У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фріда»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за надані послуги,

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фріда» про визнання
договору недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 06 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фріда» (далі - ТОВ
«Фріда») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3, який уточнило у процесі
розгляду справи, і остаточно просило
стягнути з відповідача заборгованість
за надані послуги у розмірі 413 918 грн 40
коп., пеню у розмірі 11 218 грн 06 коп., суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення у розмірі 48 014 грн 53 коп. та
3 % річних у розмірі 32 625 грн
84 коп., а всього - 505 776 грн 83 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилалося на те, що 01 березня 2009 року
між ним та відповідачем в особі його
повноважного представника ОСОБА_5 було
укладено договір № 9 про охорону
об'єкта, згідно з умовами якого
відповідач передав, а позивач прийняв
під охорону об'єкт по
АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що протягом січня 2010 -
травня 2012 років ним надавалися
відповідачу послуги з охорони об'єкта,
що підтверджується підписаними
відповідачем актами
приймання-передачі виконаних робіт,
проте відповідач одержані послуги не
оплатив, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яку позивач просив
стягнути з відповідача.

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ТОВ
«Фріда», в якому просив визнати
недійсним договір від 01 березня
2009 року № 9 про охорону об'єкта.

На обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилався на те, що спірний
договір було підписано не
уповноваженими ним особами, у зв'язку з
чим просив задовольнити зустрічні
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 06 вересня 2013 року
позов ТОВ «Фріда» задоволено.

Стягнуто з громадянина Ірландії ОСОБА_3
на користь ТОВ «Фріда» заборгованість
за договором від 01 березня 2009 року № 9
на охорону об'єкта у розмірі 413 918 грн 40
коп., пеню у розмірі 11 218
грн 06 коп., суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення у розмірі 48 014 грн 53
коп. та три проценти річних у розмірі 32
625 грн 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
17 грудня 2013 року апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилено,
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 06 вересня 2013 року залишено
без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ТОВ «Фріда» на
касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення первісних
позовних вимог, виходили із того, що
відповідачем неналежним чином
виконувалися умови договору за період
з січня 2010 року по травень 2012 року, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог, суди дійшли висновку
про відсутність правових підстав для
визнання недійсними спірних договорів,
оскільки долучені до матеріалів справи
довіреності на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
які діяли від імені та в інтересах
відповідача, посвідчені належним чином
та ніким не оспорені.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалено із
дотриманням норм матеріального і
процесуального права з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 01 березня 2009
року між ТОВ «Фріда» (виконавець) та
громадянином Ірландії ОСОБА_3
(замовник) було укладено договір № 9 на
охорону об'єкта, згідно з умовами якого
замовник передає, а виконавець бере під
охорону об'єкт, який розташований по
АДРЕСА_1 (а.с. 14-18, т. 1).

Встановлено, що вказаний договір 05
березня 2009 року було підписано
представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка
діяла на підставі довіреності від 05
березня 2009 року, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
(а.с. 63, 64, т. 1).

Відповідно до п. п. 3.6, 5.3, 8.1, 8.3
вищевказаного договору замовник
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за послуги охорони згідно з умовами та
розрахунками, що встановлені додатком 4
до договору. За несвоєчасну плату
охоронних послуг замовник сплачує пеню
виконавцю у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу. Договір
укладається на строк шість місяців і
набуває чинності на наступний день
після підписання. Якщо за один місяць
до закінчення строку дії договору
жодна із сторін письмово не повідомить
іншу сторону про намір припинити дію
договору, договір вважатиметься
пролонгованим на наступний рік на тих
же умовах. Будь-які зміни вносяться у
договір за взаємною згодою сторін
шляхом підписання додаткових угод до
договору, які є невід'ємною частиною
цього договору.

12 червня 2009 року між товариством та
представником ОСОБА_3 -
ОСОБА_7, яка діяла на підставі
довіреності від 11 червня 2009
року, посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 укладено додаткову
угоду до договору, якою сторони змінили
вартість послуг охорони, розмір якої в
еквівалентні становить 2 196 доларів США
з урахуванням ПДВ (а.с.
105, т. 1).

30 грудня 2010 року між
товариством та представником
відповідача - ОСОБА_7, яка діяла на
підставі довіреності від 16 липня 2010
року, посвідченої консулом Посольства
України в Ірландії Верещинським Ю.О.,
було укладено додаткову угоду, якою
сторони погодили, що з 01 січня
2011 року на об'єкті відповідача буде
встановлений один вахтовий пост
охорони вартістю 10 540 грн 80 коп. на
місяць з урахуванням ПДВ, та
встановлено, що додаток 3 до договору з
моменту підписання додаткової угоди
втрачає свою силу (а.с. 106, т. 1).

05 січня 2011 року
сторонами було змінено вартість послуг
охорони на підставі додаткової угоди
до вищевказаного договору (а.с. 107 т. 1).

29 серпня 2011 року
сторони уклали додаткову угоду, за
умовами якої приймання-передача
виконаних робіт (наданих послуг) за
договором здійснюється сторонами за
актом приймання-передачі в місці
знаходження позивача. Акт
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) готується товариством
і підписується повноважними
представниками сторін кожен місяць, по
факту надання відповідачу послуг в
термін трьох банківських днів з
моменту його отримання. У випадку
непідписання відповідачем
підготовленого позивачем акта
повноважними представниками сторін
протягом трьох банківських днів,
послуги, надані позивачем за цим актом,
вважаються такими, що прийняті
відповідачем, надані якісно, в повному
обсязі та не підлягають оскарженню (а.с.
108, т. 1).

31 грудня 2011 року між товариством та
представником відповідача ОСОБА_7, яка
діяла на підставі довіреності від 16
вересня 2011 року, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, було
укладено додаткову угоду, за умовами
якої сторони домовилися, що у період з 01
січня 2012 року по 31 березня 2012 року
вартість охоронних послуг буде
складати 15 000 грн на місяць з
урахуванням ПДВ, загальний розмір в
еквіваленті становить 1 875 доларів США
(а.с. 109, т. 1).

Із долучених до матеріалів справи
копій актів приймання-передачі робіт
за період з січня 2010 року по травень 2012
року встановлено, що товариством
належним чином було виконано умови
договору та надано відповідні послуги
з охорони (а.с. 25-59, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ч. 1
ст. 903 цього Кодексу).

Згідно із ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З огляду на викладене колегія суддів
касаційного суду вважає, що суди
попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення первісних
позовних вимог та відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог на підставі
наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права
та дійшли обґрунтованого висновку про
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
договору за період з січня 2010 року по
травень 2012 року; також дійшли
правильного висновку про відсутність
правових підстав для визнання
недійсним спірного договору, оскільки
довіреності на підставі яких ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 здійснювали свої повноваження,
є чинними.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про відповідність вимогам
закону рішення Печерського районного
суду м. Києва від 06 вересня 2013 року та
ухвали апеляційного суду м. Києва від 17
грудня 2013 року.

Докази та обставини, на які посилається
заявник у касаційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
попередніх інстанцій були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 06 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана