власності на 37/100 частин нежилого
приміщення.

Державному реєстратору був наданий
договір купівлі-продажу від 26 червня 2009
року, а на пояснення про те, що
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2010
року цей договір купівлі-продажу
визнаний недійсним, державний
реєстратор відповіла, що вона повинна
його зареєструвати, а потім його
скасовуйте. Що вона і зробила.

Такі ж самі дії вчинив і ОСОБА_3, який
зареєстрував свої 63/100 часток
відповідно до договору купівлі-продажу
від 22 липня 2009 року, який був визнаний
недійсним постановою Харківського
апеляційним господарського суду від 20
вересня 2010 року .

20 березня 2010 року представник ОСОБА_8
звернувся до державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби СМУ юстиції Сумської області з
заявою про скасування на підставі
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2010
року рішення державного реєстратора
про внесення запису про право
власності на 37/100 частин нежитлового
приміщення.

Державним реєстратором було прийнято
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. В своєму рішенні державний
реєстратор зазначила, що відповідно до
п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв
про внесення змін до запису та заяв про
скасування запису Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, затв.
наказом Міністерства юстиції України
12.12.2011 за № 3502/5, для скасування запису
Державного реєстру прав заявник подає
органові державної реєстрації прав
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених цим Порядком.

В той же час, як зазначали позивачі,
постановами Харківського апеляційного
господарського суду були прийняті
рішення про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними, але в
постановах не зазначено про те, що
договори купівлі-продажу повинні бути
скасовані.

З названих підстав державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційної служби СМУ юстиції
Сумської області їм було відмовлено у
скасуванні рішення державного
реєстратора та реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Вбачається, що для вирішення питання
подання державному реєстратору
відповідного документу, позивачі
звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Зарічного районного суду
м. Суми від 14 травня 2014 року названа
позовна заява повернута позивачам для
подання її до належного суду з тих
підстав, що справа не підсудна
Зарічному районному суду м. Суми. При
цьому суд послався на ст. 114 ЦПК України
та виходив з того що, позови з приводу
нерухомого майна пред'являються
виключно за місцезнаходженням цього
майна .

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду з тих
підстав, що судом були порушені норми
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали судді в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п 2
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року N 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" до
позовів, що виникають з приводу
нерухомого майна, належать, зокрема,
позови про визнання права на таке
майно, про витребування майна із чужого
незаконного володіння, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
не пов'язаних із позбавленням
володіння, про встановлення сервітуту,
виключення майна з-під арешту, визнання
правочину недійсним (незалежно від
заявлення вимоги про застосування
наслідків недійсності правочину) тощо.
Недотримання правил підсудності тягне
за собою повернення заяви позивачеві,
про що постановляється ухвала.
Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до належного суду (пункт 4
частини третьої, частина п'ята статті 121
ЦПК).

З роз'яснень, наданих у п. 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
позови про визнання недійсними
правочинів щодо нерухомого майна та
застосування наслідків недійсності
пред'являються відповідно до частини
першої статті 114 ЦПК за
місцезнаходженням майна або основної
його частини. Кваліфікація об'єктів як
нерухомого майна здійснюється
відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК.

Таким чином вбачається, що ст. 114 ЦПК
визначено перелік позовів, для яких
установлена виключна підсудність, та
такий перелік є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим поняття "позови, що
виникають з приводу нерухомого майна"
(ч. 1 ст. 114 ЦПК) є більш широке, ніж
поняття "позови, де предметом спору є
нерухоме майно". А тому правило даної
норми розповсюджується і на позови
щодо будь-яких вимог, пов'язаних з
правом особи на нерухоме майно та
речових (немайнових) прав на власне чи
чуже нерухоме майно. Правила виключної
підсудності діють також у випадку
пред'явлення кількох позовних вимог,
пов'язаних між собою, якщо на одну з них
поширюється виключна підсудність.

Приймаючи до уваги, що у даній справі
заявлялись позови про скасування
договорів купівлі-продажу часток
нежитлового приміщення, а також
скасування в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно номеру
запису про право власності, - суддя суду
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що у справі заявлені
позови з приводу нерухомого майна та що
ст. 114 ЦК для таких позовів установлена
виключна підсудність - вони мають
пред'являтись за місцезнаходженням
цього майна, а також що правила
виключної підсудності діють також у
випадку пред'явлення кількох позовних
вимог, пов'язаних між собою, якщо на
одну з них поширюється виключна
підсудність.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
позові відсутній спір з приводу
нерухомого майна, спростовуються
змістом заявлених позовних вимог.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суддею місцевого суду
правильно застосовані норми
процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків судді не спростовують, а тому
ухвалу судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Ухвалу судді Зарічного районного суду
м. Суми від 14 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -