У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Закарпатського міжрайонного
природоохоронного прокурора в
інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області до Хустської
міської ради, управління
Держземагентства в Хустському районі,
ОСОБА_3 про скасування рішення
Хустської міської ради Закарпатської
області, визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку та скасування його державної
реєстрації за касаційною скаргою
заступника прокурора Закарпатської
області в інтересах держави в особі
Закарпатської державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області на рішення
Хустського районного суду
Закарпатської області від 12 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 25 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Закарпатський
міжрайонний природоохоронний прокурор
в інтересах держави в особі
Закарпатської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що рішенням Хустської
міської ради Закарпатської області №
1041 від 3 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачу у
власність» передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку НОМЕР_1 площею
0,1 га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) в м. Хуст
(с. Кіреші) Закарпатської області, яка
знаходиться за межами населеного
пункту і 3 лютого 2010 року йому видано
відповідний державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку.

Посилаючись на те, що рішення Хустської
міської ради Закарпатської області №
1041 від 3 грудня 2008 року винесено
з порушенням ст. ст. 38, 118 та п. 12
Перехідних положень ЗК України,
відповідно до яких Хустська міська
рада Закарпатської області не наділена
повноваженнями щодо розпорядження
землями поза межами населеного пункту
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд, просив
скасувати рішення Хустської міської
ради Закарпатської області № 1041 від 3
грудня 2008 року «Про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
та передачу у власність» в частині
затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачі у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,1 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) в м. Хуст (с.
Кіреші) Закарпатської області; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 251606, виданий ОСОБА_3, зареєстрований у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
на право постійного користування
землею, договорів оренди землі за №
80, скасувати його державну
реєстрацію.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 12 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 25 вересня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Хустського
районного суду Закарпатської області
від 12 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 25 вересня 2013 року, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням
Хустської міської ради Закарпатської
області № 1041 від 3 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачу у
власність» передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку НОМЕР_1 площею
0,1 га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної
ділянки) в м. Хуст (с. Кіреші)
Закарпатської області.

На підставі зазначеного рішення
міської ради ОСОБА_3 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ № 251606, який
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на
право власності на землю та на
право постійного користування
землею, договорів оренди землі за
№ 80.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
погодився з його висновками та
зазначив, що Хустська міська рада
Закарпатської області під час видачі
оскаржуваного рішення діяла у межах
своїх повноважень, визначених ЗК
України та Законом України «Про
місцеве самоврядування», та залишив
ухвалене ним рішення без змін. При
цьому апеляційний суд зазначив, що
чинне законодавство не забороняє
зведення житлових будинків та
господарських будівель за межами
населених пунктів.

Проте погодитися із висновками
погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 38, 116 та п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
громадяни набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
До земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування. До
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами -
відповідні органи виконавчої влади.

Верховний Суд України у постанові
від 11 вересня 2013 року у справі № 6-71цс13
висловив позицію, що передача у
власність особи земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку за межами населеного
пункту є перевищенням наданих законом
повноважень, яку апеляційний суд не
врахував.

У апеляційній скарзі заявник зазначав
про невідповідність висновків суду
першої інстанції обставинам справи,
оскільки судом не надано належної
правової оцінки його доводам про
відсутність у Хустської міської ради
Закарпатської області повноважень
щодо розпорядження спірною земельною
ділянкою, яка знаходиться поза межами
населеного пункту.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права належної уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 304,
315 ЦПК України, належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
не зазначив в ухвалі конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, не надавши належної правової
оцінки наявним у матеріалах справи
викопіюванню із
планово-картографічних матеріалів м.
Хуст, акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 5 травня
2012 року, не з'ясував, у яких саме межах
територіально знаходиться спірна
земельна ділянка й кому належить право
на розпорядження нею; не встановивши,
чи були змінені межі населеного пункту,
дійшов передчасного висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
зокрема в частині збирання та оцінки
доказів на предмет їх належності та
допустимості, що в свою чергу призвело
до поверхового та неправильного
вирішення спору.

Враховуючи допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене апеляційним судом судове
рішення не може вважатися законним і
обґрунтованим, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України, таке
судове рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Закарпатської області в інтересах
держави в особі Закарпатської
державної адміністрації, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 25 вересня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О.Савченко