Номер провадження: 22-ц/785/4796/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Журавльова О.Г., Мартинової К.П.

при секретарі Счастлівцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 21 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору дійсним та
звернення стягнення на предмет застави
шляхом перереєстрації права
власності,-

В С Т А Н О
В И Л А

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом та просить
визнати договір від 20 грудня 2003 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладеним та дійсним та звернути
стягнення на предмет іпотеки - нежилу
будівлю по АДРЕСА_1 Ізмаїльського
району Одеської області, загальною
площею 227,0 кв.м., шляхом перереєстрації
права власності на нього з
відповідачки, стягнути з відповідача
на свою користь судові витрати,
посилаючись на те, що 20 грудня 2003 року
між ним та відповідачкою було укладено
договір позики під проценти із
забезпеченням, відповідно до умов
якого позивач як позикодавець передав,
а відповідачка як позичальник приймала
у власність 6000 гривень під 3 % річних з
зобов'язанням повернути грошові кошти
та проценти не пізніше 17 листопада 2013
року, однак не повернула предмет позики
з процентами ні частково, ні в повному
обсязі.

Виконання основного зобов'язання
забезпечувалося додатковим
зобов'язанням - заставою нерухомого
майна - частини нежилої будівлі - складу
літ. «Б» площею 227,0 кв.м. по АДРЕСА_1
Ізмаїльського району Одеської області,
та в разі неповернення відповідачем
грошових коштів разом з процентами
позивач отримує право задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет застави з переходом до нього
права власності. Укладений між
сторонами договір передбачав
необхідність його нотаріального
посвідчення, від чого відповідачка
ухилялася, незважаючи на те, що позивач
неодноразово звертався до неї з
проханням посвідчити договір
нотаріально.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, просив задовольнити позов та
пояснив, що оформити перехід права
власності з вдповідачкою в
нотаріальному порядку неможливо,
оскільки вона не бажає ідти до
нотаріальної контори.

Відповідачка ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явилась, надала заяву з
проханням розглянути справу за її
відсутності, повністю визнає позовні
вимоги та обставини, викладені в
позові.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 21 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору від 20
грудня 2003 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, укладеним та дійсним та
звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави нерухомого майна) - нежилу
будівлю по АДРЕСА_1 Ізмаїльського
району Одеської області, загальною
площею 227,0 кв.м., шляхом перереєстрації
права власності з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в
інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати , постановити нове рішення
яким визнати укладеним договір від 20
грудня 2003 року між позивачем та
відповідачем, звернути стягнення на
предмет іпотеки , визнати за позивачем
право власності на нежитлову будівлю,
вважаючи , що судом порушені вимоги
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи що
20 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір позики під
проценти із забезпеченням (заставою
нерухомого майна), відповідно до умов
якого ОСОБА_3 як позикодавець передав, а
ОСОБА_4 як позичальник приймала у
власність 6000 гривень під 3 % річних з
зобов'язанням повернути грошові кошти
та проценти не пізніше 17 листопада 2013
року, в підтвердження чого позивачем
надано розписку в отриманні позики -
грошової суми від 20 грудня 2003 року.

Відповідно до п.п.13, 13.3, 13.5 вказаного
договору виконання зобов'язань
позичальника перед позикодавцем
забезпечується заставою нерухомого
майна (іпотека), що належить на праві
власності позичальнику, а саме:
частиною нежилої будівлі - склад площею
227,0 кв.м.. розташованої за адресою:
Одеська область, Ізмаїльський район,
АДРЕСА_1 . Цей договір підлягає
нотаріальному посвідченню. В разі
невиконання позичальником своїх
зобов'язань перед позикодавцем за
основаним зобов'язанням (позика) -
неповернення грошових коштів у розмірі
6000 гривень разом з процентами за
договором позики позикодавець отримує
право задоволення своїх вимог шляхом
звернення стягнення на предмет застави
(іпотеки) - нерухоме майно, що належить
на праві власності позичальнику, а
саме: частина нежилої будівлі - склад
площею 227,0 кв.м. за адресою: Одеська
область, Ізмаїльський район, АДРЕСА_1
(літ. Б за технічним паспортом) - з
переходом права власності.

Пунктом 1,4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
передбачено, що ЦК України набирає
чинності 01 січня 2004 року та
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності, а
оскільки договір сторонами укладено
строком до 17 листопада 2013 року та ним
передбачається, що право ОСОБА_3 на
задоволення своїх вимог шляхом
звернення стягнення на нерухоме майно
з переходом права власності виникає в
разі неповернення коштів, тому суд
застосував до спірних відносин
Цивільний кодекс України.

Відповідно до ч.З ст.203, ч.І ст.209 ЦК
України правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом; правочин, який
вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Частиною 1 ст.577 ЦК України передбачено,
що договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню, якщо
предметом застави є нерухоме майно.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку
що діючим законодавством, так і
укладеним між сторонами договором
позики під проценти із забезпеченням
(заставою нерухомого майна)
передбачена необхідність його
нотаріального посвідчення, Крім то в
судовому засіданні не було
встановлено, що відповідачка
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору, оскільки в
наданій нею до судового засідання
заяві вона зазначає, що як сам позов,
так і викладені в ньому обставини вона
визнає в повному обсязі, проти
задоволення позову не заперечує, а отже
спір між сторонами відсутній та жодних
перешкод для оформлення переходу права
власності на нежилу будівлю по АДРЕСА_1
Ізмаїльського району Одеської області,
на яку просить звернути стягнення
позивач як на предмет іпотеки шляхом
перереєстрації права власності на
нього з відповідачки, в передбаченому
чинним законодавством порядку, тобто
шляхом його нотаріального посвідчення
та державної реєстрації, тому суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214
,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 діючого в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В. Оверіна

Судді
К.П.
Мартинова

О.Г.Журавльов