АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2259/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.
Доповідач Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого: Акопян В. І.

Суддів: Одринської Т.В., Петренка В.М.,

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою прокуратури
Полтавської області на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 02 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної казначейської
служби України, третя особа
Прокуратура Полтавської області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства та прокуратури.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, - Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області,
прокуратури Полтавської області про
стягнення з Головного управління ДКС
України в Полтавській області у
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури, 120 000 грн., у відшкодування
спричиненої шкоди за втрату заробітку
61 444 грн. 80 коп. та витрат, понесених на
лікування, у сумі 36 000 грн.

Позивач посилався на те, що 11 вересня 2009
року наказом ГУМВС України в
Полтавській області його було усунуто
від виконання службових обов'язків
начальника Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ
ГУМВС на час проведення службового
розслідування ВВБ щодо можливого
зловживання службовим становищем. 02
жовтня 2009 року прокуратурою
Полтавської області відносно нього
порушено кримінальну справу за ст. 15 ч.2,
ст.190 ч.4 КК України, в подальшому дії
перекваліфіковані на ст. 4 ст. 190 КК
України. 16 грудня 2009 року постановою
слідчого його відсторонено від посади,
а 30 грудня 2009 року звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення трудової
дисципліни. В середині грудня 2010 року
йому було пред'явлено обвинувачення за
ч.3 ст. 364 та ч.3 ст. 358 КК України. 16
листопада 2011 року Комсомольським
районним судом Полтавської області
його виправдано за ч.3 ст. 358 КК України,
14 лютого 2012 року вказаний вирок ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
скасовано та справу направлено для
проведення додаткового розслідування
прокурору Полтавської області. У
березні 2012 року справу передано до
Кременчуцького МУ УМВС для проведення
додаткового розслідування, 17 листопада
2012 року кримінальну справу закрито за
відсутністю складі злочину.

Крім того, 12 червня 2012 року
Автозаводським районним судом
м.Полтави було винесене рішення, яким
частково задоволені позовні вимоги
прокуратури м.Кременчука та визнано
недійсним ордер на житлове приміщення,
приватизацію та свідоцтво про право
власності на квартиру.

04 грудня 2012 року вказане рішення
апеляційним судом Полтавської області
скасоване, в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від
08 січня 2013 року залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року, скасовано наказ МВС України № 566
від 30 грудня 2009 року та його поновлено
на роботі.

Вважає, що внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, йому спричинено
моральної шкоди, яку він оцінює в 120 000
грн., за час вимушеного прогулу йому не
доплачена заробітна плата у сумі 61 444
грн. 80 коп., та не відшкодовані витрати
на лікування у сумі 36 000 грн. З цих
підстав звернувся до суду з позовом.

Позивач змінив позовні вимоги,
пред'явивши позов до Державної
казначейської служби України,
визначивши прокуратуру Полтавської
області третьою особою, про стягнення у
відшкодування моральної шкоди 120 000
грн., 61 444 грн. 80 коп. за втрату заробітку
та 36 000 грн. у відшкодування витрат на
лікування. Підстави позову залишив ті
ж самі.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 02 червня 2014 позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 80000 грн.

Зобов'язано Державну казначейську
службу України списати зазначену суму
з відповідного рахунку, на якому
обліковуються кошти Державного
бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

На рішення суду апеляційну скаргу
подала прокуратура Полтавської
області, прохає рішення суду скасувати,
ухвалити нове про зменшення розміру
відшкодування моральної шкоди,
виходячи з розміру одного мінімального
розміру заробітної плати за кожний
місяць перебування позивача під
слідством, посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічного
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається,
що 02 жовтня 2009 року прокурором
Полтавської області порушено
кримінальну справу відносно
начальника Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ
ГУМВС України в Полтавській області
ОСОБА_1 по факту вчинення ним
замаху на заволодіння шляхом
шахрайства квартирою АДРЕСА_1 за
ознаками злочину, передбаченого ст. 15
ч.2, ст. 190 КК України (а.с.8).

Постановою прокурора Полтавської
області від 09 грудня 2009 року дії ОСОБА_1
перекваліфіковані на ч.4 ст. 190 КК
України (а.с.9).

16 грудня 2009 року ОСОБА_1 відсторонено
від посади начальника Кременчуцького
ВБОЗ УБОЗ ГУМВС України в Полтавській
області.

30 грудня 2009 року наказом МВС України №
566 від 30 грудня 2009 року ОСОБА_1 звільнено
з органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни, яке
виразилося в ігноруванні вимог
вказівки МВС від 06 липня 2008 року № 479,
положень житлового законодавства
(а.с.11).

10 грудня 2010 року відносно ОСОБА_1 обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд (а.с.87).

16 листопада 2011 року Комсомольським
районним судом Полтавської області
ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано
за ч. 3 ст. 358 КК України за відсутністю в
його діях складу злочину (а.с.12-14).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 14 лютого 2012 року вирок
Комсомольського районного суду
м.Полтави від 16 листопада 2011 року
скасовано, справу повернуто прокурору
Полтавської області для організації
проведення додаткового розслідування
(а.с.15-16).

27 серпня 2012 року дії ОСОБА_1 були
перекваліфіковані із ч.3 ст. 358 КК
України на ч.4 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького
МУ УМВС України в Полтавській області
від 17 листопада 2012 року кримінальну
справу порушену за ознаками злочину,
передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,
закрито, на підставі ст.. 6 п. 2 КПК
України (а.с.22-24).

Встановлено, що рішенням
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 12 червня 2012 року
позов прокурора м. Кременчука в
інтересах держави в особі
Кременчуцької міської ради задоволено
частково, визнано недійсним ордер на
жиле приміщення № 246 від 31 липня 2009
року, виданий ОСОБА_1 виконкомом
Кременчуцької міської ради, визнано
приватизацію квартири АДРЕСА_1
здійснену 01 вересня 2009 року та
свідоцтво про право власності на житло
серії САА № 837313 від 01 вересня 2009 року
недійсним.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 04 грудня 2012
року рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 12
червня 2012 року скасовано в частині
задоволення позову прокурора про
визнання недійсним ордера на квартиру
АДРЕСА_1 та свідоцтва про право
власності на житло серії САА № 837313 від
01 вересня 2009 року вказаної квартири, в
задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено.

Пстановою Полтавського окружного
адміністративного суду Полтавської
області від 08 січня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_1, наказ МВС України № 566 від 30
грудня 2009 року та наказ ГУ МВС України в
Полтавській області № 59 о/с від 19
березня 2010 року про звільнення ОСОБА_1,
з органів внутрішніх справ - визнано
протиправним та скасовано, поновлено
останнього в органах внутрішніх справ
та на посаді начальника Кременчуцького
ВБОЗ УБОЗ України в Полтавській
області, стягнуто з УМВС України в
Полтавській області заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 20 березня 2010
року по 08 січня 2013 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
та стягуючи з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди, суд
виходив з того, що незаконними діями
органів досудового слідства,
прокуратури та суду було порушено
право позивача на недоторканність та
завдано ОСОБА_1 моральної шкоди, що
виявилась в душевних стражданнях, які
зазнав позивач у зв'язку з притягненням
до кримінальної відповідальності,
перебуванням під підпискою про
невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями
в його житті. Визначаючи розмір
моральної шкоди, суд, враховуючи
глибину душевних страждань, яких
зазнав позивач, виходячи з принципів
розумності та справедливості, дійшов
висновку про стягнення на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 80 000 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури та суду, передбачено
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон),
відповідно до положень якого така
шкода відшкодовується у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 2) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного
притягнення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи з
підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї
статті; закриття справи про
адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону
відшкодуванню громадянинові підлягає
моральна шкода.

Статтею 4 Закону встановлено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено,
що розмір моральної шкоди визначається
з урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Ухвалюючи рішення про відшкодування
моральної шкоди, суд, враховуючи
глибину душевних страждань, яких
зазнав позивач, виходячи з принципів
розумності та справедливості, дійшов
правильного висновку про стягнення на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 80
000 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно визначив суму моральною
шкодою стягнули її, списавши з
відповідного рахунка Державної
казначейської служби України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1998 року, не
може бути взято до уваги, оскільки в
ньому встановлюється порядок
визначення мінімального розміру
моральної шкоди, який стягується при
задоволенні таких позовів. Місцевий
суд вірно стягнув суму, яка перевищує
мінімальний розмір.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм чинного
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу прокуратури
Полтавської області - відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 02 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає
в законну силу з моменту її
проголошення, на неї може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання законної
сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий
В.І. Акопян

/підписи/

судді
Т.В. Одринська

В.М. Петренко

копія

вірно:________________________________________